Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

27.10.2016 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоровя, до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 145000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що [PERSON], 23 років 10 місяців працював в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У серпні 2014 року рішенням ЛЕК Українського науково-досліницького інституту промислової медицини №1305 йому було встановлено професійне захворювання, а саме, вібраційна хвороба другого ст. від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднані з вираженим полірадикулярним синдромом (L5, S1, C5, C6, C7), двостороннім плечолопатковим періатрозом (ПФС другого ст..), остероатрозом, в поєднанні з періатрозами, ліктових (ПФ першого-другого ст.. ) і колінних (ПФ першого-другого ст..) суглобів, яке відповідно до даних індивідуальної СГХ умов праці від 25.09.2013 р. № Ф-2/2-11-3/5573, виданого Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, виникли з вини роботодавця. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеної на підприємстві, про що був складений акт розслідування від 16.09.2016 року, де вказано, що позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, умови праці водієм великовантажного автомобіля в карєрі відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, рывень вібраціъ загальноъ транспортноъ в дБ - 122, при допустимих 116. Згідно до медичного висновку МСЕК від 04.11.2014 р. серії 12 ААА №000797 позивачу було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% та 3 група інвалідності з 13.10.2014 року безстроково. Виходячи з характеру захворювань позивачки вона не має змоги вести звичайний спосіб життя, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він відчуває ниючий, тупий біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в обидві нижні кінцівки оніміння ніг, посилення болю при фізичному навантаженні, підвищення артеріального тиску, запаморочення при зміні положення тіла, що порушує його нормальні життєві звязки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПАТ 145 000 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить задовольнити його повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, згідно яких у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода позивачу завдана не з вини підприємства. Позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, забезпечувався засобами індивідуального захисту, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність доказів заподіяння моральної шкоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом\~встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.4-5), що позивачу [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання, а саме: вібраційна хвороба другого ст. від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом у поєднані з вираженим полірадикулярним синдромом (L5, S1, C5, C6, C7), двостороннім плечолопатковим періатрозом (ПФС другого ст..), остероатрозом, в поєднанні з періатрозами, ліктових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів. Згідно до медичного висновку МСЕК від 04.11.2014 р. позивачу було встановлено 40% та 3 група інвалідності втрати професійної працездатності з 13.10.2014 року безстроково (а.с.6-7, 8-9). З 01.04.2001 року набрав чинності\~Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім того,\~Законом від 28.12.2007 року № 107\~з п.3\~Прикінцевих положень вказаного Закону\~виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст.1167 Цивільного кодексу України\~та\~ст.237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно\~до ст.153 КЗпП України\~- на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~- власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційних довідок про умови праці на підприємстві а.с. 4-5, 24-27, встановлено хронічне професійне захворювання під час перебування в трудових відносинах з відповідачем (а.с. 20-23). Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці: виробнича загальна транспортно-технологічна вібрація, що перевищували гранично допустимі рівні. Шкідливі умови праці ПАТ відносилися до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах ПАТ - 23 років 10 місяців. Згідно п.16-18 акту розслідування встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров?я позивача, рекомендовано застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушули його нормальні життєві зв"язки та викликають фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, наявність інвалідності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 17000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача щодо добровільного вибору позивачем умов праці та наявність пільг суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають правового значенння для вирішенння спору. Згідно зі\~ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial