Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

позивач звернулась до суду із позовом та із заявою про уточнення до позову, у якій просить визнати за [PERSON] право вкладника за договором №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» (ЄДРПОУ 34047020, МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м.Київ 01133) в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» (79053 м.Львів вулиця Володимира Великого, буд. 34) на вклад в сумі 5000,00 (п'ять тисяч доларів США, 00 центів); визнати за вкладником [PERSON] право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 5000,00 (п'ять тисячі доларів США, 00 центів) та за відсотками по вкладу за договором №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» (ЄДРПОУ 34047020, МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б м.Київ 01133) в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» (79053 м. Львів вулиця Володимира Великого, буд. 34) за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] укладено Договір №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у долар США в сумі 5000,00 доларів США. Згідно з Договором банк прийняв на вкладний рахунок позивача грошові кошти (строковий вклад) в сумі 5 000,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням №46308427 від 23.02.2015 р., на строк до 25 березня 2015 р. включно з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 5,5 % річних. Відповідно до п.п, 1.5, 1.10 Договору, ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» зобов'язаний був повернути Позивачу, вклад та виплатити відсотки в кінці строку дії Договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в останній день строку дії Вкладу. Однак, на день звернення позивачки до суду, відповідач порушив свої зобов'язання за договором, не повернув вкладнику належні йому кошти та відсотки по вкладу. У зв'язку із цим вимішена звертатись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та уточненій заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, подала письмові заперечення в яких посилається на те, що 02.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року за №51 «про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта банк», згідно яким 03.03.2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», тому з цього часу задоволення вимог вкладників та інших кредиторів ПАТ «Дельта Банк» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі положення ст.36 щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду. Вважає, що за вказаних обставин підстави для задоволення майнових вимог позивача в судовому порядку відсутні, разом з тим, останній не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року між ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» в особі уповноваженої особи Львівського відділення №4 ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» та [PERSON] укладено Договір №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США. Згідно з Договором банк прийняв на вкладний рахунок [PERSON] грошові кошти (строковий вклад) в сумі 5 000,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням №46308427 від 23.02.2015 р., на строк до 25 березня 2015 р. включно з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 5,5 % річних. Відповідно до п.п, 1.5, 1.10 Договору, ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» зобов'язаний був повернути Позивачу, вклад та виплатити відсотки в кінці строку дії Договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в останній день строку дії Вкладу. Слід врахувати, що відповідно до положень статті 1062 Цивільного кодексу України та згідно з п.10.12. постанови Правління НБУ №492 від 12.11.2003 р. на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Умовами договору банківського вкладу (депозиту) №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 23.02.2015 року не визначено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи. В статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, а саме в: п. 3) вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; п. 4) вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків. Тимчасову адміністрацію в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» було запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Відповідно до ч.4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «ДЕЛЬТА БАНК» до 02 жовтня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до 02 жовтня 2015 р. включно. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА „Дельта Банк"», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ „Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON], строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка із офіційного сайту ФГВФО позивач дізналася, що через установи ПАТ «Укрексімбанк» здійснюватиметься виплата коштів вкладникам за договорами. Тому неодноразово зверталась до банківської установи ПАТ «Укрексімбанк» щодо виплат коштів за вкладом, проте її повідомляли, що вона відсутня у списку вкладників. Отже, Уповноваженою особою Фонду неправомірно не включено позивача до переліку вкладників, і як наслідок Фондом не включено позивача до загального реєстру вкладників і не відшкодовано кошти за рахунок Фонду, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи. Тому задоволення вимог позивача є належним і достатнім способом захисту прав позивача у межах спірних правовідносин. Таким чином, на день розгляду справи позивачці не повернено вклад за Договором №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року з ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» за вкладом на суму 5 000,00 доларів США і нараховані відсотки. Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому суд, бере до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 25.12.2013 року (справа № 6-140цс13), згідно з якою, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058ЦК України, зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2ст. 625 ЦК України. Зі змісту ст. 1074 ЦК України вбачається, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до засад цивільного законодавства позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією та законом є неприпустимим (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди можуть застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому, судом не беруться до уваги заперечення відповідача щодо обмеження на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зв'язку з запровадженням в ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015р. по 02.10.2015р. тимчасової адміністрації, та з 05.10.2015 року процедури ліквідації, оскільки відповідно до п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів та уточненою вимогою про визнання прав вкладника, за договором, який закінчився, то обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на які посилається відповідач, на вимоги позивача не поширюються. Окрім цього, згідно із п.2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Враховуючи, вищенаведене, судом встановлено, що ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» порушив свої зобов'язання за договором №005-13049-230215 банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 лютого 2015 року не включив [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та не повернув позивачці депозит в сумі 5 000,00 доларів США, розміщений на вкладному рахунку №26302113038645, чим порушив її право власності, передбачене ст.319, 321 ЦК України, таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, на думку суду, не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1102,40 грн.

Outcome: approved