Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

23.01.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, та просить про надання дозволу на виїзд за кордон у її супроводі неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) батька [PERSON] до повноліття дітей та надання дозволу [PERSON] оформлювати документи для тимчасових виїздів за межі України її неповнолітніх дітей [PERSON], та [PERSON], без дозволу (згоди) батька до досягнення ними повноліття. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.02.2018 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Позивачка пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1999 року по 23 січня 2007 року, шлюб було розірвано, про що свідчить відповідний актовий запис за № 36 від 23.01.2007 р. Із січня 2007 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, разом проживали, вели спільне господарство. Від шлюбу з відповідачем має двох спільних синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2012 році стосунки погіршились, внаслідок чого сторони стали проживати окремо. Відповідач забрав усі свої особисті речі та перейшов жити на найману квартиру. Діти залишились проживати з позивачкою. У лютому 2013 року позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на дівоче прізвище - «[PERSON]». На даний час діти проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Позивачка матеріально утримую та належним чином піклється про здоров'я обох дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не приймає, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток не надає. Відповідач безпідставно не надає дозволи на виїзд неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] за кордон з метою відпочинку та оздоровлення. Також відсутність згоди відповідача на виїзд дітей заважає їм серйозно займатися спортом, їздити на спортивні змагання. Позивачка просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як орган опіки та піклування у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву в якій вирішення питання залишено на розсуд суду. Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 23 січня 2007 року. Від шлюбу мають двох спільних синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підставі ч. 1, ч. 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1, 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне пересуватися по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Відповідно до п. 5 Постанови КМ України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно з частиною 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Таким чином, відсутня необхідність щодо вирішення у судовому порядку питання виїзду за кордон [PERSON], [INFO]. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Позивачка не зазначила країну, до якої вона бажає вивезти дітей, та в яку місцевість, не вказала, на який саме часовий термін вона бажає вивезти дітей за межи України. В судовому засіданні [PERSON] також не зазначила, з яких підстав бажає вивести дітей за кордон, та на який час, пояснила суду, що діти займаються спортом, у зв'язку з чим виникає періодична необхідність щодо виїзду за кордон з метою прийняття участі в змаганнях, які відбуваються поза мажами території України. Однак позивачкою не додано жодних доказів, на які вона посилається. У відповідності до змісту ст. 141 СК України у відповідача, як батька дітей, є всі права бути обізнаним, до якої держави, в яку місцевість та на який термін виїдуть його діти. Позовні вимоги позивачки [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька суперечить вимогам СК України, який передбачає рівність батьків відносно їх дітей, Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", в якому зазначено, що при наданні дозволу на виїзд неповнолітніх за кордон необхідно, щоб була зазначена держава, куди прямують неповнолітні, та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, тому необхідно відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed