Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - Банк або ПАТ "Мегабанк"), яке змінило свою назву на Акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - Банк або АТ "Мегабанк") звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 125-608-850-2-17-Г від 02 червня 2017 року в загальному розмірі 39486 грн. 42 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 02 червня 2017 року між ПАТ "Мегабанк" і [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений кредитний договір № 125-608-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), згідно із яким відповідач отримала в Банку на споживчі цілі кредит готівкою в розмірі 24663 грн. 68 коп. на строк по 01 червня 2020 року, зі сплатою 15 % річних за користування кредитом, що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] та копією заяви на переказ готівки № TR.1622421.15901.46 від 02 червня 2017 року. Позичальник зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати інші зобов`язання за даним договором. Банк взяті на себе зобов`язання за цим кредитним договором виконав повністю, надав Позичальникові кредит у вказаній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за даним договором належним чином не виконує, щомісячні ануїтетні платежі у рахунок погашення кредиту та сплати процентів не здійснює, внаслідок чого станом на 05 червня 2018 року [PERSON] має перед Банком заборгованість за вказаним договором на загальну суму 39486 грн. 42 коп. з яких: 24663 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом, 1258 грн. 11 коп. - проценти за користування кредитом, 2466 грн. 36 коп. - сума комісійної винагороди та 11098 грн. 66 коп. - сума штрафу. З метою врегулювання спору Банк звертався до відповідача з вимогою щодо сплати простроченої заборгованості та штрафу за порушення умов кредитного договору, однак дана вимога залишилася Позичальником без реагування. Представник позивача Какун В.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місце її проживання та черезоголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 02 червня 2017 року між позивачем ПАТ "Мегабанк" і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 125-608-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами). Згідно із умовами п. п. 1.1, 1.2, 1.3 цього кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальникові на споживчі цілі грошові кошти (кредит) у розмірі 24663 грн. 68 коп., шляхом видачі з каси Банку готівкою, а Позичальник зобов`язується на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 15 % річних та виконати всі інші зобов`язання згідно із цим договором. Кредит надається на строк з 02 червня 2017 року по 01 червня 2020 року включно. Відповідно до 1.4 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Згідно із п. 3.2.3 вказаного договору Позичальник зобов`язувалася своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. У п. 4.2 кредитного договору встановлено, що погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за договором Позичальник здійснює щомісячними ануїтетними платежами не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, передбаченими договором. За змістом п. 4.4 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5 % від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 1504 грн. 49 коп. Згідно із п. 4.10 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, Банк облікує заборгованість за кредитом у повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту Банк припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі, визначеному п. 4.8 цього договору (0,1 % річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів і комісійних винагород Позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього договору. У п. 6.3 кредитного договору визначено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 45 % від суми кредиту. Суд встановив, що Банк свої зобов`язання за укладеним сторонами 02 червня 2017 року кредитним договором № 125-608-850-2-17-Г виконав повністю, надав [PERSON] кредит у визначеному договором розмірі в сумі 24663 грн. 68 коп., що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] , відкритому для обліку кредиту, та копією заяви на переказ готівки від 02 червня 2017 року за № TR.1622421.15901.46. У порушення вимог закону та умов п. п. 1.1, 1.4, 2.9, 3.2.3, 4.1, 4.2, 4.4, 4.5 кредитного договору з липня 2017 року Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні ануїтетні платежі за кредитом, проценти за його користування та комісійну винагороду Банку [PERSON] не сплачує. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 червня 2018 року внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором від 02 червня 2017 року відповідач має перед АТ "Мегабанк" заборгованість за кредитом у розмірі 24663 грн. 29 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 1258 грн. 11 коп. та заборгованість по сплаті комісійної винагороди в розмірі 2466 грн. 36 коп. Також Банком відповідно до умов п. 6. 3 кредитного договору нараховано Позичальнику штраф у розмірі 45 % від суми кредиту, що становить 11098 грн. 66 коп. Всього загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед АТ "Мегабанк" за даним кредитним договором складає 39486 грн. 42 коп. Суд вважає, що оскільки Позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом не виконує, позовні вимоги АТ "Мегабанк" про стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за кредитом і процентами, а також штрафу ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах укладеного сторонами 02 червня 2017 року кредитного договору № 125-608-850-2-17-Г, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 24663 грн. 29 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування ним у розмірі 1258 грн. 11 коп. та штраф у розмірі 11098 грн. 66 коп., всього - сума заборгованості в загальному розмірі 37020 грн. 06 коп. Що стосується вимог АТ "Мегабанк" про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості по сплаті комісійної винагороди в розмірі 2466 грн. 36 коп., суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає з наступних підстав. У ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на день укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у цивільній справі № 666/4957/15-ц висловив правову позицію та зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Із п. 4.4 укладеного сторонами 02 червня 2017 року кредитного договору вбачається, що Позичальник сплачує на користь Банку щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця за обслуговування кредитної заборгованості комісійну винагороду в розмірі 2,5 % від суми кредиту, що не ґрунтується на вимогах чинного на час укладення договору законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що здійснення платежів за управління кредитом не є послугою в розумінні положень Закону України "Про захист прав споживачів", суд дійшов висновку, що умови укладеного сторонами 02 червня 2017 року кредитного договору щодо сплати Позичальником щомісячно на користь Банку комісійної винагороди за обслуговування останнім кредитної заборгованості є несправедливими та суперечать вимогам закону. Суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті комісійної винагороди в розмірі 2466 грн. 36 коп. відсутні, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи неналежне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором від 02 червня 2017 року, суд дійшов висновку, що позов АТ "Мегабанк" є обґрунтованим лише частково, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цим договором у загальному розмірі 37020 грн. 06 коп. у межах заявлених вимог і наданих позивачем доказів. Також згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial