Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові зазначив, що з 2002 року він проживає в [INFO], яка належала ВАТ "Снігурівське". У вказану квартиру вселився з дозволу адміністрації ВАТ "Снігурівське", але на теперішній час не може її приватизувати, так як товариство ліквідоване, а на балансі відповідача вказаний житловий будинок не перебуває. Просив суд визнати за ним право власності на вказану квартиру на підставі ч.1 ст.344 ЦК України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача проти позову не заперечував та пояснив, що будівництво вказаного житлового будинку здійснювало ВАТ "Снігурівське". Дані про введення в експлуатацію житлового будинку відсутні, ордер на вселення позивача у вказану квартиру Снігурівська міська рада не видавала. На теперішній час вказаний багатоквартирний житловий будинок на балансі Снігурівської міської ради не перебуває. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту положень ст.344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: чи може майно бути об"єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивач на підтвердження своїх вимог щодо належності нерухомого майна ВАТ "Снігурівське" додав до матеріалів цивільної справи квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 02 грудня 2004 року про плату за користування квартирою (а.с.10) Доказів про те, що вказаний житловий будинок введено в експлуатацію і хто є його власником, позивачем суду не надано. ВАТ "Снігурівське" на підставі ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року ліквідовано (а.с.11-13) і 12 травня 2009 року здійснено реєстрацію припинення юридичної особи (а.с.8-9). На балансі Снігурівської міської ради вказаний житловий будинок не перебуває, про що свідчить довідка Снігурівської міської ради від 19 жовтня 2015 року. В силу ч.ч.1,2 ст.335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію права на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Таким чином, у даному випадку Снігурівська міська рада не є належним відповідачем у даному спорі, а тому вимоги позивача до неї не ґрунтуються на законі. Доказів того кому належить вказаний житловий будинок позивачем не надано та судом не здобуто, а тому позивач в даному випадку за відсутності відповідача і спору про право може звертатися до суду з заявою в окремому провадженні про встановлення факту набуття права власності за набувальною давністю за умови надання доказів, що це майно може бути об"єктом набувальної давності. Суд вважає, що вимоги позивача не грунтуються на законі та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed