Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В цьому житловому будинку зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, у будинку фактично проживає 1 особа, [PERSON] , [INFO] . Відповідач, вже з січня 2011 року не проживає за місцем реєстрації. Останнім відомим місцем проживання відповідача, являється будинок [ADDRESS] . Зняти з реєстрації місця проживання відповідача, [PERSON] , у добровільному порядку для ньогої не являється можливим, оскільки відповідач від цього відмовляється, що змушує його звернутися до суду за вирішенням спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. На підставі наведеного, просив винести рішення, за яким визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житлом, а саме, житловим будинком за [ADDRESS] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області Марусяк М.О. від 29.07.2019, відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10:00 годину 05 вересня 2019 року. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14.11.2019 закрито підготовче засідання. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою, надав клопотання в якому просив розглянути справу без його участі. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подавала. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується договором дарування будинку від 21.03.2008 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18617453 від 23.04.2008. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрована відповідач, [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги. При цьому, відповідач, [PERSON] ,з січня 2011 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 08.07.2019. Також у матеріалах справи наявне рішення суду від 13.07.2012 року по справі №709/1886/012 яке набуло законної сили 24.07.2012, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів, що з відповідачем, договору найму житла не укладав, членом сім`ї позивача, відповідач [PERSON] , не являється, за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає з січня 2011 року. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved