Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 8400 доларів США за борговою розпискою від 19 січня 2017 року; стягнути солідарно судові витрати. В обгрунтування позову вказав, що 19.01.2017 року він дав у борг [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 8400 доларів США, які вони зобов`язалися повернути до 31 травня 2017 року, вказаний факт підтверджується розпискою. Станом на день звернення до суду борг не погашений, на його численні прохання, відповідачі знаходили різні причини, з яких вони не можуть повернути борг, а в подальшому взагалі стали уникати спілкування, внаслідок чого змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2019 р. задоволено частково заяву представника [PERSON] адвоката Брушко Інни Ігорівни про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, накладено арешт на 7/16 частин житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на праві приватної спільної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 січня 2008 року, в межах ціни позову в національній валюті 221130,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.06.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, зобов`язано позивача надати суду оригінал договору позики, що оформлений розпискою. 21 лютого 2020 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Варняк Н.С. подано відзив на позовну заяву, у якому просила позовні вимоги до відповідача [PERSON] необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказала, що проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки [PERSON] обставини укладання договору позики та підписання вищевказаної розписки достеменно не пам`ятає, підтвердити факт вчинення підпису на розписці саме [PERSON] до вивчення її оригіналу особисто ним є неможливим. При цьому, питання виконання підпису від імені особи у документі тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою, вирішується шляхом проведення почеркознавчої експертизи. Вказала, що таке клопотання буде заявлено відповідачем при подальшому розгляді справи. Зазначає, що в позовній заяві прізвищем другого відповідача зазначено " [PERSON] ", разом з тим, остання змінила прізвище на " [PERSON] " (Гурковская). Таким чином, існує ймовірність того, що відповідачка може мати на праві приватної власності нерухоме майно, яке зареєстровано на прізвище " [PERSON] " (Гурковская), а відтак, виконання рішення суду у справі може бути забезпечено не тільки за рахунок майна належного відповідачу [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за суттю. Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. до заяви додала оригінал розписки. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомляла. Відзив до суду не подавала. Відповідач [PERSON] та його представник повторно в судове засідання не з`явилися, адвокаом Варняк Н.С. подано чергове клопотання про відкладення розгляду справи на період введення в Україні Карантину. Суд вважає необхідним відмовити відповідачу [PERSON] у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що доказів поважності причин не явки вдруге відповідачем та адвокатом не подано. Крім того, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а відповідач та його адвокат не були позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до частини 4 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, проте не скористалися своїм правом, заяви аналогічного змісту ними подавалися починаючи з 06.05.2020 р. Суд вважає вказані заяви зловживанням процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду з 29.05.2019 р. Крім того, суд приймає до уваги, що з часу закриття підготовчого провадження 21.02.2020 року, відповідачем [PERSON] та його адвокатом Варняк Н.С. не подавалися будь-які докази, клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 19 січня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] отримали грошові кошти в розмірі 8400 доларів США, строком повернення до 31 травня 2017 року. Факт отримання відповідачами грошових коштів підтверджено розпискою (арк. справи 4). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачами не надано доказів повернення у встановлений договором позики від 19.01.2017 року грошових коштів позивачеві. У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 19.01.2017 року в сумі 8400,00 доларів США. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 8400 долларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2211,31 грн. за подання позову та 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що разом складає 2595,51 грн., а відтак, з відповідачів підлягає стягненню пропорційно по 1297,76 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Рішення в повному обсязі складене 12 листопада 2020 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved