Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.09.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «умовами та правилами надання банківських послуг», «правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП- 2010-256 від 06.03.2010 року та «тарифами банку», складає між ним та банком договір. Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 12605,29 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 122,92 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом 11305,93 гривень, заборгованості по пені та комісії в сумі 100 гривень, штрафу( фіксована частина) 500 гривень, штрафу (процентна складова) 574,44 гривень. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] 12605,29 гривень заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явилась, подала суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності. Просила вимоги за заявою задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява, в якій вона просила судове засідання проводити за її відсутності, вказувала, що позовні вимоги визнає частково, просив зменшити розмір заборгованості, а саме не стягувати штраф в розмірі 500 гривень ( фіксована частина), та штраф в розмірі 574,44 гривень (процентна складова) У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.09.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «умовами та правилами надання банківських послуг», «правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП- 2010-256 від 06.03.2010 року та «тарифами банку», складає між ним та банком договір. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 30.11.2017 року у відповідача виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 12605,29 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 122,92 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом 11305,93 гривень, заборгованості по пені та комісії в сумі 100 гривень, штрафу( фіксована частина) 500 гривень, штрафу (процентна складова) 574,44 гривень, що підтверджується розрахунком суми боргу, який доданий до позовної заяви (а.с.4). Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, пені та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі - 1074,44 гривень, оскільки до відповідача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобов'язання пеня у розмірі 100 гривень. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.09.2010 року в розмірі 11528,85 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 122,92 гривень, заборгованості по відсотках за користування кредитом 11305,93 гривень, заборгованості по пені та комісії в сумі 100 гривень. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: partial