Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачі, звернулися до суду з вищезазначеним позовом, та просять постановити рішення, яким: - визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), на яку видано сертифікат на земельну частку (пай) [NUMBER] на право на земельну частку в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" в розмірі 2.00 умовних кадастрових гектара, реєстраційний №1825 на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON]. - визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON]. - визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за членом колгоспного двору. - визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за членом колгоспного двору. - визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за членом колгоспного двору. В обґрунтування своїх вимог стверджують, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 14.04.1991 рік відносився до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входили, вони позивачі та померлі [PERSON], [PERSON], та відповідно кожному з них належало по 1/5 частці. З цих підстав позивачі просять визнати за ними право власності на вказане домоволодіння як за членами колгоспного двору та як за спадкоємцями, а також на земельну ділянку. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну частку (пай) на яку видано сертифікат на земельну частку (пай) [NUMBER] на право на земельну частку в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" в розмірі 2.00 умовних кадастрових гектара, реєстраційний №1825 на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області та на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому як члену колгоспного двору, але не була оформлена, та на 1/5 частину вищезазначеного будинку, яку померлий набув як спадкоємець за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], але не оформив. Нотаріусом було відмовлено спадкоємцю у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, так як спадкодавець за свого життя не оформив належним чином правовстановлюючого документу, а також державний реєстратор відмовив позивачам в реєстрації їх прав на вказаний житловий будинок. Вказані обставини стали приводом для звернення з даним позовом до суду. Позивачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися згідно вимог чинного законодавства (а.с.38, 43, 65). До суду надали кожен окремо заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.61, 67,75). Представник позивачів [PERSON] (а.с.38,65) подала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачів. На задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.62). Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.38,44,65). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.47). Представник відповідача Болградської районної державної адміністрації Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.38,65). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.45-46, 62). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса та державного реєстратора за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - [PERSON], її син - [PERSON], її невістка - [PERSON], її онучка - [PERSON], та онук - [PERSON]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, позивачі та померлі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору. Судовим розглядом встановлено, що позивачі мала намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор та приватний нотаріус відмовили позивачам у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частки житлового будинку за названою адресою та земельної ділянки (пай) (а.с.27-28, 29). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернулися з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку. За період з 1991 року по теперішній час рішення Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння - не приймалося. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів в частині визнання на кожним з них права власності на належну частку домоволодіння як за членом колгоспного двору є обґрунтованими і підлягають задоволенню. [INFO] померла [PERSON], запис акту про смерть №27 від 09.03.1995 року, складений Виконавчим комітетом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.42). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: - 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS]; Спадкоємцем за законом першої черги є її син [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.05.1965 року (а.с.19). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: її син - [PERSON], невістка - [PERSON], онучка - [PERSON], онук - [PERSON], що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області № 2594 від 14.09.2018 року (а.с.20). Згідно листа Одеського державного нотаріального архіву в Одеській області за №204/01-20 від 23.01.2019 року, в результаті проведеного пошуку відсутні відомості щодо заведення спадкової справи до майна [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру про відсутність інформації (а.с.70). Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті [PERSON], [INFO], тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON], проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], станом на час її смерті, фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, померлий [PERSON], є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї мати, і успадкував 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], запис акту про смерть №58 від 15.02.2018 року, складений Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть [NUMBER] (а.с.18). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: - 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], - земельна частка (пай), на яку видано сертифікат на земельну частку (пай) [NUMBER] на право на земельну частку в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" в розмірі 2.00 умовних кадастрових гектара, реєстраційний №1825 на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.21, 26). Оригінал даного сертифікату втрачено, в зв'язку з чим розміщувалось оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті Дружба від 05.01.2018 року (а.с.73). Спадкоємцями за законом першої черги є: - донька [PERSON] ([PERSON]), 1986 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 29.09.1986 року (а.с.16), свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 09.06.2005 року (а.с.17); - син [PERSON], 1987 року народження, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 02.11.1987 (а.с.11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між спадкодавцем [PERSON] та його дружиною [PERSON], 1963 року народження - розірвано 11.12.2003 року(а.с.14), а відтак вона не входить до кола спадкоємців. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: його колишня дружина [PERSON], його донька [PERSON] та його син [PERSON], що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області № 2594 від 14.09.2018 року (а.с.20). З матеріалів спадкової справи №70/2018, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявами до нотаріуса звернулися син померлого [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті батька та донька померлого [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON].(а.с.48-59). Відділом Держгеокадастру у Болградському районі Одеської області від 04.05.2018 року надано лист за №349/0/196-18 про нормативну грошову оцінку 1 га ріллі на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, яким повідомлено про вартість цієї земельної ділянки станом на 01.01.2018 року: рілля - 31 167.66 гривен/га (а.с.35). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст.1273 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Приписами ст.1225 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку (пай) та на частку домоволодіння в порядку спадкування після смерті батька (чоловіка) також підлягають задоволенню. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved