Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01 листопада 2007 року між ним та [PERSON] ([PERSON]) було укладено кредитний договір про надання останній кредиту в розмірі 58 560 швейцарських франків. За умовами даного договору [PERSON] мала регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Свої зобовязання за договором банк виконав. У порушення вимог договору та норм кодексу відповідач перестав вносити необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не мало. Станом на 14 квітня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 47 477,16 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 105 194,65 грн., яка складається з простроченого кредиту в розмірі 2 147,20 швейц. франків (що за курсом НБУ становить 49 983,49 грн.), сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 41 187,20 швейц. франків (що за курсом НБУ становить 958 774,13 грн.), відсотки за користування кредитом в розмірі 3 874,08 швейц. франків (що за курсом НБУ становить 90 182,57 грн.), підвищені відсотки в розмірі 268,68 швейц. франків (що за курсом НБУ становить 6 254,45 грн.). У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 477,16 швейцарських франків, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 105 194,65 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог. Вказав, що станом на 21 серпня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 49 335,18 швейцарських франків, яка складається з простроченого кредиту в розмірі 2 928 швейц. франків, сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 40 406,40 швейц. франків, відсотки за користування кредитом в розмірі 5 442,38 швейц. франків, підвищені відсотки в розмірі 558,40 швейц. франків. Остаточно просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 335,18 швейцарських франків; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що банк до укладення кредитного договору мав повідомити її як споживача про всі відомості, ризики, тощо, що відповідає законам «Про фінансові послуги», «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківські послуги». Вказала, що в кредитному договорі не визначено, що валютні ризики, повязані з підвищенням вартості валюти (швейцарські франки) зобовязання, покладені тільки на позичальника. Тому банком не попереджено позичальника про валютні ризики, а позивач в свою чергу не міг передбачити таких змін курсу національної валюти, оскільки вона не є фахівцем в галузі фінансів. Кредитодавець не надав застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти договору, не попередив споживача про всі валютні ризики, тобто банк не надав інформації щодо предмету договору, яка необхідна була для здійснення нею свідомого вибору щодо валюти кредиту. Через ненадання всією інформації, вона була поставлена в нерівні, дискримінаційні, несправедливі умови з банком, що також призвело до подорожчання продукції за кредитним договором. З огляду на наведене кредитний договір є недійсним з моменту укладення. Оскільки недійсним є основний договір, тому недійсними є і забезпечувальні договори, в тому числі іпотечний договір. Просила суд визнати недійсним кредитний договір №007-2900/756-0421 від 01 листопада 2007 року, укладений між нею та ВАТ «Універсал Банк»; визнати недійсним іпотечний договір, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та нею; припинити іпотеку за іпотечним договором; вилучити запис з Державного реєстру іпотек про реєстрацію іпотечного договору; вилучити з Державного реєстру обтяжень та заборон запис про заборону відчуження предмету іпотеки; визнати недійсним договір поруки, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] зустрічний позов підтримали, проти доводів позову банку заперечували. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «Універсал Банк» підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів (протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року) було змінено на публічне акціонерне товариство та перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Відповідно до п.1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» банк є правонаступником усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». 01 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №007-2900/756-0421. За цим договором [PERSON] отримала кредит в розмірі 58 560 швейцарських франків, сума була перерахована [PERSON], що підтверджується матеріалами справи, меморіальним ордером від 01 листопада 2007 року. Відповідно до умов договору кредит був виданий на строк до 01 листопада 2032 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,95% річних, в порядку, строки, визначені цим договором (п.1.1 кредитного договору). П. 1.1.1 договору сторони погодили, що за користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення нараховується процента ставка в розмірі 29,85% річних. Дана процентна ставка застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. 20 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконавчому комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Пунктами 1.1, 2, 5.3 кредитного договору передбачено зобовязання відповідача погасити кредит, сплатити відсотки за користування ним, повністю та своєчасно виконувати всі зобовязання за кредитним договором, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, у разі порушення позичальником істотних умов кредитного договору на вимогу банку достроково погасити заборгованість по кредиту, відсотках та підвищених відсотках в повному обсязі. Згідно даних розрахунку заборгованості, позичальник здійснював погашення кредиту, відсотків за користування кредитом відповідно до графіку платежів. Заборгованість по оплаті кредиту та відсотків у останнього була відсутня. При цьому, з червня 2014 року позичальник перестав проводити погашення відсотків за користування кредитом та підвищеним відсоткам, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту. 23 жовтня 2014 року ПАТ «Універсал Банк» відправив на адресу [PERSON] та [PERSON] вимоги про наявність заборгованості та негайне її погашення. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем [PERSON] строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в частині стягнення простроченої заборгованості, заборгованості по відмоткам. Разом з тим, суду не подано доказів щодо нарахування підвищених відсотків, тому в цій частині суд відмовляє.. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути загальну заборгованість за кредитом в розмірі 48 776,78 швейцарських франків, яка складається з простроченого кредиту в розмірі 2 928 швейц. франків, сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 40 406,40 швейц. франків, відсотки за користування кредитом в розмірі 5 442,38 швейц. франків.. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №007-2900/756-0421-Р/1 від 01 листопада 2007 року. П.1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №007-2900/756-0421 від 01 листопада 2007 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи наведене, з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 776,78 швейцарських франків, яка складається з простроченого кредиту в розмірі 2 928 швейц. франків, сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 40 406,40 швейц. франків, відсотки за користування кредитом в розмірі 5 442,38 швейц. франків. При цьому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим таке положення може бути змінено або визнано недійсним. При розгляді справи відповідачами не оспорювалось, що кредитний договір підписувався безпосередньо [PERSON] При цьому у п.8.5 кредитного договору сторони погодили, в тому числі, що позичальник, підписавши цей договір підтверджує, що розуміє наслідки валютних ризиків за кредитним договором в іноземній валюті. А до підписання вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також сторонами був підписаний додаток 1 до кредитного договору «Перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і повязані з отриманням та обслуговування кредиту» та додаток 2 «Графік платежів». Посилання відповідача, що в даному графіку в девятій колонці суми визначені в гривнах, а не в валюті кредиту, тому це є підтвердженням доводів зустрічного позову, суд до уваги не бере, оскільки під графіком є примітка, що всі платежі в додатку наведені у валюті кредиту. Крім того, даний графік нею підписаний, належних та допустимих доказів того, що її було введено в оману щодо подорожчання кредиту. Відповідно до частин 1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені суду не було подано. Дана обставина підтверджена умовами договору, підписаного сторонами. Тому з урахуванням висновків проведеної судової експертизи та того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо валюти кредиту, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання такої умов договору дискримінаційною або ж несправедливою. Тобто, позивач за зустрічним позовом не довів, що зміст кредитного договору суперечить ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання такої умови недійсною з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України. Згідно Рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Однак, відповідачкою не доведено порушення її прав з боку позивача саме як споживача. Умови договору були погоджені сторонами, на час укладення відповідали вимогам законодавства. У кредитного договору погоджено сторонами правочину розмір кредиту, строки виконання договору, відсотки за користування кредитними коштами, а також валюту кредиту швейцарські франки, тощо. Крім того, суд вважає, що істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається з тексту укладеного сторонами кредитного договору такі умови договору передбачено. Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач за зустрітим позовом у судовому засіданні не довів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору та необхідні платежі були погоджені сторонами при їх укладенні та визнані такими, що не є несправедливими. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Поняття "Несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Положення ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", встановлює, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладені положення чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку що при підписанні договору, передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, умова договору відповідає вимогам, в т.ч. Закону України "Про захист прав споживачів", чинного на час його укладення, а тому відсутні підстави стверджувати про невідповідність умови вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй зустрічній позовній заяві. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При поданні позову було сплачено судовий збір 3 654 грн. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №1780/35 від 15 квітня 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: approved