Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до Державної організації "Резиденція "Синьогора" (далі - ДО "Резиденція "Синьогора"), в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ №21 ДО "Резиденція "Синьогора" від 14 лютого 2020 року про звільнення його з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді першого заступника генерального директора апарату управління ДО "Резиденція "Синьогора", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 лютого 2020 року до дня поновлення на роботі та понесені судові витрати. Ухвалою від 31 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" Капія І.М. Розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Державне управління справами. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 29 серпня 2019 року він прийнятий на роботу в ДО "Резиденція "Синьогора на посаду першого заступника генерального директора організації. 31 січня 2020 року під тиском генерального директора [PERSON] написав заяву про звільнення за власним бажанням, підставою чого стала особиста неприязнь керівника до нього. Через ситуацію, яка склалась на роботі, захворів, йому було відкрито лікарняний листок. Перебуваючи на лікарняному, 12 лютого 2020 року, власноручно написав та відправив поштовим зв`язком заяву, в котрій зазначив, що просить відкликати його заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням від 31 січня 2020 року. Згідно трекінгу поштових відправлень, його лист за №7601865210999 вручено одержувачу 13 лютого 2020 року. Незважаючи на отримання заяви про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, генеральний директор ДО "Резиденція " [PERSON] 14 лютого 2020 року виніс наказ про звільнення його (позивача) з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. З наказом про звільнення його ознайомлено 05 березня 2020 року. Посилаючись на вимоги ст.ст. 24, 38, 39, 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України "Про оплату праці", п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, просив позов задоволити, визнати незаконним та скасувати наказ №21 ДО "Резиденція "Синьогора" від 14 лютого 2020 року про звільнення його з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді першого заступника генерального директора апарату управління ДО "Резиденція "Синьогора", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 лютого 2020 року до дня поновлення на роботі та понесені судові витрати. 24 квітня 2020 року відповідачем подано візив, в якому ДО "Резиденція "Синьогора" просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, виходячи з наступного. Представник відповідача вказує, що позивач 31 січня 2020 року подав заяву про звільнення його з 14 лютого 2020 року із займаної посади за власним бажанням. Листом №01-13/10/0260 від 06 лютого 2020 року Державне управління справами погодило звільнення [PERSON] з посади першого заступника генерального директора. 06 лютого 2020 року позивач в телефонному режимі повідомив, що знаходиться на лікарняному. ДО "Резиденція "Синьогора" не отримувала лист із заявою позивача про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, на який він посилається у позові, тому наказом генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" від 14 лютого 2020 року [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно з його заявою від 31 січня 2020 року. Про неотримання зазначеного листа від [PERSON] свідчить, зокрема, відсутність запису про реєстрацію такого в Журналі реєстрації вхідної кореспонденції ДО "Резиденція "Синьогора" (номенклатурна справа №01-03). Представник відповідача вказує, що особою, відповідальною за доставляння та отримання поштової кореспонденції в ДО "Резиденція "Синьогора", згідно посадової інструкції та Інструкції з діловодства є секретар апарату управління. Представник відповідача зазначає, що звільнення позивача із займаної посади відбулось з дотриманням норм чинного законодавства, за його заявою про звільнення з посади за власним бажаням, звертає увагу суду, що у ст. 38 КЗпП України, яка регулює порядок звільнення з ініціативи працівника, відсутня заборона на звільнення працівника у період його перебування на лікарняному. Копію наказу про звільнення, довідку про роботу в ДО "Резиденція "Синьогора" та інформацію про нарахування йому коштів в сумі 11 864 грн [PERSON] направлено листом №86 від 24 березня 2020 року. 22 травня 2020 року до суду надійшло письмове пояснення представника третьої особи - Державного управління справами Коханця О.В., який просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , вважає, що заявлені вимоги є безпідставними. Зазначає, що листом від 06 лютого 2020 року №01-13/10/0260 Державне управління справами погодило звільнення позивача з посади першого заступника генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" за його заявою про звільнення з посади за власним бажанням від 31 січня 2020 року. Зауважує, що [PERSON] не звертався до генерального директора державної організації чи до Державного управління справами та не повідомляв про свої наміри продовжувати працювати. Вважає, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням вимог законодавства. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав. Пояснив, що заява від 31 січня 2020 року про звільнення з роботи за власним бажанням була написана під тиском генерального директора ДО "Резиденція " [PERSON] , який наполягав на цьому, погрожуючи звільненням "за статтею", яка буде дискредитувати його як працівника. Вважає, що його було протиправно звільнено з посади, оскільки свою заяву від 31 січня 2020 року у 14-денний строк відкликав, звільнення не бажав. За таких обставин просив позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Пояснив, що [PERSON] скористався своїм правом відкликати подану 31 січня 2020 року заяву про звільнення за власним бажанням, не залишав місце своєї роботи і не вимагав розірвання трудового договору, крім того, на день звільнення його довіритель перебував на лікарняному, тому, враховуючи норми ч. 2 ст. 38 КЗпП України, роботодавець не вправі був звільнити його за поданою раніше заявою. Щодо твердження\~відповідача про\~неотримання кореспонденції,\~зауважив,\~що таке\~безпідставне,\~так як за інформацією АТ "Укрпошта", до відділення поштового зв`язку с. Гута ДО "Резиденція "Синьогора" не надавала довіреності, якою було б визначено уповноважених осіб на одержання пошти, в повідомленні про одержання поштового відправлення зазначено тільки прізвище " [PERSON] " без ініціалів, хоча в організації працює не одна особа з таким прізвищем, журнал реєстрації вхідної кореспонденції відповідача вівся неналежно, і спростовується наявною у його довірителя квитанцією про відправлення листа та інформаційним витягом з сайту Укрпошти. До того ж звернув увагу суду, що кореспонденція не поверталось на адресу відправника, як це мало б бути в разі невручення такої адресату. Також просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Наполягала на тому, що заяву позивача про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2020 року ДО "Резиденція "Синьогора" не отримувала. Зазначила, що у разі звільнення працівника за власним бажанням, таке можливе і в період перебування його на лікарняному. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 25 травня 2020 року щодо задоволення позову заперечував. Пояснив, що заява позивача про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2020 року на адресу ДО "Резиденція "Синьогора" не надходила. В разі надходження такої поштовим зв`язком чи на електронну пошту організації, наказ про звільнення [PERSON] не було б винесено. Службове розслідування щодо факту отримання чи неотримання листа, направленого [PERSON] , не проводилось, однак працівників організації було опитано з цього приводу. Всі опитані підтвердили, що таке відправлення не надходило. У зв`язку з перебуванням у відпустці секретаря апарату управління [PERSON] , її обов`язки були покладені на [PERSON] Пояснив, що вся кореспонденція реєструється відповідальною особою в Журналі реєстрації вхідної кореспонденції. Заперечив існування конфліктної ситуації між ним та [PERSON] та здійснення тиску на останнього при написанні заяви про звільнення за власним бажанням. В судове засідання 15 червня 2020 року третя особа [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. Представники третьої особи - Державного управління справами - Коханець О.В. та [PERSON] в ході розгляду справи щодо задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених в письмовому поясненні, просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Зазначили, що заявлені вимоги є безпідставними, позивача звільнено на підставі його заяви від 31 січня 2020 року, звільнення [PERSON] з посади погоджено Державним управлінням справами. Заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням відповідач не отримував, за інших обставин [PERSON] звільнено не було б. Просили врахувати, що в інформаційному витязі з сайту Укрпошти щодо перевірки відправлення з трек-номером 7601865210999 зазначено про вручення такого 13 лютого 2020 року о 20 год, тобто поза межами робочого часу ДО "Резиденція "Синьогора". Заслухавши пояснення позивача, якого також допитано як свідка, представника позивача, представника відповідача, третьої особи [PERSON] , представників третьої особи, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі та з`ясувавши фактичні обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні обставини справи. Наказом т.в.о. генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" №105 від 28 серпня 2019 року [PERSON] призначено з 29 серпня 2019 року на посаду першого заступника генерального директора апарату управління (а.с. 70). В подальшому, наказом №21 від 14 лютого 2020 року за підписом генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора [PERSON] 14 лютого 2020 року звільнено з посади першого заступника генерального директора апарату управління за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Виплачено [PERSON] грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки - 13 календарних днів за період роботи з 29 серпня 2019 року по день звільнення. Підставою звільнення в наказі вказана заява [PERSON] від 31 січня 2020 року та лист-погодження Державного управління справами від 06 лютого 2020 року №01-13/10/0260 (а.с. 52, 71). В матеріалах справи наявна копія вищезгаданої заяви на ім`я генерального директора ДО "Резиденція "Синьогора" від 31 січня 2020 року, згідно з якою позивач просить звільнити його із займаної посади за власним бажанням з 14 лютого 2020 року (а.с. 44). Позивач стверджує, що 12 лютого 2020 року за допомогою сервісу "Укрпошта експрес" цінним листом з описом відправлення, адресат - ДО "Резиденція " [PERSON] , направив заяву, якою відкликав свою заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням від 31 січня 2020 року. На підтвердження чого [PERSON] надав суду копію відповідної заяви, фіскальний чек про оплату за пересилання відправлення від 12 лютого 2020 року, копію накладної до поштового відправленя №7601865210999, де зазначено про необхідність повернення вкладення у разі його невручення, та опис вкладення з наіменуванням вкладення - заява про відкликання на 1 аркуші (а.с. 6, 9). Згідно наданого суду витягу з сайту Укрпошти з інформацію про відстеження поштового відправлення №7601865210999, таке вручено особисто 13 лютого 2020 року о 20 год 00 хв (а.с. 11). Також судом встановлено, що [PERSON] в періоди: з 06 лютого 2020 року по 18 лютого 2020 року, з 19 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року та з 03 березня 2020 року по 12 березня 2020 року проходив лікування в стаціонарі та амбулаторно, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями листків непрацездатності (а.с. 14 - 16). Оскільки обставини відкликання заяви про звільнення мають істотне значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, в судовому засіданні 25 травня 2020 року суд за клопотанням представника третьої особи - Державного управління справами - відповідно до ст. 92 ЦПК України допитав позивача [PERSON] як свідка, попередньо попередивши його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що заяву про звільнення з посади від 31 січня 2020 року написав під тиском генерального директора ДО "Резиденція " [PERSON] ". Після цього захворів, знаходився спочатку на стаціонарному, а пізніше - на амбулаторному лікуванні, йому видані відповідні листки непрацендатності. Про перебування на лікуванні повідомляв ДО "Резиденція "Синьогора". Допомога пo тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання\~йому виплачена за період з 06 по 18 лютого 2020 року та з 19 лютого по 29 лютого 2020 року. Оскільки заява від 31 січня 2020 року не відповідала його бажанню та таке його право передбачено КЗпП України, 12 лютого 2020 року з відділення АТ "Укрпошта", що в м. Івано-Франківську на вул. Січових Стрільців, надіслав поштове відправлення з описом вкладення, яким направив на ім`я генерального директора [PERSON] заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2020 року, копію якої долучено до матеріалів справи. У нього наявна квитанція про оплату відправлення вказаного рекомендованого листа, про вручення такого адресату свідчить трекінг відправлення. Пізніше в телефонному режимі [PERSON] повідомила йому, що такий лист передала генеральному директору. Зазначив, що йому відомо, що Журнал реєстрації вхідної кореспонденції в організації ведеться з порушеннями, службове розслідування з приводу надходження чи ненадходження кореспонденції від нього, незважаючи на суперечності між інформацією АТ "Укрпошта" та твердженнями працівників відповідача, не проводилось. Про те, що його звільнено з посади, йому телефоном повідомила працівник кадрового апарату ДО "Резиденція " [PERSON] ". \~ \~ \~ \~Також суду пояснив, що кореспонденція могла бути отримана заступником генерального директора Прокопишин Г.В. Крім того, звернув увагу суду на той факт, що вся подальша кореспонденція, яку він надсилав, отримана державною організацією, що не заперечується стороною відповідача, тільки рекомендоване відправлення із вкладеною заявою від 12 лютого 2020 року про відкликання заяви від 31 січня 2020 року, зі слів представника відповідача, не отримане ДО "Резиденція " [PERSON] ". Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на час перебування [PERSON] у відпустці тимчасово виконувала обов`язки секретаря апарату управління в період з 03 лютого 2020 року по 14 лютого 2020 року. До її обов`язків, зокрема, входило приймання, реєстрація кореспонденції. Свідок ствердила, що лист від [PERSON] про відкликання заяви про звільнення до ДО "Резиденція "Синьогора" за час виконання нею обов`язків секретаря апарату управління не надходив, за таку кореспонденцію не розписувалась. Графік роботи організації встановлено з 08 год 30 хв до 17 год 30 хв, такого, щоб працівники пошти приносили кореспонденцію після закінчення робочого дня, не було. [PERSON] в період перебування у відпустці на роботі не знаходилась. Свідок також зазначила, що Журнал реєстрації вхідної кореспонденції в період виконання обов`язків секретаря апарату управління вона не вела, здійснювала необхідні записи у своєму щоденнику. Журнал заповнила [PERSON] після виходу на роботу з відпустки на підставі цих записів. Стверджувала, що в телефонній розмові з [PERSON] , яка дійсно мала місце, говорила позивачу про надходження листа щодо нього (з Державного управління справами), а не про лист від нього. Коли працівник пошти приносив кореспонденцію, то вона, як відповідальна особа, отримувала листи, про що розписувалась останньому у відповідній книзі. Також, судом встановлено, що згідно з п. 2.5. посадової інструкції секретаря апарату управління (а.с. 53 - 56), вказаний працівник відповідає за отримання та реєстрацію вхідної кореспонденції, яка надходить до організації. Наказом №22 від 20 лютого 2019 року особою, відповідальною за діловодство, призначено секретаря апарату управління Гутник Т.Л. (а.с. 57 - 58). Згідно з витягом з Інструкції з діловодства в ДО "Резиденція "Синьогора", секретар апарату управління відповідальна за отримання, реєстрацію документів, оранізацію передачі документів на їх виконання та надсилання вихідних документів. Попередній розгляд кореспонденції здійснюється в день надходження або в перший робочий день у разі надходження її після закінчення робочого дня, у вихідні та святкові неробочі дні (а.с. 59). Відповідно до копії витягу з Журналу реєстрації вхідної кореспонденції ДО "Резиденція "Синьогора" (справа №01-03) з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, запис про надходження та реєстрацію листа від [PERSON] відсутній (а.с. 60 - 63). На час перебування секретаря апарату управління Гутник Т.Л. у додатковій оплачуваній відпустці на період настановчих занять, складання сесії з 03 лютого 2020 року по 14 лютого 2020 року, наказом №10 від 03 лютого 2020 року за підписом генерального директора [PERSON] виконання обов`язків секретаря апарату управління покладено на [PERSON] (а.с. 65). Згідно з повідомленнями АТ "Укрпошта" від 20 травня 2020 року та 12 червня 2020 року, ДО "Резиденція "Синьогора" не надавала до відділення поштового зв`язку с.Гута довіреність, яка визначає уповноважених осіб на одержання пошти; згідно п. 10.9 Порядку пересилання відправлень "Укрпошта Експрес", затвердженого наказом ПАТ "Укрпошта" №506 від 25 квітня 2017 року, Закону України "Про поштовий зв`язок", видача відправлення Укрпошта Експрес здійснюється після ідентифікації одержувача та заповнення ним бланку ф.22., на якому одержувач власноруч проставляє дату та підпис. Згідно з копією повідомлення (форма №22), поштове відправлення Укрпошта Експрес № [NUMBER] , адресоване ДО "Резиденція " [PERSON] ", вручено [INFO] о 20 год 00 хв, в графі "підпис" зазначено [PERSON] (а.с. 112, 113, 132). Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДО "Резиденція Синьогора", наданими суду представником відповідача, закріплено, що робочий час встановлюється в графіках виходу на роботу, затверджених керівниками структурних підрозділів. Початок роботи о 08 год 30 хв, закінчення - о 17 год 00 хв. Водночас Правилами передбачено як п`ятиденний робочий тиждень, так і робота позмінно (а.с. 139 - 142). Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду наступні. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника врегульовано статтею 38 КЗпП України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Таким чином, звільнення у порядку, передбаченому ст. 38 КЗпП України, є фактом одностороннього волевиявлення особи, працівник, який подав заяву про звільнення за власним бажанням, у будь-який момент до закінчення двотижневого строку з моменту подачі заяви може відкликати раніше подану заяву, і звільнення у такому випадку не проводиться, за умови, що на місце такого працівника не запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Такий висновок викладений у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами та доповненнями) (пункти 8, 12) [PERSON] до закінчення двотижневого строку з моменту подачі заяви відкликав раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2020 року, направивши таку 12 лютого 2020 року на адресу ДО "Резиденція "Синьогора" на ім`я генерального директора [PERSON] відправленням Укрпошта Експрес у відділенні АТ "Укрпошта", що в м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 13 "а", про що свідчать додані в копіях до матеріалів справи фіскальний чек, накладна № [NUMBER] та опис вкладення (а.с. 9). Дане відправлення вручено адресату 13 лютого 2020 року, що підтверджується копією повідомлення №77745/39 (форма 22) та витягом з сайту Укрпошти з інформацію про відстеження відправлення №7601865210999 (а.с. 113, 114). Крім того, позивач і в подальшому - 24 лютого 2020 року звертався до генерального директора [PERSON] з вимогою про скасування наказу про звільнення від 14 лютого 2020 року та просив врахувати його заяву від 12 лютого 2020 року про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2020 року (а.с. 66 - 67). Такі дії позивача свідчать про його намір реалізувати своє право на залишення на роботі, яке випливає зі змісту частини другої статті 38 КЗпП України, якою працівникові надається безумовне право на відмову від раніше поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку і власник або уповноважений ним орган не має права звільняти таку особу до закінчення строку попередження окрім випадків, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу. До того ж відповідач, звільняючи позивача, не врахував застережень, встановлених ч.2 ст. 38 КЗпП України, про неможливість звільнення працівника, який після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору. Так, судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що роботодавцю було відомо про перебування [PERSON] на лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с.14 - 16), допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання виплачена позивачу (а.с.72, 73). Доводи представника відповідача та третьої особи [PERSON] про те, що відправлення Укрпошта Експрес №7601865210999 не отримано адресатом, суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються копією повідомлення (ф. 22), відповідно до якого поштове відправлення Укрпошта Експрес № [NUMBER] , адресоване ДО "Резиденція "Синьогора", вручено 13 лютого 2020 року та витягом з сайту АТ "Укрпошта" з інформацію про відстеження відправлення №7601865210999 із відміткою про вручення відправлення 13 лютого 2020 року, яке свідчить і про те, що цінний лист не повернутий відправнику через його невручення, як це було обумовлено при прийманні відпарвлення (а.с.9). При цьому суд враховує і показання свідка [PERSON] про порушення вимог ведення Журналу реєстрації вхідної кореспонденції в період виконання нею обов`язків секретаря апарату управління, який вона не вела, а заповнила [PERSON] після виходу на роботу з відпустки на підставі її записів у щоденнику. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а тому наказ №21 ДО "Резиденція "Синьогора" від 14 лютого 2020 року про звільнення [PERSON] з посади першого заступника генерального директора апарату управління за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на тій посаді, з якої він був звільнений, а саме на посаді першого заступника генерального директора апарату управління ДО "Резиденція "Синьогора". При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів того, що на посаду першого заступника генерального директора апарату управління ДО "Резиденція "Синьогора" запрошено іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, такі підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до роз`яснень, наведених у п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Згідно зі ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Згідно з долученої до матеріалів справи довідки про доходи [PERSON] , виданої ДО "Резиденція "Синьогора" 24 квітня 2020 року №7, встановлено, що позивачем отримано: за грудень 2019 року - 28710 грн 66 к, за січень 2020 року - 13628 грн 34 к. (а.с.45). Кількість робочих днів у вказаних місяцях становить по 21 робочому дню у кожному з них. Отже, сума середньоденного заробітку становить 1008 грн 07 к. ((28710,66 + 13628,34)/ (21+21)). З часу звільнення [PERSON] до дня ухвалення рішення суду минуло 83 робочих дні, тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення становить 83669 грн 81 к. (83 х 1008,07 = 83669,81, де 83 - кількість днів вимушеного прогулу; 1008 грн 07 к. - сума середньоденного заробітку позивача). Зазначена сума підлягає стягненню з ДО "Резиденція "Синьогора" на користь [PERSON] . Відповідно до п.п. 2, 4 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, з ДО "Резиденція "Синьогора" на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1681 грн 60 к., виходячи із задоволення двох вимог: немайнового характеру про визнання незаконним і скасуваня наказу про звільнення та поновлення на роботі та майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно вимог ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 11 березня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Говзаном М.М. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно акта приймання виконаних робіт від 23 березня 2020 року, адвокат надав правову допомогу клієнту, за що позивачем проведено оплату в розмірі 4 000,00 гривень, згідно квитанції №146 від 24 березня 2020 року (а.с.18, 19, 135). Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 4 000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Outcome: approved