Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у 2001 році він став власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0898 га, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS], на якій розташовані: фундамент житлового будинку, готовність якого становила 11% і недобудовані будівлі, що складаються з сараю "Б", фундаменту гаража "Д" та фундаменту теплиці "Г". В подальшому ним було добудовані вказані споруди та актом Державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських споруд та побутових споруд, домоволодіння [ADDRESS] прийнято в експлуатацію. Виконавчим комітетом Тернівської районної ради за №119 від 16.04.2003 року прийнято рішення про надання йому права власності на вказане домоволодіння. Для подальшого оформлення свідоцтва про право власності, йому потрібно було звернутися до КП "Криворізьке БТІ", але на той час у нього не було можливості це зробити, оскільки він перебував на заробітках за кордоном. На даний час звернувшись до КП "Криворізьке БТІ" для отримання свідоцтва про право власності на домоволодіння, йому було роз'яснено, що ця установа не має вже функції з оформлення даних свідоцтв, а тому для визнання за ним права власності на належне йому домоволодіння йому необхідно звернутися до суду. [PERSON] зазначив, що оскільки зведені ним на земельній ділянці, яка була спеціально для цього відведена, споруди відповідають всім встановленим нормам та правилам, і не порушують права інших осіб, але він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння для реєстрації свого права власності, тому вважає, що він набув право власності на вищевказане домоволодіння, просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS], до складу якого входить: житловий будинок "Д-ІІ", загальною площею 246,1 кв.м, житловою площею 80,3 кв.м; грибниця "Г", площею 145,2 кв.м; теплиця "Ж", площею 70,8 кв.м; теплиця "Е", площею 264,8 кв.м; паркан 1-2. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду лист у якому просив розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії договору дарування земельної ділянки та недобудованих будівель від 26.04.2001р., серії [NUMBER], [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 898 кв.м, на якій розташовані: фундамент жилого будинку, готовність якого 11%, і недобудовані будівлі, що складаються з сарая Б, фундаменту гаража Д, фундаменту теплиці Г, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5). У копії державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] вказано, що він виданий [PERSON] на підставі договору дарування від 26.04.2001р. за №962, йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.0898 гектарів, яка розташована на території Криворізької міської ради у Тернівському районі, [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №15319 (а.с.6). Згідно копії акта Державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, затвердженого начальником Держархбудінспекції 10.04.2003 р., державна технічна комісія постановила пред'явлений до здачі будинок/забудова/ [PERSON], розташований у [ADDRESS], прийняти в експлуатацію (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної ради від 16.04.2003р. №119 вирішено: 1. надати заявникам право власності на об'єкти нерухомого майна /додаток/; 2. Заявникам звернутися до КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" стосовно оформлення свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна. У додатку до рішення виконкому районної ради від 16.04.2003р. №119, вказаний заявник - замовник [PERSON], домоволодіння [ADDRESS] (а.с.8). Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS], власник - [PERSON], складений 20.02.2003р. (а.с.9- 13). У п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Також при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво суди повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення такого права власності предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність останнього давали б підстави говорити про наявність спору про право. Суд не повинен підміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів з питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні цього питання. Судам слід мати на увазі, що в разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє в прий\-нятті визнання відповідачем позову та продовжує розгляд справи. З огляду на викладене, хоча відповідач і не заперечує проти задоволення позову, однак законних підстав для задоволення позову відсутні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано доказів, що він звертався до відповідних органів з метою оформлення права власності на збудоване ним нерухоме майно, і в реєстрації права власності йому було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення нормою статті 331 ЦК України не передбачено. За змістом ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України та ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, та державної реєстрації права власності. Таким чином до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації, право власності на цей об'єкт не виникає. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України, визнання у судовому порядку права власності на новостворене майно суперечить вимогам статей 15, 331 ЦК України. Крім того, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволені позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed