Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на садовий будинок № 585, 587, що знаходиться в раді садівницьких товариств масиву "Давидівський" Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємицею за законом після смерті чоловіка. В судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відповідача при вирішенні спору поклався на розсуд суду, а також просив покласти на відповідача судові витрати. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 6 листопада 2015 року помер чоловік позивача [PERSON] (а.с.4, 23). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається із спірного у даній справі нерухомого майна садового будинку № 585, 587, що знаходиться в раді садівницьких товариств масиву "Давидівський" Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, який був побудований спадкодавцем у 1990 році на наданій йому, як члену СТ "Консервник" в РСТ масиву "Давидівський", земельній ділянці № 585, 587 (а.с.14), власником якої і був [PERSON] (а.с.15-19). Згідно копії довідки, виданої ПП "ВЖРЕКП № 4" 11 травня 2016 року (а.с.20), разом із спадкодавцем за шість місяців до та за шість місяців після його смерті була зареєстрована позивач. [PERSON] є єдиною спадкоємицею до майна її померлого чоловіка (а.с.26). Постановою нотаріуса від 6 липня 2016 року (а.с.27) заявникові відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний садовий будинок, у звязку з неподанням документів, що підтверджують реєстрацію права власності на нього. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя був фактичним власником спірного садового будинку, однак належним чином оформити право власності на нього не встиг, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності [PERSON], як спадкоємиці за законом після смерті чоловіка, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених вище правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 562 гривні 71 копійка, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved