Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач ПАТ КБ „Приват Банк" звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку, предмету іпотеки, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. А також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог представник позивача покликається на те, що 22.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №LVNRGA0000000003. Відповідно до п. 8.1. кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 128777,08 Долар США строком до 22.09.2028 р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 22.09.2008 р. уклали договір іпотеки №LVNRGA0000000003. Згідно з п. 35.3 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною плошею 208,90, житловою площею 81,40 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Представник позивача вказує, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 22.09.2008 року, звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 17.06.2011 року Пустомитівський районний суд Львівської області виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 208,90, житловою плошею 81.40 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Відповідно до ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення с підставою для виселення всіх мешканців, однак незважаючи на рішення суду та вимоги банку відповідачі у визначений законом строк не звільнили зайнятий ними житловий будинок та відмовляються звільняти. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить завоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та заперечив. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем умисне не вказано про існування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ КБ „Приват банк", третя особа : [PERSON] про поділ майна подружжя, який було встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за цією адресою з цільовим призначенням для обслуговування будинку є спільною сумісно власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчить про те, що [PERSON] не є абсолютним власником спірного майна, а тому не мала права самостійно розпоряджатися спірним будинком, що в свою чергу свідчить про недійсність договору іпотеки від 22.09.2008 року. На даний час дана справа перебуває на розгляді Вищого спеціалізованого суду України, а тому без остаточного рішення суду розгляд позову про виселення є безпідставним. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. В судовому засіданні третя особа : [PERSON] позовні вимоги позивача заперечила та вважає безпідставним розгляд позову про виселення до ухвалення остаточного рішення по справі про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору іпотеки від 22.09.2008 року. В судовому засіданні третя особа : [PERSON] позовні вимоги позивача заперечив та вважає безпідставним розгляд позову про виселення до ухвалення остаточного рішення по справі про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору іпотеки від 22.09.2008 року. Вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Об'єднаних Націй та Ради Європи. У Загальній декларації прав людини 1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року держави-учасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11). Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року , ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» від 14 вересня 2006 року № 137-V. Відповідно до статті 31 частини II Хартії держави зобов'язуються вживати заходів, спрямованих на сприяння доступові до житла належного рівня; встановлювати на житло ціни, доступні для малозабезпечених осіб. Право на житло здійснюється громадянами в порядку, визначеному ЖК України, законами та іншими нормативно-правовими актами України. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.06.2011 року ухваленому у цивільній справі № 2-1316/371/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення, вирішено звернути стягнення на заставлене майно згідно Іпотечного Договору № LVNRGA0000000003 від 22.09.2008 року, а саме: житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 208,90 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVNRGA0000000003 від 22.09.2008 року, шляхом продажу вказаного майна, а також наданням ПАТ КБ „ПриватБанк" всіх повноважень, для здійснення продажу; виселити [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Пустомити. Зазначеним рішенням суду, встановлено наступні обставини, що згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують додаткового доказування. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно листа виконавчого комітету Сороки-львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 37 від 12.03.2015 року, у будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] ніхто не зареєстрований, однак проживають без реєстрації відповідачі : [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] У зв'язку з тим, що проживання відповідачів у будинку [ADDRESS], перешкоджало реалізації предмета іпотеки, банк звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вимогою у місячний строк звільнити займане ними житлове приміщення, що підтверджується на явною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень „претензій до боржників" та копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких вимоги отриманні особисто відповідачами 29.10.2014 року. Судом встановлено, що на вимогу позивача у визначений термін відповідачі жиле приміщення, яке є предметом іпотеки не звільнили та добровільно відмовляються залишати жиле приміщення, тим самим перешкоджають виконанню рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.06.2011 року та реалізацію позивачем своїх прав на реалізацію предмета іпотеки, для задоволення грошових вимог. За вказаних вище обставин та враховуючи те, що наявність відповідачів у житловому будинку, який є предметом іпотеки та на який звертається стягнення, перешкоджає реалізації предмета іпотеки, на даний час у відповідачів не має жодних майнових прав щодо предмета іпотеки, суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідачів із займаного ними житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Що стосується вимог відповідача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] та [PERSON], щодо недоцільності прийняття рішення по даній справі до вирішення спору [PERSON] до [PERSON], ПАТ КБ „Приват банк", третя особа : [PERSON] про поділ майна подружжя, який перебуває на розгляді Вищого спеціалізованого суду України, суд вважає безпідставними, оскільки рішення у справі яка розглядається, не позбавить сторін у разі встановлення Вищим спеціалізованим судом України у справі яка ним розглядається, істотних для справи обставин, які не були і не могли бути відомі суду на час розгляду справи, права звернутись до суду в порядку глави 4 розділу 5 ЦПК України.

Outcome: approved