Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

08 грудня 2020 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» (далі відповідач, ДП «Волинський військовий лісгосп» про визнання незаконними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 жовтня 2019 року позивач працював у позивача на посаді лісничого Поворського лісництва. Наказом відповідача від 06 листопада 2020 року №96-ос позивачу оголошено догану, підставою якої стало рішення господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року №903/478/20, в якому встановлений факт незаконного зрізання дерев у ввіреному йому лісництві. Позивач з цим наказом не погоджується у зв`язку з тим, що дисциплінарне стягнення застосовані роботодавцем з пропуском строків, які передбачені ст.148 КЗпП України. Крім того, наказом відповідача від 12 листопада 2020 року №98-ос його звільнено із роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри. Позивач з цим наказом також не погоджується, оскільки вважає, що не входить до переліку осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності. З наведених вище підстав просить суд: 1) визнати незаконним наказ Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 06 листопада 2020 року №96-ос «Про оголошення догани [PERSON] ». 2) визнати незаконним наказ Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 12 листопада 2020 року №98-ос про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] . 3) поновити [PERSON] на посаді лісничого Поворського лісництва Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп»; 4) стягнути з Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із середньоденного заробітку в розмірі 322,43 грн. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не прибув, але подав на адресу суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив. Представник відповідача у судове засідання не прибув, але подав на адресу суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з участю в іншому судовому процесі у м. Львові. Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки провадження у справі триває з грудня 2020 року, тобто, значний проміжок часу, що порушує право позивача на вирішення його трудового спору у розумний строк, відповідач подав письмовий відзив на позов, частково подав витребувані судом документи, його представник був на попередніх судових засіданнях та висловлював свою позицію стосовно позовних вимог, а отже відсутні перешкоди для ухвалення рішення по суті позовних вимог. Крім того, представник відповідача, який є штатним юрисконсультом відповідача, не надав суду доказів його відрядження роботодавцем у м. Львів. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді лісничого Поворського лісництва. Рішенням Господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року №903/478/20, яке ухвалено за позовом Військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області до Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп", стягнуто з Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області 289 152 грн. 83 коп. шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства. Вказане рішення суду набрало законної сили 06 жовтня 2020 року та в апеляційному порядку не переглядалося. У вказаному рішенні суду встановлено, що відповідно до матеріалів справи за ДП «Волинський військовий лісгосп» закріплені лісництва: Володимир-Волинське, Луцьке, Бережницьке, Черемошнянське, Поворське, Бахівське. У ході позапланового заходу державного нагляду (контролю), (п. 57 опису порушень (а.с. 31), з врахуванням листа ДЕК від 30.06.2020 (а.с. 48), виявлена незаконна порубка без відповідного на те дозволу (лісорубного квитка): - 57 дерев різних порід в кварталі 4 виділ 17 (1), розмір заподіяної шкоди 34 051,01 грн.; - 42 дерева різних порід в кварталі 4 виділ 17 (2), розмір заподіяної шкоди 211 665,81 грн.; - 26 дерев різних порід в кварталі 9 виділ 3, розмір заподіяної школи 7 693,62 грн.; - 1 дерево у кварталі 23 виділ 29, 2, розмір заподіяної шкоди 1 606,15 грн.; - 9 дерев різних порід в кварталі 23 виділ 29, розмір заподіяної шкоди 34 136,54 грн. Акт від 03.04.2020 підписаний, в т.ч. т.в.о директора ДП «Волинський військовий лісгосп» Лебичем А.А., відповідачем не оскаржувався (а.с. 34). Внаслідок незаконного зрізання дерев без відповідного дозволу (лісорубного квитка) у зазначених кварталах та виділах Поворського лісництва ДП «Волинський військовий лісгосп», навколишньому природному середовищу заподіяна шкода на суму 289 152 грн. 83 коп. (а.с.9-12). Частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Оскільки позивач будь-яких доводів на спростовування обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року не навів, тому ці обставини вважаються судом встановленими і відносно нього. Крім того, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року №161/13154/20, затверджено угоду про визнання винуватості від 04 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020030000000567 від 04 серпня 2020 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, між прокурором відділу прокуратури Волинської області Ковальчуком Олегом Васильовичем та підозрюваним [PERSON] . Визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13 травня 2014 року), і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4\~250,00 грн. Вирок суду в апеляційному порядку не оскаржувався та набрав законної сили 10 листопада 2020 року. Вироком суду встановлено, що обвинувачений [PERSON] згідно з наказом (розпорядження) про призначення № 39-ОС від 01 жовтня 2019 року призначений на посаду лісничого Поворського лісництва Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" (далі ДП "Волинський військовий лісгосп"), яке засноване у формі державної власності, діє як державне унітарне, спеціалізоване лісогосподарське підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України, свою діяльність підприємство здійснює відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністра оборони України від 15 травня 2019 року № 233. Відповідно до статуту Підприємство створене Уповноваженим органом управління з метою охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях оборони з урахуванням цільового призначення, наданих у постійне користування земель лісового фонду, одержання прибутку, виконання державного замовлення Уповноваженого органу управління майном з лісопереробки та іншої продукції, замовлень сторонніх організацій, юридичних і фізичних осіб України та інших держав з лісопереробки та іншої продукції (робіт, послуг) для потреб національної економіки, іншої діяльності, яка не суперечить законодавству України. Зайнявши згадану посаду, [PERSON] згідно з положеннями посадової інструкції, затвердженої директором ДП "Волинський військовий лісгосп" 26 лютого 2018 року, набув статусу керівника Поворського лісництва зазначеного державного підприємства, тобто службової особи, уповноваженої на виконання організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій щодо забезпечення діяльності очолюваного ним структурного підрозділу. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити, як зміст та обсяг господарської операції. Відповідно до п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, а господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Відповідно до п. 9 Розділу 5 посадової інструкції лісничого, затвердженої директором ДП "Волинський військовий лісгосп" 26 лютого 2018 року, [PERSON] , являючись керівником лісництва та службовою особою, несе повну відповідальність за своєчасне подання в лісгосп статистичної і бухгалтерської звітності та її достовірність, а згідно п. 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV, п. 2.14. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, несе відповідальність за недостовірність відображених даних у первинних документах. [PERSON] , будучи проінформованим особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження про те, що між зазначеним державним підприємством та ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" укладено договір № 1/11/19-2 від 01 листопада 2019 року про проведення робіт із лісозаготівлі, однак не будучи обізнаним із злочинним планом останнього на заволодіння коштами зазначеного державного підприємства, перебуваючи в приміщенні Поворського лісництва за адресою с. Поворськ, вул. Покровська, буд. 34, Ковельського району Волинської області, діючи умисно, на виконання вказівок особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх правові наслідки, в порушення ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV, п. 1.2., п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, п. 5-7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, п. 2.1 Статуту Підприємства, п. 5.1.1. та п. 5.4.3. укладеного договору № 1/11/19-2 від 01 листопада 2019 року, достеменно знаючи, що ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" в листопаді 2019 року не проводило будь-яких робіт на території обслуговування Поворського лісництва, 30 листопада 2019 року вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу "Акт приймання передачі виконаних робіт № 1017 від 30 листопада 2019 року", бланк якого затверджено наказом Держлісагентства України від 27 березня 2015 року № 110, про те, що за листопад 2019 року виконавцем ТОВ\~"Ліспром-Захід-Сервіс" здійснено заготівлю на рубках догляду Поворського лісництва на загальну суму 188185 грн. 78 коп. Після цього, [PERSON] у графах "Від замовника", "Лісопродукцію прийняв" та "Виконану роботу прийняв" підписав зазначений документ та у невстановлений час на виконання вказівки особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, в приміщенні ДП "Волинський військовий лісгосп" за адресою м. Луцьк, вул. Героїв УПА, буд. 5, передав останньому для затвердження. Крім того, [PERSON] , будучи проінформованим особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження про те, що між зазначеним державним підприємством та ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" укладено договір № 1/11/19-2 від 01 листопада 2019 року про проведення робіт із лісозаготівлі, однак не будучи обізнаним із злочинним планом останнього на заволодіння коштами зазначеного державного підприємства, перебуваючи в приміщенні Поворського лісництва за адресою с. Поворськ, вул. Покровська, буд. 34, Ковельського району Волинської області, діючи умисно, повторно на виконання вказівок особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх правові наслідки, в порушення ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV, п. 1.2., п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, п. 5-7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, п. 2.1 Статуту Підприємства, п. 5.1.1. та п. 5.4.3. укладеного договору № 1/11/19-2 від 01 листопада 2019 року, достеменно знаючи, що ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" в грудні 2019 року не проводило будь-яких робіт на території обслуговування Поворського лісництва, 31 грудня 2019 року вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу "Акт приймання передачі виконаних робіт № 1025 від 31 грудня 2019 року", бланк якого затверджено наказом Держлісагентства України від 27 березня 2015 року № 110, про те, що за грудень 2019 року виконавцем ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" здійснено заготівлю на рубках догляду Поворського лісництва на загальну суму 224339 грн. 84 коп. Після цього, [PERSON] , у графах "Від замовника", "Лісопродукцію прийняв" та "Виконану роботу прийняв" підписав зазначений документ та у невстановлений час на виконання вказівки особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, в приміщенні ДП "Волинський військовий лісгосп" за адресою м. Луцьк, вул. Героїв УПА, буд. 5, передав останньому для затвердження. Крім того, [PERSON] , будучи проінформованим особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження про те, що між зазначеним державним підприємством та ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" укладено договір № 02/01/20-9 від 02 січня 2020 року про проведення робіт із лісозаготівлі, однак не будучи обізнаним із злочинним планом останнього на заволодіння коштами зазначеного державного підприємства, перебуваючи в приміщенні Поворського лісництва за адресою с. Поворськ, вул. Покровська, буд. 34, Ковельського району Волинської області, діючи умисно, повторно на виконання вказівок особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх правові наслідки, в порушення ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV, п. 1.2., п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, п. 5-7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, п. 2.1 Статуту Підприємства, п. 5.1.1. та п. 5.4.3. укладеного договору № 02/01/20-9 від 02 січня 2020 року, достеменно знаючи, що ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" в січні 2020 року не проводило будь-яких робіт на території обслуговування Поворського лісництва, 31 січня 2020 року вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу "Акт приймання передачі виконаних робіт № 4 від 31 січня 2020 року", бланк якого затверджено наказом Держлісагентства України від 27 березня 2015 року № 110, про те, що за січень 2020 року виконавцем ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" здійснено заготівлю на рубках догляду Поворського лісництва на загальну суму 61627 грн. 30 коп. Після цього, [PERSON] у графах "Від замовника", "Лісопродукцію прийняв" та "Виконану роботу прийняв" підписав зазначений документ та у невстановлений час на виконання вказівки особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, в приміщенні ДП "Волинський військовий лісгосп" за адресою м. Луцьк, вул. Героїв УПА, буд. 5, передав останньому для затвердження. Крім того, [PERSON] , будучи проінформованим особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження про те, що між зазначеним державним підприємством та ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" укладено договір № 02/01/20-9 від 02 січня 2020 року про проведення робіт із лісозаготівлі, однак не будучи обізнаним із злочинним планом останнього на заволодіння коштами зазначеного державного підприємства, перебуваючи в приміщенні Поворського лісництва за адресою с. Поворськ, вул. Покровська, буд. 34, Ковельського району Волинської області, діючи умисно, повторно на виконання вказівок особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх правові наслідки, в порушення ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV, п. 1.2., п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, п. 5-7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, п. 2.1 Статуту Підприємства, п. 5.1.1. та п.5.4.3. укладеного договору № 02/01/120-9 від 02 січня 2020 року, достеменно знаючи, що ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" в січні 2020 року не проводило будь-яких робіт на території обслуговування Поворського лісництва, 31 січня 2020 року вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу "Акт приймання передачі виконаних робіт № 5 від 31 січня 2020 року", бланк якого затверджено наказом Держлісагентства України від 27 березня 2015 року № 110, про те, що за січень 2020 року виконавцем ТОВ "Ліспром-Захід-Сервіс" здійснено заготівлю на рубках догляду Поворського лісництва на загальну суму 98309 грн. 84 коп. Після цього, [PERSON] у графах "Від замовника", "Лісопродукцію прийняв" та "Виконану роботу прийняв" підписав зазначений документ та у невстановлений час на виконання вказівки особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, в приміщенні ДП "Волинський військовий лісгосп" за адресою м. Луцьк, вул. Героїв УПА, буд. 5, передав останньому для затвердження (а.с.15-17). Частиною шостою статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведеного слідує, що обставини, встановлені у вироці Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року стосовно [PERSON] додатковому доказуванню не підлягають. В подальшому, наказом Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 06 листопада 2020 року №96-ос позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни неправильного ведення лісового господарства на території лісництва. Підставою для цієї догани стало рішення Господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року (а.с.8). Крім того, наказом Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 09 листопада 2020 року №97-ос позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни безвідповідальне ставлення при поданні в лісгосп бухгалтерської звітності, подання недостовірних даних. Підставою для цієї догани став вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року. Ця догана позивачем не оскаржується (а.с.14). Надалі, рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Збройних Сил України ДП «Волинський військовий лісгосп», яке оформлено протоколом від 11 листопада 2020 року №5, надано згоду на розірвання трудового договору з відповідачем на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Наказом відповідача від 12 листопада 2020 року №98-ос позивача звільнено із роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри (а.с.19). Надаючи свою правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. В першу чергу, суд оцінює законність накладеного на відповідача дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 06 листопада 2020 року. Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як видно з матеріалів справи, догана від 06 листопада 2020 року була накладена відповідача за фактом незаконних порубок дерев у ввіреному йому лісництві, який був виявлений актом, який складений від 03 квітня 2020 року за участю т.в.о. директора «Волинський військовий лісгосп» та посадових осіб Державної екологічної інспекції у Волинській області, що прямо зазначено у рішенні Господарського суду Волинської області від 14 вересня 2020 року. Це означає, що про вчинене позивачем порушення трудової дисципліни відповідача дізнався ще 03 квітня 2020 року, а дисциплінарне стягнення наклав лише 06 листопада 2020 року, тобто пізніше ніж через місяць з дня виявлення правопорушення (ч.1 ст.148 КЗпП України), а також пізніше ніж шість місяців з дня вчинення проступку (ч.2 ст.148 КЗпП України). Оскільки наказом від 06 листопада 2020 року №96-ос відповідач наклав на позивача дисциплінарне стягнення з порушенням строків, передбачених ст.148 КЗпП України, цей наказ слід визнати незаконним та скасувати, а позовні вимог задовольнити в цій частині. Що стосується вимог стосовно оскарження наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд зазначає таке. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, це «прийняття» і «зберігання». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт. Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Відповідні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України викладені Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва (далі Перелік). Посада, яку обіймає позивач, та робота, яку він виконує, відсутня у вказаному Переліку. Отже, до посадових обов`язків лісничого не входить безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, вказана посада відсутня в переліку посад, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі виробництва, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не належить до категорії осіб, які можуть бути звільнені з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Правова позиція в аналогічних правовідносинах (звільнення лісничого на підставі п.2 ст.41 КЗпП України) була викладена у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року №555/1509/18, яка враховується судом під час вирішення цього трудового спору. Суд відхиляє наданий відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність від 11 березня 2020 року, оскільки згідно з вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року, події, з якими відповідач пов`язує втрату довір`я до позивача, відбувалися у листопаді 2019 січні 2020 року, тобто до укладання договору від 11 березня 2020 року. До того ж, вказаний договір від 11 березня 2020 року суперечить вимогам законодавства, адже посада позивача не входить до Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва, про що зазначалося судом вище. Зважаючи на вищевикладене позовні вимоги в цій частині слід також задовольнити шляхом: 1) визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» від 12 листопада 2020 року №98-ос про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] ; 2) поновлення [PERSON] на посаді лісничого Поворського лісництва Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» з 12 листопада 2020 року. Частиною другою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки суд визнає звільнення позивача з роботи незаконним, з відповідача на його користь слід стягнути середній заробітку за весь час вимушеного прогулу, який розраховується судом таким чином. Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі Порядок №100). Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Зважаючи на те, що звільнення проведено у листопаді 2020 року, а згідно наданих табелів обліку робочого часу у жовтні-вересні 2020 року позивач не відпрацював жодного робочого дня, у зв`язку з перебуванням у відпустці, в якості розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати судом використовується період липень-серпень 2020 року. Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд зазначає, що період липень-серпень 2020 року містить 43 робочий день. Доказів того, що відповідач відпрацював меншу кількість робочих днів, зокрема табелі за ці місяці, які суд витребовував ухвалою суду від 30 червня 2021 року, відповідач суду не надав. Згідно з довідкою про доходи позивача загальний розмір нарахованої йому заробітної плати за липень-серпень 2021 року становить 10\~894,44 грн. Отже, середньоденний заробіток в такому випадку становить 253,36 грн. (10\~894,44 / 43). Проте суд враховує, що у період з липня по серпень 2020 року позивач працював у відповідача на умовах неповного робочого часу, який наказом від 17 березня 2020 року №14А-ос був встановлений у 4 робочі години, з 8 нормативних. Безпосередньо перед звільненням наказом від 06 листопада 2020 року №96А-ОС відповідач самостійно скасував неповний робочий час позивачу (а.с.7). З наведеного слідує, що середньоденний заробіток позивача у розмірі 253,36 грн. розрахований для випадку, коли б позивач продовжував працювати на умовах неповного робочого часу 4 години. Однак, у зв`язку з тим, що з 06 листопада 2020 року йому був скасований неповний робочий час, середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен розраховуватися, як за повні робочі дні тривалістю 8 години. Тому, середній заробіток множиться судом пропорційно на 2 (8 / 4) та збільшується до 506,72 грн., оскільки саме таку суму позивач отримував би у середньому за день, якби продовжував працювати на умовах повного робочого дня. Кількість робочих днів з 13 листопада 2020 року (наступний, за датою звільнення) по 07 вересня 2020 року (переддень ухвалення рішення, оскільки в день його ухвалення воно має бути негайно виконане відповідачем) становить 204, з врахування рекомендацій про перенесення робочих днів у 2021 році, які передбачені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 р. № 1191-р. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 листопада 2020 року по 07 вересня 2021 року становить 103\~370,88 грн. (506,72 х 204) і суд стягує його з відповідача на користь позивача. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~681,60 грн. за позовні вимоги, які оплачувалися судовим збором (про стягнення середнього заробітку та оскарження догани). Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути 908,00 грн. судового збору за вимогу про поновлення на роботі, яка звільнена від оплати судовим збором на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Також, з відповідача на користь держави слід стягнути різницю між сплаченим позивачем судовим збором за вимогу про стягнення середнього заробітку (840,80 грн.) та ставкою судового збору, яка має бути сплачена за цю вимогу, з врахуванням визначеного судом розміру грошового стягнення (103\~370,88 / 100 = 1 033,71 грн.). Ця різниця становить 192,91 грн. (1\~033,71 840,80). Всього з відповідача на користь держави слід стягнути 1\~100,91 грн судового збору (908,00 грн. за вимогу про поновлення на роботі + 192,91 грн. різниці за вимогу про середній заробіток). На підставі п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання. Підстав для застосування положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд не знаходить, оскільки згідно правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019, середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить у структуру заробітної плати. Отже, підстав для звернення до негайного виконання рішення в цій частині суд не знаходить. На підставі наведеного та

Outcome: approved