Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

04.04.2019 р. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 04.2015 р. 03.2018 р. в сумі 22333,78 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 695,22 грн., індекс інфляції в розмірі 3155,17 грн., пославшись на таке: Виробничою одиницею «Костянтинівкатепломережа», яка входить до складу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» і діє на підставі Положення про ВО, було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання. 20 червня 2018 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області по справі №233/1782/18 було видано судовий наказ про стягнення з відповідача суми заборгованості. Ухвалою суду від 13.07.2018 р. судовий наказ було скасовано. Відповідно до своїх завдань та обов`язків ВО «Костянтинівкатепломережа» здійснює теплопостачання населенню м. Костянтинівка. Згідно із Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…», Позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а Відповідач, що є споживачем послуг, зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, з особовим рахунком Боржника №70306 за період 04.2015-03.2018 утворилася заборгованість у сумі 22333,78 грн., яку Відповідач у добровільному порядку погашати відмовляється. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 3% річних від суми заборгованості складає 695,22 грн., індекс інфляції складає 3155,17 грн. Доказами надання послуг з теплопостачання до квартири відповідачів є акти про підключення житлового будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] також акт обстеження від 22.03.2019 р., з якого вбачається, що до квартири відповідача подається теплоносій. Ухвалою суду від 06.05.2019 р. відкрито провадження в цивільній справі № 233/2084/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.18-19). Представником відповідача Кошелем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с.21-23), в якому викладені заперечення проти заявлених до його довірителя позовних вимог за таких підстав: Відповідач [PERSON] 27 липня 2011 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до цього договору Продавцем Покупцеві передано квартиру у належному стані, також продавцем передано документи, які стосуються відчужуваної квартири. На момент придбання [PERSON] квартири у ній були відсутні прилади централізованого теплопостачання, замість них були електричні конвектори. Також Продавцем [PERSON] покупцеві передано Акт від 15.09.2010 р. про демонтаж централізованого опалення, відповідно до якого у вказаній квартирі демонтовано централізоване опалення. З моменту придбання квартири і до сьогоднішнього дня [PERSON] жодного місяця не приходили ані квитанції про нарахування заборгованості, ані будь-які інші документи (повідомлення) щодо надання їй послуг з теплопостачання. Жодного разу з моменту придбання квартири представники Позивача не з`являлися до квартири Відповідача, будь то для обстеження системи опалення. Тобто твердження Позивача про надання послуг з опалення є недоцільним. Окрім того, доданий до позовної заяви Позивачем акт обстеження від 22.03.2019 року не може буди доказом надання Відповідачеві послуг з централізованого теплопостачання, оскільки не обстежено саму квартиру Відповідача на предмет проходження та існування самої системи теплопостачання. Окрім того, вказаний Акт підписано представником ЖКВ Костянтинівського хімічного заводу [PERSON] , яка також підписувала Акт від 15.09.2010 р. про демонтаж централізованого опалення, тобто повинна була знати про відсутність теплопостачання у квартирі Відповідача. Відповідно до п.6 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Окрім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Договір про надання послуг теплопостачання між Позивачем з Відповідачем не укладався, а також Відповідач не використовувала теплову енергію, що підтверджується доданими доказами. Також Позивачем як доказом та обґрунтуванням суми заборгованості надано Розрахунок з зазначенням тарифів, опалюваної площі та норми споживання. З вказаних розрахунків вбачається, що до 04.2015 р. начислення за теплопостачання не проводилися, це ще раз підтверджує відсутність надання послуг. І не зрозуміло, чому саме з 04.2015 року почалися нарахування. Вказаний факт свідчить про незаконні дії Позивача, або підробку документів для незаконного стягнення вказаних у позовній заяві коштів з Відповідача. Вважає, що, Відповідач не є споживачем вказаних послуг, оскільки, по перше, договору між Позивачем та Відповідачем про постачання послуг з теплопостачання не укладалося, по друге, система теплопостачання у квартирі Відповідача відсутня, тобто Відповідач не отримує послуги Позивача з теплопостачання, а отже у Відповідача відсутні будь-які обов`язки перед Відповідачем. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представником відповідача [PERSON] подана відповідь на відзив (а.с.41-42), в якій заперечені доводи сторони відповідача за таких підстав: Відповідач не визнає заборгованість, оскільки в його квартирі демонтована система централізованого опалення ще в 2010 році. В якості доказів посилається на акт від 15.09.2010 p., виданий житлово-комунальним відділом хімічного заводу. Але зазначений Акт не підтверджує законність відключення помешкання від системи централізованого опалення, а навпаки свідчить про «самовільний демонтаж», що заборонено законодавством України. Порядок законного відключення чітко передбачено нормативними актами. Відповідно до ст.24 Закону України "Про теплопостачання"споживач теплової\~енергії має\~право на\~вибір одного\~або декількох\~джерел теплової\~енергії чи\~теплопостачання,\~якщо це\~можливо за\~існуючими технічними\~умовами. Це право не є абсолютним, воно може бути реалізоване за певних умов. Питання відключення від мережі централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630, в\~яких з\~метою захисту\~прав усіх\~мешканців багатоквартирних\~будинків передбачено\~відключення від\~мереж централізованого\~опалення та\~постачання гарячої\~води не окремих квартир багатоквартирного будинку, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~п.25\~зазначених Правил,\~відключення споживачів\~від мереж\~централізованого опалення\~та постачання\~гарячої води\~здійснюється в\~порядку,\~що затверджується\~центральним органом\~виконавчої влади\~з питань\~житлово-комунального\~господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. 11.11.2015\~р.\~Судовою палатою\~у цивільних\~справах Верховного\~Суду України\~винесено Постанову\~про правомірність\~в задоволенні\~аналогічних позовних\~вимог та\~висловлено правову\~позицію у\~справі за\~№6-1192\~цс15,\~відповідно до\~якої «Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється», «Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства», «самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання». Факт надання послуг теплопостачання до будинку, в якому розташована квартира Відповідача, підтверджено актами, що приєднані до матеріалів справи. Факт наявності стояків, по яким подається теплоносій саме до квартири Відповідача, підтверджується актом огляду від 22.03.19 р., який укладено сумісно з представниками житлово-комунального відділу Костянтинівського хімічного заводу. Будь-яких доказів щодо отримання відповідного дозволу, як того вимагає діюче законодавство, на відключення від мереж централізованого опалення, Відповідач не надав. Таким чином Відповідачем повністю недотриманні встановлені вимоги щодо відключення від централізованого опалення, що свідчить про неаргументованість доводів, викладених у відзиві, та підтверджує правомірність нарахувань за послуги теплопостачання. У відзиві представник Відповідача вказує на те, що нарахування почалися з 04.2015 р., та зазначає на нібито незаконні дії Позивача. Але таке твердження абсурдне оскільки розрахунок надано за період стягнення та в межах строків позовної давності. Щодо посилання на відсутність договору на послуги теплопостачання, зазначив таке: Верховний суд України у Постанові від 10.12.2018 р. по справі № 638/11034/15-ц зазначив, що «відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Зазначені виводи повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України по справі 6-2951 цс 15 від 20.04.2016 р. Таким чином посилання на відсутність договору не є підставою для несплати послуг, які надаються Позивачем Відповідачу. В зв`язку з викладеним вважає відзив на позовну заяву неаргументованим. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. 20.06.2019 р. судом ухвалено про продовження подальшого розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.49-50). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за підстав позовної заяви, відповіді на відзив, просив про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає такого висновку: Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2011 р. (копія на а.с.10). Позивач надає послугу з централізованого опалення квартири [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] . Ця обставина підтверджена Актами про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення від 23.10.2014 р., 15.10.2015 р., 15.10.2016 р., 17.10.2017 (копії на а.с.7 7 зворот). Доводи відповідача про те, що з часу придбання нею квартири [ADDRESS] у власність вона не користується послугою позивача через демонтування приладів опалення в квартирі, суд не приймає до уваги, з огляду на таке: Питання переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень регулюються «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. №76, питання відключення від мережі централізованого опалення - «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630. Пунктом 1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до п.1.4.2 вищезазначених Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі, зокрема улаштування в жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних приладів. Отже, відключення жилого приміщення від централізованої системи опалення будинку шляхом відключення нагрівальних приладів є переобладнанням в розумінні п.1.4.2 зазначених Правил. Відповідно до п.25 «Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води» відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення», затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р. із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007 р., передбачено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Згідно з цим Порядком для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячній строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних технічних умов для виготовлення проектної документації (п.2.2). Листом виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 15.07.2019 р. №781/26вх/26-2506 (а.с.67) повідомлено, що в період з 2009 по 27.07.2011 гр. [PERSON] (*попередній власник квартири [ADDRESS] заявою щодо відключення квартири [ADDRESS] від мережі централізованого опалення та влаштування системи автономного опалення до комісії по вирішенню питання відключення споживачів від центрального опалення та переведення приміщень на індивідуальне (автономне) опалення не звертався. В період з 27.07.2011 по 01.07.2019 гр. [PERSON] с заявою щодо відключення квартири [ADDRESS] від мережі централізованого опалення та влаштування системи автономного опалення до комісії по вирішенню питання відключення споживачів від центрального опалення та переведення приміщень на індивідуальне (автономне) опалення не зверталася (а.с.67). Та обставина, що відключення квартири [ADDRESS] від мережі централізованого опалення відбулося без відповідного дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, тобто в порушення наведеного вище законодавства, свідчить про здійснення самовільного відключення приміщення належної відповідачці квартири від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення шляхом відключення нагрівальних приладів. Ця обставина підтверджується Актом житлового органу ЖКВ хімічного заводу м. Костянтинівки від 15 вересня 2010 року про демонтаж центрального опалення у квартирі [ADDRESS] у зв`язку з тим, що прилади опалення зіпсувалися (а.с.29), листом Костянтинівського державного заводу б/н б/дати аналогічного змісту (а.с.30). Проте наявність такого акту не є підставою для звільнення від обов`язку по сплаті наданих комунальних послуг, як вважає сторона відповідача, оскільки цей акт не містить відомостей про дотримання власником квартири [ADDRESS] законодавчо встановлених правил по відключенню цієї квартири від мережі централізованого опалення. Доводи сторони відповідача про те, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] вже з демонтованою системою опалення, що, на її думку, звільняє її від оплати послуги відповідача, є неспроможними. Так, статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1). Власник має\~право вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону\~(ч.2). Проте частина 4 статті 319 ЦК України проголошує, що власність зобов`язує. Набуваючи квартиру [ADDRESS] у власність, відповідач не пересвідчилась в тому, що попереднім власником дотримані вище згадувані правила по відключення жилого приміщення від централізованої системи опалення будинку і після набуття права власності не усунула це порушення в жодний із способів або узаконення такого відключення, або відновлення системи централізованого опалення. Щодо доводів сторони відповідача про безпідставність нарахування позивачем плати за послуги з теплопостачання в зв`язку з відсутністю договору суд зазначає таке: Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються\~Законом України "Про теплопостачання",\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги"\~та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630\~(далі - Правила). Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст.1 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги) В силу ч.2 ст.19 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, згідно зі\~ст.1 цього ж закону\~споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За правилами\~ст.19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч.1\~ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3\~ст.20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За приписами п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ саме споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 10 ч.3\~ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п.23 Правил. Відсутність договору на постачання комунальних послуг зі споживачем, як то передбачено ст.19 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги», не звільняє останнього від обов`язкової оплати отриманих послуг відповідно до положень ст.ст.11,509 ЦК України. Відповідно до\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. В силу ч.ч. 1,3\~ст.11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону\~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.\~Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Про фактичне користування відповідачем послугами позивача свідчать вище згадувані акти від 23.10.2014 р., 15.10.2015 р. та 15.10.2016 р., 17.10.2017 р., у відповідності до яких житловий будинок [ADDRESS] , [ADDRESS] розташована квартира відповідача, підключено до системи централізованого опалення. Також, актом обстеження від 22.03.2019 р. (а.с.8) встановлено, що у будинку [ADDRESS] розводка централізованого опалення верхня. Транзитні стояки проходять, зокрема через квартиру [ADDRESS] , що подають теплоносії, підключені до системи централізованого опалення, теплоносій подається. В порушення вимог ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач за надану позивачем у спірний період часу послугу не сплачував, внаслідок чого наявна заборгованість, яка за розрахунком позивача (а.с.4-5, 84), не спростованим стороною відповідача, складає 22333,78 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних від простроченої суми складає 695,22 грн., розмір інфляційних нарахувань за порушення виконання грошового зобов`язання по сплаті послуг з теплопостачання, складає 3155,17 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період 04.2015 р. 03.2018 р. включно в сумі 22333 грн. 78 коп., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 695 грн. 22 коп., суму інфляційного нарахування в розмірі 3155 грн. 17 коп. Тож позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Також з\~відповідачів на\~користь позивача\~у відповідності\~до ст.141\~ЦПК України\~підлягає стягненню\~судовий збір пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~що дорівнює 1921,00 грн.

Outcome: approved