Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "ВАШ АВТО" (далі ТОВ "ЛК "ВАШ АВТО"), в якій просить: - визнати недійним договір фінансового лізингу №004001 укладений 09.04.2016 року між ним та відповідачем; - стягнути з відповідача на його користь 40000 грн; - стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В позові позивач вказував, що що 09.04.2016 року між ним - [PERSON] та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу №004001, за умовами якого [PERSON] повинен був отримати у лізинг автомобіль марки «Toyota Corolla» вартістю 15384,62 доларів США на термін та на умовах, передбачених цим договором. [PERSON] 09.04.2016 року сплатив ТОВ "ЛК "ВАШ АВТО" 40000,00 грн, як авансовий платіж, що підтверджується квитанцією № 0.0.533059295.1 від 09.04.2016 року. Проте автомобіль він не отримав, а в подальшому стало відомо, що зазначений платіж відповідач вважає адміністративним платежем і він не входить в рахунок оплати вартості автомобіля. Позивач вважає, що відповідач при укладенні договору фінансового лізингу завуалював призначення адміністративного платежу в розмірі 40000 грн під вигляд «платіж за договором», який за умовами договору не повертається в жодному випадку. Позивач вважає, що оспорюваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, визначені ч.3 ст.18 Закону №1023, а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця: надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем; надання продавцю права розірвати зі споживачем договір на власний розсуд, тоді як споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення узгодженої договором ціни та повернення виплачених коштів: відсутність повної ціни договору. Так п. п. п.1.7, 9.4, 10.1,10.15, 10.14, 12.2 Договору, відповідач надав собі право в односторонньому порядку змінювати ціну предмету лізингу, строки його передачі лізингоодержувачу, розмір лізингових платежів, право на отримання на свою користь штрафів при односторонньому розірвання договору, право на неповернення платежів за договором у випадку порушення з його боку договірних зобов'язань. За порушення обов'язків за договором лізингодавець не несе ніякої відповідальності, не узгодив з ним Графік виплати лізингових платежів, встановив систему штрафів за дострокову сплату лізингових платежів. Отже, існує невідповідність положень договору фінансового лізингу принципам добросовісності, розумності справедливості, рівності сторін у договорі, а тому договір належить визнати недійсним, застосувавши наслідки недійсності правочину ст.216 ЦК України і стягнувши з відповідача отриманий за договором платіж в розмірі 40000 грн. Відповідач - ТОВ «ЛК «Ваш АВТО» на виклик суду в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Про поважні причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи і відповідно до них правовідносини. Так 09.04.2016 року між [PERSON] та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу №004001, за умовами якого лізингодавець - ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність - автомобіль марки «Toyota Corolla» та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу - позивачу [PERSON] на термін та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до умов додатку №1 цього договору вартість предмету лізингу - автомобіля «Toyota Corolla» становить 15384,62 доларів США; авансовий платіж - 7692,31 доларів США; адміністративний платіж - 1538,46 доларів США; щомісячний авансовий платіж - 643,01 доларів США. (а.с. 19). 09.04.2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству платіж в розмірі 40000 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.533059295.1 від 09.04.2016 року. Визначення платежу згідно квитанції - платіж згідно договору Фінансового лізингу №004001 від 09.04.2016 року. (а.с.21). Згідно з умовами договоруфінансового лізингу №004001 адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Згідно пункту 1.7 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. даного Договору. Строк передачі лізингоодержувачеві в користування предмета лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки продавцем/постачальником транспортного засобу), при чому лізингодавець бере на себе зобов'язання письмово або в телефонному режимі повідомити лізингоодержувача про причини та приблизні строки затримки, при цьому лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання предмету лізингу в користування без укладення Додаткових угод до даного Договору. У пункті 9.4 Договору зазначено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору з метою виплати не менше ніж 50% від вартості предмета та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку № З до даного Договору. У відповідності до пункту 10.1. Договору лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.(Додаток №3 до договору ) Кожний лізинговий платіж включає: відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 21% річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане і лізинг майно); частина від обсягу фінансування; комісія за супроводження договору в розмірі 7%. Згідно п. 10.5 Договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Згідно з п. 10.14 договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту прийому-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. Пунктом 10.15 Договору передбачено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів. За п. 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. У відповідності до п.12.2 договору лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, встановленого договором. В такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого авансового платежу, адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує такі правові норми. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правовідносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Глави 58 Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР (далі - Закон №723/97-ВР). Згідно із ч.2 ст. 1 Закону № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до вимог статті 628 ЦК України (зміст договору). Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ (далі - Закон №1023- ХІІ) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Дія даного Закону поширюється на відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Так, за змістом ч.5 ст.18 Закону цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно: по-перше, порушує принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдає шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Так проаналізувавши зміст п.1.7, 9.4, 10.1,10.15 Договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, суд прийшов до висновку, що вони не добросовісні, призводять до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та завдають шкоди споживачеві, тобто підпадають під ознаки частини третьої статті 18 Закону № 1023-ХІІ. Так відповідно до викладених у вказаних пунктах умовах договору відповідач має право в односторонньому порядку змінювати розмір лізингових платежів у разі виникнення податкових та прирівняних до них платежів, зміни вартості предмета лізингу. Також відповідач має право затримувати строк передачі предмету лізингу і за вказані дії не несе будь-якої відповідальності, таким чином повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання та неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмету лізингу. Крім цього, відповідно до п.12.2. Договору у випадку якщо позивач не погодиться зі зміною вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати в односторонньому порядку договір, забрати предмет лізингу, а також повернути лізингоодержувачу 60% авансового платежу, а 40 % утримати в якості штрафу. При цьому адміністративний платіж у випадку дострокового розірвання поверненню не підлягає. Встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, дають для суду зробити висновок про те, що пункт 12.2. Договору також містить ознаки несправедливості, оскільки порушує принцип добросовісності та встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору, із одностороннім застосуванням за це істотних штрафних санкцій, які в сукупності складають 40% внесених коштів. Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 723/97-ВР істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони взагалі не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів згідно з Додатком №3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу (п.10.1 Договору), та який до договору не додається. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. Крім того, статтею 16 Закону № 723/97-ВР передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем. Крім цього несправедливими, суд вважає умови п.10.14 Договору, згідно яких достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.14). Так за змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Тому суд, дослідивши умови договору фінансового лізингу, приходить обґрунтовано до висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови в п. п.1.7, 9.4, 10.1,10.15, 10.14, 12.2, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ, а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Отже, в зв'язку з визнанням умов оспорюваного договору несправедливими, в тому числі істотних умов договору, суд вважає, що належить визнати недійним на цих підставах договір фінансового лізингу №004001 від 09.04.2016 року у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ) і застосувати при цьому наслідки визнання правочину недійсним, передбачені ст.216 ЦК України Так відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути грошові кошти в сумі 40000 грн, сплачені ним за договором фінансового лізингу №004001 від 09.04.2016 року на підставі квитанції (а.с21) При вирішенні спору судом застосовано правові висновки Верховним Суду України, викладені в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2766цс15, в постанові від 08.06.2016 року у справі №6-330цс16, які у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. На підставі ст.80 ЦПК України з ТОВ "ЛК "ВАШ АВТО" підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1280,00 грн. На підставі ст. 6, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 16, 20, 203, 215, 216, 220, 799, 627, 806 ЦК України,

Outcome: approved