Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 січня 2014 року позивач зареєструвала з відповідачем шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено актовий запис № 42. Сторони проживали в м.Києві в двокімнатній квартирі разом з матір'ю чоловіка, його сестрою з дитиною. Під час спільного проживання між сторонами неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння, відповідач намагався принизити гідність дружини, повністю пригнічував її, що призвело до фактичного припинення шлюбу з листопада 2015 року. В подальшому позивач з дитиною повернулася проживати у м. Вінницю. Від шлюб сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживаю та знаходиться на утриманні позивача. [PERSON] зазначає, що примирення між ними є неможливим, за домовленістю між ними, син залишається проживати з матір'ю. Також, [PERSON] повідомляє, що на утримання дитини чоловік надає кошти в сумі 3\~000 грн., які були погоджені між ними добровільно. Інших утриманців він не має. Проте з лютого 2017 року [PERSON] припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому позивач звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати її шлюб з відповідачем, відновити їй дошлюбне прізвище «Захаренко», стянути з [PERSON] аліменти на її користь на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 3\~000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що в позовній заяві міститься описка в даті її народження 1987 рік, та в роздруківці містяться відомості про надіслання коштів з 02.11.2015 року по 31.01.2016р. Також повідомила, що за квітень 2017 року відповідач розрахувався з нею, тому просить стягувати аліменти з 1 травня 2017 року. Також додала, що працює неофіційно. Просила позов задовольнити та стягнути половину суми витрат на оплату судового збору. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Зазначили, що 7 квітня 2017 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача 3015,08 грн., які просить врахувати при винесенні рішення. Увесь час, починаючи з народження, [PERSON] утримував та матеріально забезпечував дитину, постійно приймає участь в його вихованні, догляді за ним, намагається надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу. Відповідач та його представник зазначили, що протягом тривалого часу відповідач з позивачем не може досягнути згоди щодо способу виконання ним свого обов'язку. Оскільки позивач бажає, щоб він приймав участь в утриманні дитини лише в грошовій формі, однак [PERSON] не довіряє позивачу у витрачанні коштів, тому бажає утримувати дитину в натуральній формі (їжа, одяг, лікування…). Відповідач винаймає житло, працює офіційно, має мінливий дохід. Просили позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати та стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.03.2017 року. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-БК № 239377, виданого Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 18.01.2014 року, судом встановлено, що 18.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 42. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - "Скальська" (а.с. 8). З свідоцтва про народження серії І-БК № 394753, виданого 22.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Встановлено судом і те, що сімя позивача та відповідача фактично розпалася: сторони з листопада 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сімї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд \~відновлює їй дошлюбне прізвище - "Захаренко". Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» № 1815 від 23.03.2017 року, суд вбачає, що син проживає та зареєстрований разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Отже судом враховується, що син сторін проживає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] є працездатною особою, працює в ТОВ «НРП» директором магазину «Mo Yo», інших утриманців не має та винаймає житло (а.с. 49). Слід зазначити, що з довідки ТОВ «НРП» від 14.04.2017 року вбачавється, що відповідач [PERSON] дійсно має мінливий дохід (а.с. 50). Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнення аліментів розпочати з 01.05.2017 року, оскільки відповідачем було добровільно сплачено позивачу аліменти за квітень 2017 року (а.с 51, 52). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути половину витрати на оплату судового збор за вимогу розірвання шлюбу в сумі 320,00 грн., за проханням позивача, а також на користь держави слід стягнути - 640,00 грн. судового збору на вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial