Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті її тітки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі житловий будинок, земельні ділянки, грошові внески. За життя тітка склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала своєму чоловіку та їй в рівних частинах. Тому вона отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. За життя її чоловік [PERSON] заповіту не складав. Вона спадщину після його смерті прийняла. Спадкоємців перших черг у [PERSON], які б прийняли спадщину, відсутні. У встановлений законом термін вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив через відсутність підтвердження родинних зв'язків. Вказала, що вона постійно проживала разом з тіткою та її чоловіком як одна сім'я, тому є спадкоємцем четвертої черги. Після смерті тітки вона проживала та постійно опікувалась над [PERSON], який вже був людиною похилого віку, до дня його смерті, тому Оскільки спадкодавці набули право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні, вона спадщину прийняла, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає своє право порушеним. Просила суд встановити, факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] до дня смерті останнього [INFO]; визнати за нею право власності на житловий будинок № 21-6, (загальною площею 116,8 кв.м, житловою 73,7 кв.м) під літ."А", погріб під літ. "А", веранду під літ."а", ґанок, з надвірними будівлями: літня кухня під літ."Б", гараж під літ."В",сараї під літ.'Т", і "Е", вбиральня літ."Д", погріб окремо збудований під літ."3", колодязь З/Б кільця -І, вигрібна яма - II, ворота метал. - №1, огорожа дерев'яна - №2, хвіртка метал. - №3, огорожа з бет. плити - №4, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що розташована по [ADDRESS]. кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0047 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування; визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,3000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Шпитьківської сільської ради в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; визнати за нею право власності на грошові внески в Державний ощадний Банк України на суму 20568,47 грн.; на суму 100 000,00 гри.; на суму 1654,18 грн.; а також права та обов'язки по карткам Приватбанку за [NUMBER] та за [NUMBER] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. У судове засідання представник позивачів не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання представник Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Перша Київська обласна державна нотаріальна контора не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Померла [PERSON] була тіткою [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (матері позивачки); 02 лютого 1974 року тітка позивача - [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу; [PERSON] 24 вересня 1966 року зареєструвала шлюб з [PERSON], про свідчить витяг щодо запису № 12 про укладення шлюбу в Донській сільраді Державинського району Актолинської області (Республіка Казахстан), актовий запис №371. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є рідні сестри. У свідоцтві про народження [INFO] [PERSON] (позивачки) записано мати [PERSON] та батько [PERSON]. [PERSON] 11 листопада 1989 року зареєструвала шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. Актовий запис № 33. За життя 02 серпня 2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Чемериською Н.В., яким все своє майно заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON], встановлено, що до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори звернулась 01 листопада 2014 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. З довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №3 від 28 жовтня 2014 року на час смерті [PERSON] з нею був зареєстрований її чоловік [PERSON] На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли її племінниця [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 08 червня 2016 року нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на ? частину земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,0047 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя померлий [PERSON] заповіту не складав. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено, що до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори звернулась 15 грудня 2015 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено, позивачем про них суду не повідомив. З довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №1455 від 06 жовтня 2016 року на час смерті [PERSON] був зареєстрований один. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. Факт проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] однією сім'єю з 2009 року по день смерті [PERSON] тобто по [INFO], підтверджується актом депутата Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 липня 2016 року, довідкою виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 липня 2016 року про поховання, тощо. Оцінюючи подані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по [INFO] підлягають задоволенню, оскільки позивачем подано докази на підтвердження цим обставинам. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). З матеріалів спадкової справи встановлено, що до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась лише позивачка. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п.21 постанови вказано, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. У четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали разом з спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Оскільки судом встановлено факт спільного проживання однією сім'єю позивачки та [PERSON] з 2009 року, тобто більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, тому [PERSON]. є спадкоємцем четвертої черги. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач спадкове майно прийняла так як, протягом шестимісячного строку подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок позивач не може через відсутність реєстрації права власності на житловий будинок та земельні ділянки на померлу [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. На підтвердження виникнення права власності на житловий будинок в [PERSON] на будинку [ADDRESS], подано суду будівельний паспорт (згідно з яким 15 березня 1988 року будинок був введений в експлуатацію та за реєстровим № 99 07.02.1990 року зареєстрований в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації); довідку виконкому Шпитьківської сільської ради № 1107 від 20 липня 2016 року; технічним паспортом відповідно до якого житловий будинок побудований у 1980 році; будинковою книгою. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за позивачем необхідно визнати право власності на житловий будинок та на 1\\2 частину земельних ділянок площею 0,0047га та площею 0,2500га. Щодо задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,30га та ощадні книжки, суд відмовляє, оскільки з наявної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підвою для відмови було відсутність підтвердження родинних стосунків та факту проживання однією сім'єю. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: dismissed