Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

12.10.2016 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив наступне: - скасувати\~ реєстрацію права власності\~ від 14.06.2016 року\~на будинок № 8 за адресою: провулок Долинний в м. Новоград-Волинський, за [PERSON]; - визнати недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин будинку № 8 на провулку Долинному в м. Новоград-Волинський від 26.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON]; - визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/10 частин будинку № 8 на провулку Долинному в м. Новоград-Волинський від 30.08.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON]; Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], перебуває на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 11.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір обміну, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на житловий будинок № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський. Згідно довідки про склад сім`ї від 02.02.2006 року неповнолітня [PERSON] проживала за вищевказаною адресою. [PERSON] помер 10.03.2006 року. Порушуючи права спадкоємців, [PERSON] здійснила реєстрацію права власності на вищевказаний будинок, після чого 26.08.2016 р. уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу 9/10 частин вказаного будинку, а 30.08.2016 р. договір купівлі-продажу 1/10 будинку № 8 по пров. Долинний в м. Новоград-Волинський. На момент укладання договорів неповнолітня [PERSON] мала право користування будинком. Правочини щодо відчуження будинку вчинені відповідачами без згоди органу опіки та піклування, що є порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», а також вимог ст. 203 ЦК України. [PERSON] у даній справі подано зустрічний позов, в якому зазначає, що вона є спадкоємицею [PERSON] та просить визнати недійсними вищезазначені договори, визнати за нею право власності в порядку спадкування на будинок № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що неповнолітня [PERSON] проживала разом зі своєю матірю [PERSON] у будинку, який належав [PERSON] У звязку з позбавленням матері батьківських прав та відсутністю достовірних відомостей про батька (при реєстрації народження запис внесено в порядку ст. 135 СК України), дитина тимчасово перебуває у дитячому будинку сімейного типу. Після досягнення повноліття [PERSON] має право на повернення до будинку № 8 по пров. Долинний в м. Новоград-Волинський, оскільки згідно чинного законодавства за нею зберігається це житло. Відчуження будинку без дозволу органу опіки та піклування в даному випадку є підставою для визнання правочинів недійсними. Представник позивача не заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] Представник третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору в судовому засіданні підтримала первинний позов та вимоги зустрічного позову. Посилалась на те, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], які мали фактичні шлюбні відносини. Разом з ними до смерті батька вона постійно проживала у [INFO]. З ними також проживала молодша сестра [PERSON], [INFO], відносно якої [PERSON] не зареєстрував своє батьківство. Третя особа вважає, що оскаржувані правочини є недійсними, оскільки [PERSON] втратила право власності на будинок внаслідок укладання з [PERSON] договору міни жилих будинків від 11.10.1996 року. Після смерті власника [PERSON] відповідач [PERSON] скористалась тим, що [PERSON] не зареєстрував за собою право власності на придбаний будинок в БТІ. Вона зареєструвала за собою право власності на будинок на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, оригінал якого вилучено нотаріусом під час посвідчення договору міни. Таким чином, [PERSON] розпорядилась майном, яке на момент укладання договорів їй не належало, отримавши обманним шляхом дублікат недійсного правовстановлюючого документу. [PERSON] народилась 04.10.1994 року, на момент смерті батька була неповнолітньою, є єдиним спадкоємцем за законом. Зареєстрована у будинку з моменту отримання паспорту - 17.02.2012 року. Представник відповідача [PERSON]\~у судовому засіданні проти первинного та зустрічного позовів заперечувала. Посилалась на те, що [PERSON] не зареєстрував у бюро технічної інвентаризації договір обміну від 11.10.1996 року. Таким чином, він не набув права власності на будинок № 8 по пров. Долинному в м. Новоград-Волинський, а [PERSON] залишилась його власником. На момент вчинення правочинів купівлі-продажу неповнолітні діти у будинку не проживали, отже згода органу опіки та піклування не була необхідна. Надала будинкову книгу, яка містить записи про реєстрацію в спірному будинку лише родини [PERSON]. Крім того, посилалась на те, що на теперішній час спірний будинок зруйновано, що унеможливлює визнання права власності на нього за будь-якими особами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла. Вирішуючи спори про захист прав дітей під час укладання договорів, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі та на вимогах чинного законодавства відповідно до ст. 405 ЦК України. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.1992 року [PERSON] стала власником жилого будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський (т. 2, а.с. 6) За договором обміну від 11.10.1996 р. укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] набув право власності на будинок № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, а [PERSON] на будинок № 17 по провулку Крайньому в м. Житомирі. (т. 1, а.с. 71) З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.08.2016 року вбачається, що 14.06.2016 року на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.2016 року державним реєстратором Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради внесено запис про реєстрацію права власності [PERSON] на будинок № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський. (т. 1, а.с.19) 26.08.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано право власності [PERSON] на 9/10 будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2016 року №3771 (т. 1, а.с. 20 зворотній бік). 30.08.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано право власності [PERSON] на 1/10 будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2016 року №3796 (т.1, а.с. 20). За клопотанням сторін судом витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] матеріали нотаріальних справ договору купівлі-продажу від 26.08.2016 року №3771, договору купівлі-продажу від 30.08.2016 року №3796. З тексту оспорюваних договорів та доданих документів вбачається, що під час відчуження будинку [PERSON] на підтвердження права власності надала дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.1992 року. (т.1, а.с. 196) Крім того, продавець надала нотаріусу довідку КП «Новоград-Волинськ-житлосервіс» про відсутність зареєстрованих у будинку осіб. (т. 1, а.с. 139) Позивачем до позовної заяви надано копію довідки від 02.02.2006 року про склад сімї [PERSON], згідно якої в будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський проживали: чоловік [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] (т. 1, а.с. 7) Представником [PERSON] надано будинкову книгу, яка містить записи про реєстрацію проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] на момент укладання спірних правочинів. Надана суду копія паспорту громадянина України [PERSON] містить відмітку про реєстрацію місця її проживання за адресою: [INFO] з 01.08.2001 року (т. 1, а.с.9) За правилами ст. 29 ЦК України місце проживання дитини у віці до 14 років визначається за місцем проживання батьків. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ТП № 028289 від 17.05.2006 р. батьками [PERSON], [INFO] вказані [PERSON], [PERSON] (т. 1, а.с. 5) Згідно свідоцтва про народження серії 1-ТП № 027354 від 12.05.2006 р. батьками [PERSON], [INFO] вказані [PERSON], [PERSON] (т. 1, а.с. 97) Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 030605 від 13.03.2006 р. [PERSON] помер 10.03.2006 року (а.с. 10). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23.03.2006 року № 2-п-735/06 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (т. 1, а.с. 6) Рішенням Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №394 від 11.06.2009 року [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] як дітей позбавлених батьківського піклування, влаштовано до дитячого будинку сімейного типу (т.1, а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 16.02.2017 року (т. 1, а.с. 68) Згідно ч. 1 ст. 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наданими доказами підтверджується право неповнолітньої [PERSON], [INFO], на проживання у [INFO]. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 3 ст. 215 ЦК України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування визначені ст. 224 ЦК України. Зокрема, таким наслідком є нікчемність правочину. Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Внаслідок укладення правочинів щодо відчуження часток будинку відповідач [PERSON] набув право користування та розпорядження спірним будинком. З метою реєстрації в будинку покупця та членів його родини виготовлено нову будинкову книгу, яка не містить відомостей про реєстрацію неповнолітньої [PERSON], [INFO] З пояснень представника відповідача слідує, що [PERSON] скориставшись своїм правом власника знищив спірний будинок, оскільки вважав його непридатним для проживання. За таких обставин, суд визнає обґрунтованими посилання органу опіки і піклування на порушення житлових прав неповнолітньої [PERSON], [INFO], внаслідок укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу та задовольняє вимоги про визнання їх недійсними з підстави відсутності згоди органу опіки і піклування. Суд також визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, з огляду на наступне. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним Судом встановлено, що за договором обміну від 11.10.1996 р. укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] набув право власності на будинок № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, а [PERSON] на будинок № 17 по провулку Крайньому в м. Житомир (т. 1, а.с. 71). На момент укладання зазначеного договору правовідносини сторін регулювались Цивільним Кодексом Української РСР (1963 р.) Згідно ст. 241 ЦК Української РСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Отже, правочин обміну будинків має відповідати вимогам, що ставляться до договорів купівлі-продажу. Форма договору купівлі-продажу жилого будинку визначалась ст. 227 ЦК УРСР, яка визначала наступне: «Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.» Таким чином, законом прямо передбачалась лише недійсність правочину внаслідок недотримання нотаріальної форми. Відсутність реєстрації такого договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів не впливала на дійсність правочину. Договір обміну будинків від 11.10.1996 року посвідчено державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори (т. 2, а.с. 3). Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідачами не надано доказів визнання недійсним договору обміну будинків від 11.10.1996 р. між [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що за договором обміну від 11.10.1996 р. укладеним між [PERSON] та [PERSON]С, остання втратила право власності на будинок № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, оскільки розпорядилась ним уклавши правочин про відчуження майна на користь [PERSON] При цьому вона придбала інше майно, а саме будинок № 17 по провулку Крайньому в м. Житомир. [PERSON] став власником будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський і будь-яких правочинів щодо розпорядження цим будинком не вчиняв. Отже, [PERSON] не набувала повторно право власності на спірний будинок та не могла розпоряджатись ним, у тому числі шляхом відчуження. На підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 132 від 01.06.2016 р. [PERSON] 14.06.2016 р. зареєструвала право власності на житловий будинок № 8 по провулку Долинний в м. Новоград-Волинський. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки право власності [PERSON] на спірний будинок, що посвідчувалось зазначеним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, від 17.03.1992 року, припинилось внаслідок укладання договору обміну від 11.10.1996 року, слід дійти висновку, що реєстрація такого права на підставі дублікату свідоцтва, яка відбулась 14.06.2016 р., суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню. У звязку зі смертю [PERSON] 10.03.2006 року відкрилась спадщина, до складу якої увійшов спірний будинок. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України). Оскільки дочка померлого [PERSON] на момент відкриття спадщини не досягла 18 років, вона вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч. 6 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 26.08.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, зареєстрованого в реєстрі за № 1771. 30.06.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/10 частин житлового будинку № 8 по провулку Долинному в м. Новоград-Волинський, зареєстрованого в реєстрі за № 3796. Оскільки право власності на будинок на час укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу не було набуто відповідачем [PERSON] з передбачених законом підстав, як того вимагає ст. 328 ЦК України, отже їй не належали і права власника, в тому числі передбачене ч. 1 ст. 317 ЦК України право розпорядження майном. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. За таких обставин, позовна вимога про визнання права власності на спірний будинок за [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька підлягає задоволенню. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на факт знищення будинку, оскільки належних доказів цього факту не надано. Зі звіту обстеження будинку, виготовленого на замовлення [PERSON], вбачається лише непридатність будівлі до проживання. Технічний паспорт будинку містить інформацію про наявність будинку із господарськими будівлями (сараї літ "Б", "б", погріб літ. "В", гараж літ. "Г", вбиральня літ. "Д", огорожа № 2) за адресою: пр. Долинний, 8, в м. Новоград-Волинський. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦК України у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. На теперішній час до відповідного державного реєстру речових прав на нерухоме майно такі відомості не внесено. В судовому засіданні достовірно встановлено, що договори купівлі-продажу були оформлені на підставі свідоцтва про спадщину [PERSON] незаконно, в супереч чинному договору обміну від 11.10.1996 р., власником будинку був [PERSON], а після його смерті - спадкоємець [PERSON] Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч 1. ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги первинного позивача і третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. Враховуючи, що орган опіки і піклування звільнений від сплати судового збору, суд стягує збір з відповідачів на користь держави. Оскільки позовна вимога органу опіки щодо скасування державної реєстрації права власності\~на спірний будинок від 14.06.2016 року стосується лише відповідача [PERSON], судовий збір за даною вимогою в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню саме з [PERSON] Сума судового збору за вимогами органу опіки і піклування про визнання недійсними двох договорів купівлі-продажу становить 551,20 Х 2 = 1102,40 грн. Дана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь держави в рівних частинах. За таких обставин, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп., а з відповідача [PERSON] - в сумі 551 грн. 20 коп. Судові витрати [PERSON] зі сплати судового збору в сумі 3496,77 грн. суд стягує на її користь з відповідачів у рівних частинах - по1748,39 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved