Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зняття арешту з нерухомого майна. Позовна заява мотивована тим, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 678/07 від 09.11.2007 року, укладеного між АБ "Брокбізнесбанк" та [PERSON], відповідач за договорами іпотеки від 12.11.2007 року, за реєстраційними номерами № 4345 та № 4343 передала в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0790 га та незавершене будівництво житлового будинку (готовність, 17%), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно договору № 215 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.12.2017 року, укладеному між ПАТ«БРОКБІЗНЕСБАНК» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» відбулось відступлення права вимоги до боржників за правочинами, вказаними в додатку № 1 до договору, а саме: кредитного договору № 678/07 від 09.11.2007 року, іпотечного договору від 12.11.2007 року за реєстровим № 4345, іпотечного договору від 12.11.2007 року за реєстровим № 4343, договору поруки № 678/07 від 09.11.2007 року. 05.01.2018 року між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» укладено договір № 217/03-17-к від 05.01.2018 року про відступлення права вимоги, згідно якого ТзОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору (на підставі укладеного договору № 215 провідступлення (купівлі-продажу) права вимоги з ПАТ«БРОКБІЗНЕСБАНК» від 11.12.2017 року), а новий кредитор ([PERSON]) набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги первісного кредитора до боржників за правочинами, вказаними в додатку № 1 до договору, а саме: кредитного договору № 678/07 від 09.11.2007 року, іпотечного договору від 12.11.2007 року за реєстровим № 4345, іпотечного договору від 12.11.2007 року за реєстровим № 4343, договору поруки № 678/07 від 09.11.2007 року. У зв'язку з тим, що постановою державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (Воробей Оленою Анатоліївною) у ВП № 30446372 відкритого на підставі виконавчого листа № 2-5518/11 виданого 25.10.2011 року за заявою стягувача ПАТ "УкрСиббанк", 20 грудня 2011 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику, у тому числі на передану [PERSON] в іпотеку земельну ділянку та об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку, що є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач, посилаючись на укладений з ТзОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» договір про відступлення права вимоги від 05.01.2018 року, просив звільнити вказані об'єкти речових прав з-під арешту. Позивач просить зобов'язати другий відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП (ІПН) код: [NUMBER]. [PERSON] не вимагає компенсації за понесені ним по справі судові витрати. Позивач та його представник надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] відзив не подала, в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Також [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнала, просила позов задовольнити. Відповідач ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Також, ПАТ "УкрСиббанк" надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вказав, що банк не є належним відповідачем у справі, оскільки ним стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості відступлено новому кредитору. Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Другий відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області та Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Також, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача про причини неявки у судове засідання - не повідомили. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що між ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНМАРК" та [PERSON] було укладено договір № 217/03-17-к від 05.01.2018 року (з додатком) про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги первісного кредитора за умовами правочинів: кредитний договір № 678/07 від 09.11.2007; іпотечний договір від 12.11.2007 зареєстрованим № 4345; іпотечний договір від 12.11.2007 зареєстрованим № 4343 (а.с. - ). Загальна сума права вимоги станом на день укладання договору № 217/03-17-к про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 05.01.2018 року за кредитним договором договір № 678/07 від 09.11.2007 складає 404 141,77 грн. (чотириста чотири тисячи сто сорок одна гривня 77 коп.) - (копія договору № 217/03-17-к з додатком та актом а.с. - ). Також ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНМАРК" як правонаступник прав вимоги АБ "БРОКБІЗНЕСБАНК" за вищезгаданими договорами згідно акту передав новому кредиторові - [PERSON] документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення відповідно до приписів ст. 517 ЦК України. До того ж, вищезазначені обставини були встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2018 року у справі № 2-2959/11, провадження № 6/161/55/18 (дата набрання законної сили: 07.03.2018) а отже, відповідно до положень ч. 4. ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, а також суд враховує, що ці обставини учасниками справи не спростовуються. Заразом суд встановив, що 05.01.2018 року у письмовій формі, що підлягали нотаріальному посвідченню, були укладені правочини між ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНМАРК" та [PERSON] - про відступлення права вимоги за іпотечним договором та про відступлення права вимоги за іпотечним договором майнових прав, а також були внесені зміни до "державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек" щодо нового іпотекодержателя [PERSON] (а.с. - ). Також суд встановив, що згідно інформаційних витягів № 110006880 та 110009080 від 05.01.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - [PERSON] є іпотекодержателем майнових прав на земельну ділянку та об'єкт житлової нерухомості, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та на об'єкт нерухомого майна незавершене будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. - ). Право власності [PERSON] на вищевказані об'єкти нерухомого майна зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Постановою державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 20.12.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5518/11, виданого 25.10.2011 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ "УкрСиббанк" кредитну заборгованість в розмірі - 190989,17 грн, а також понесені витрати по 576,66 грн з кожного в користь стягувача - ПАТ "УкрСиббанк". Також, цією постановою про відкриття виконавчого провадження 20.12.2011 року було постановлено накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику: [PERSON], адреса: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], у межах суми звернення стягнення: 191565,83 грн. у справі № 2-5518/11. Отже, право застави у АБ "БРОКБІЗНЕСБАНК" та його правонаступника [PERSON] виникло з 12.11.2007 року, а постанова про накладення арешту на все нерухоме майно винесено державним виконавцем другого відділу ДВС Луцького МУЮ 20.12.2011 року, тобто пізніше, ніж нерухоме майно було передано в заставу (іпотеку) АБ "БРОКБІЗНЕСБАНК". Також, заборгованість [PERSON] за відступленим правом вимоги від 05.01.2018 року за кредитним договором договір № 678/07 від 09.11.2007 складає 404 141,77 грн, що значно перевищує вартість предметів застави: відповідно п.1.4. іпотечного договору майнових прав - 200 976 грн. та відповідно п.1.4. іпотечного договору - 157 794 грн. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" вимога про зняття арешту з майна може бути пред'явлена власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладання державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувача, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна. За нормами частин 4 та 5 статті 59. «Зняття арешту з майна» Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII встановлені виключні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, водночас у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин. У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна. Заразом, в силу положень ч.1. ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) заразом, аналогічна норма чинна у ч.7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII. За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку". Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно висновку Верховного Суду про застосування норми права викладеному у постанові від 16.05.2018 року в справі № 338/1118/16-ц: "суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи судові рішення у справі, не врахували вказані норми матеріального права та зробили помилковий висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому така квартира підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС.". При цьому, за нормою ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене суд вважає, що накладення арешту на земельну ділянку та на об'єкт нерухомого майна незавершене будівництво житлового будиноку - предмети іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому така земельна ділянка та об'єкт нерухомого майна незавершене будівництво житлового будиноку підлягають звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС. На підставі Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: partial