Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька [PERSON], а також дозволити їй, без згоди батька, оформляти документи дитині для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої за кордон до досягнення 16-річного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.02.2011 року. У шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. З часу розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні дитини, зовсім не цікавиться її здоров'ям та навчанням, матеріально не допомагає. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, лікарі рекомендують періодично перебувати на морі. Батько дитини чинить перешкоди у здійсненні нею заходів для покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, а саме не надає дозволу на виготовлення окремого проїзного документу та її виїзд за межі України. Вважає, що такі дії відповідача завдають істотної шкоди інтересам доньки, що порушує її права, а також такі дії вказують на зловживання [PERSON] батьківськими обов'язками. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, проте 18.02.2011 року шлюб розірвано. Вказане стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], актовий запис №14, виданим Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського управління юстиції /а.с.6/. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 1174, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції 12.03.2003 року, [PERSON] народилась [INFO] року, її батьком є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] /а.с 5/. Як вбачається з довідки форми 2 № 1100, виданої 25.08.2014 р. АОСББ «Сихівчани», позивач [PERSON], [INFO] проживає та зареєстрована разом з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] /а.с.3/. Відповідно до вимог ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до змісту пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 17, 18 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Відповідач [PERSON] в судове засідання відповідач не з'явився та не обґрунтував своєї відмови у наданні згоди на виїзд дитини за кордон в супроводі матері. Крім цього, судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки щодо матеріального забезпечення дитини, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах Сихівського ВДВС Львівського МУЮ від 13.01.2014 р., відповідно до якого станом на 26.08.2014 р. така заборгованість становить 4 500 грн. /а.с.4/. Враховуючи те, що виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення відповідає її інтересам, сприятиме фізичному та моральному розвитку, а також те, що отримати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, позов необхідно задовольнити. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини", в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 та

Outcome: approved