Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з [PERSON] на користь позивача штрафні санкції в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп., що виникли у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань в якості поручителя за договором купівлі-продажу корпоративних прав, визнати право власності за позивачем на частку у розмірі 100 % (сто) відсотків статутного капіталу ТОВ «Едельвейс», визнати право власності за позивачем на частку у розмірі 100 % (сто) відсотків статутного капіталу ПСП «Дари Закарпаття», що були придбані позивачем на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав, припинити участь у даних товариствах [PERSON], як попереднього учасника цих товариств та продавця за договором купівлі-продажу корпоративних прав та встановити порядок виконання судового рішення шляхом внесення інформації про позивача, як нового учасника товариств до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. [PERSON] посилається в позові на те, що 20.08.2015 року між ним, як покупцем, [PERSON], що діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, в якості продавця, та поручителем [PERSON] було укладено ДОГОВІР № КП - 20 купівлі-продажу часток у статутному капіталі (корпоративних прав) за яким продавець передавав корпоративні права позивачу у власність, а позивач, як покупець, оплатив їх вартість та прийняв вказане майно у власність. Договором № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) було передбачено спосіб забезпечення зобовязання сторонами та обрано застосувати поруку. Відповідно до умов договору [PERSON] поручився перед позивачем за виконання продавцем корпоративних прав свого обовязку, який виникає з договору. Обумовлено, якщо продавець порушує своє зобовязання перед [PERSON], то останній має право вимагати виконання цього зобовязання від поручителя. Поручитель також відповідає перед позивачем включаючи відшкодування штрафних санкцій у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. на користь позивача. Позивач вважає, що ним, як покупцем було виконано всі умови ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав), зокрема щодо повної оплати договору. В свою чергу, продавець за договором, його представник (уповноважена особа) та поручитель умисно уникають контакту з позивачем і відмовляються добровільно виконувати умови договору купівлі - продажу корпоративних прав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник Відповідача-2 [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні підтвердив відомості зазначені у заяві поданій [PERSON] та визнав позов в повному обсязі. Відповідач 1 - [PERSON] в судове засідання не зявився, повноважних представників не направив. До судового слухання справи направив до суду заяву в якій підтвердив, що між ним з однієї сторони та позивачем з другої, а також поручителем, дійсно було укладено ДОГОВІР № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Наголосив укладаючи зазначений договір він діяв від імені та в інтересах [PERSON], відповідно до виданої на його імя довіреності. Просив розглядати справу без його участі за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач 2 - [PERSON] до моменту судового розгляду направив заяву про розгляд справи без його участі та повідомив, що не має заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Проти позову не заперечував, в своїй заяві наголосив, що дійсно 20.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] (в інтересах [PERSON]Є.), а також ним як поручителем, було укладено ДОГОВІР № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Підтвердив, що умовами договору передбачалась його порука перед позивачем за виконання продавцем корпоративних прав своїх обовязків. Відповідач 3 - [PERSON] в судове засідання не зявилась, повноважних представників не направила. Від її імені до суду надійшла заява, в якій [PERSON] пояснює, що у звязку зі складною політичною ситуацією, яка склалась між Росією та Україною вона не може бути присутньою в судовому засіданні, так як на даний момент постійно проживає та знаходиться на території Російської Федерації. Щодо обставин, викладених в позовній заяві, зазначила, що неодноразово надавала довіреності [PERSON] на виконання останнім від її імені представницьких функцій на території України щодо управління її компаніями. Зокрема [PERSON] підтвердила, що нею було видано Довіреність від 18 вересня 2012 року, посвідченою [PERSON] тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса міста Москви [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №1с - 391 на підставі якої було вчинено правочин, щодо відчуження належних на праві власності [PERSON] корпоративних прав, а саме укладено ДОГОВІР № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Факт укладення договору та зобовязання, що випливають з нього, їй достовірно відомі. Сторони належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, заяви та пояснення, які надані та надіслані сторонами, долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє вимоги позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 626 кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що дійсно 20.08.2015 року між позивачем та [PERSON] (який діяв від імені та в інтересах [PERSON]Є.), а також поручителем [PERSON] було укладено ДОГОВІР № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Предметом Договору виступали корпоративні права наступних товариств: 1) ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕДЕЛЬВЕЙС», (ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС»), ідентифікаційний код юридичної особи: 19103582, відчужувана частка за договором у розмірі 100 % (сто відсотків) статутного капіталу Товариства, 2) ПРИВАТНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ», (ПСП "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ"), ідентифікаційний код юридичної особи 32270114, частка, що відчужувалась у розмірі 100% (сто відсотків) статутного капіталу Товариства. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно ст. 237 ЦК України, представництво - це правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Частиною 3 ст. 244 та ст. 245 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права і частки в статутних капіталах господарських товариств. До таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, укладаються у письмовій формі і не підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Отже, за загальним правилом представник не є учасником правовідношення, яке виникає внаслідок вчинення ним правочину від імені довірителя. Тому правовідношення представництва та правовідношення, яке виникає внаслідок вчинення представником правочину від імені особи, яку він представляє, є різними правовідносинами. Як зазначалось вище, відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами; довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За змістом цієї норми довіреністю є письмовий документ, що підтверджує повноваження представника діяти від імені довірителя у відносинах з третіми особами. Тому довіреність є чинною незалежно від того, чи ґрунтується вона на договорі, акті органу юридичної особи, чи не ґрунтується, а випадки, наведені у частині першій та другій статті 244 ЦК України, не складають виключного переліку випадків, у яких може видаватися довіреність. Судом встановлено, що повноваження [PERSON] на укладання та підписання ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав), копію якого долучено до матеріалів справи, а оригінал надавався для огляду в судовому засіданні виникають з довіреності, виданої [PERSON] на користь [PERSON]. Нотаріальну копію вказаної довіреності долучено до матеріалів справи, а саме Довіреність від 18.09.2012 року, посвідчена [PERSON] тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса міста Москва [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 1с-391. Після детального ознайомлення з текстом Довіреності від 18.09.2012 року за № 1с-391 судом встановлено, що на її підставі врегульовані взаємовідносини щодо представництва між [PERSON] та [PERSON], а також вказано конкретний обєм прав, переданих [PERSON] Зокрема щодо права зміни складу учасників організацій в яких [PERSON] є власником, з правом підпису всіх необхідних документів, в тому числі установчих та договорів купівлі - продажу, з правом отримання всіх необхідних грошових коштів. За таких обставин судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існувала усна домовленість, щодо представництва інтересів [PERSON] на території України, зокрема на управління належними її корпоративними правами в українських юридичних особах і на підставі цієї домовленості [PERSON] було видано довіреність на [PERSON], а саме Довіреність від 18.09.2012 року, посвідчена [PERSON] тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса міста Москва [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 1с-391, якою чітко окреслені передані повноваження щодо права зміни складу учасників організацій, в яких [PERSON] є власником, з правом підпису всіх необхідних документів, в тому числі установчих та договорів купівлі - продажу, з правом отримання всіх необхідних грошових коштів. Отже, [PERSON], як представник, мав право на укладення правочину, який створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки [PERSON], а саме на укладення та підписання ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Зі змісту довіреності випливає, що вказаний договір було укладено [PERSON] в межах наданих йому [PERSON] повноважень. Судом також встановлено, що відповідно до заяви, направленої до суду [PERSON], останній було відомо про укладення ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) від її імені та інтересах та також те, що цей договір породжує для неї цивільні права та обовязки перед [PERSON]. З доданих до матеріалів справи установчих документів ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» є очевидним, що на момент укладення ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) [PERSON] була єдиним учасником вказаних господарських товариств та власником частки в статутних капіталах, яка еквівалентна 100 % в кожному з господарських товариств. Зокрема, згідно п. 1.3. Статуту ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» (нова редакція, зареєстровано Розпорядженням Представника Президента України в Ужгородському районі №306 від 23.11.1992 року та Змін до Статуту від 2014 року) засновником - учасником товариства є одноособовий власник: [PERSON] [PERSON] положення дублюється п. 5.5. Статуту, а саме вказано, що розмір статутного капіталу товариства належить одноособовому власнику товариства в стовідсотковому відношенні - [PERSON] Крім того учасниками спору не заперечується та не спростовується доказами факт належності [PERSON] 100% статутного капіталу ПСП "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ" та ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» на момент укладення ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі в її інтересах та від її імя [PERSON] з [PERSON] Факт укладення договору між сторонами та виникнення зобовязання також підтверджує поручитель за договором - [PERSON], в своїй заяві, яка знаходиться в матеріалах справи та засвідчена приватним нотаріусом Сквирського нотаріального округу Київської області за реєстровим №210. Усе зазначене свідчить про те, що сторони уклали договір від 20.08.2015 року за своїм прямим волевиявленням. ДОГОВІР № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) було укладено зі сторони продавця повноважним представником, в межах своїх повноважень, чітко окреслених Довіреністю від 18.09.2012 року, посвідченою [PERSON] тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса міста Москва [PERSON], що зареєстрована в реєстрі за № 1с-391. Представник діяв від імені та в інтересах одноособового власника часток у статутних капіталах господарських товариств, які безпосередньо відчужувались та виступали предметом договору. Всім сторонам, власнику часток в статутних капіталах товариств - [PERSON], її представникові - [PERSON], поручителю за договором - [PERSON] було відомо про умови договору та протягом дії договору ніким зі сторін не було заявлено про його недійсність, під час судового розгляду сторонами не заявлялось вимог щодо його недійсності. Підстав вважати, що договір має ознаки нікчемності чи його було укладено в омані однієї зі сторін або будь - яких інших підстав для визнання договору недійсним суд не вбачає. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно набув майно у власність на підставі діючого ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Згідно 2.1. ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) продаж корпоративних прав вчинявся за номінальною вартістю часток, а саме ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» - 1 557 436.00 грн., ПСП "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ" - 188 525.00 грн., разом 1\~745\~961 грн. Покупцем, до укладення цього Договору, була сплачена в повному розмірі ціна договору, передбачена пунктом 2.1., на користь продавця, шляхом передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON] було прийнято переданий покупцем розмір ціни продажу, жодних додаткових фінансових вимог зі сторони продавця до покупця, у звязку з придбанням корпоративних прав з моменту підписання договору не виникає, ціна продажу вважається сплаченою в повному обсязі на користь продавця. Договором передбачено, що з моменту його укладення, а саме з 20.08.2015 року, позивач набуває право власності на корпоративні права, а також усіх прав учасника ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» та ПСП "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ", відповідно до чинного законодавства України та установчих документів. У відповідності до п 1.7 Постанови Пленуму ВГС України, «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 № 4, до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку. Виходячи з аналізу чинного цивільного законодавства та п. 2.1, 3.1 ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) суд приходить до висновку, що позивач виконав належним чином зобовязання, покладені на нього договором, та набув право власності на корпоративні права наступних товариств: 1) ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕДЕЛЬВЕЙС», (ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС»), ідентифікаційний код юридичної особи: 19103582, належна частка у розмірі 100 % (сто відсотків) статутного капіталу Товариства, що складає, згідно статуту Товариства 1 557 436.00 грн. (один мільйон пятсот п'ятдесят сім тисяч чотириста тридцять шість), 2) ПРИВАТНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ», (ПСП "ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ"), ідентифікаційний код юридичної особи - 32270114, належна частка у розмірі 100% (сто відсотків) статутного капіталу Товариства, що складає, згідно статуту Товариства 188 525.00 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч пятсот двадцять пять). Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Одностороння відмова від зобовязання не допускається в силу статті 525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання вказано в частини 2 статті 615 ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено статтею 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до статті 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1\~\~статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до п. 3.2. ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) продавець, з моменту укладення договору, зобов'язується виконати повний комплекс дій, щодо державної реєстрації змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повязаною зі зміною складу учасників ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» та ПСП «ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ» та передати оригінали установчих документів вказаних товариств позивачеві протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту укладення цього Договору. Передбачений термін на добровільне (належне) виконання зобовязання продавцем закінчився 20.08.2016 року. Беручи до уваги ігнорування відповідачами умов договору, в поєднанні з небажанням виходити на контакт з позивачем, щодо врегулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що перелічені дії відповідачів є умисними та направлені на протиправне позбавлення права власноті позивача. Відтак суд вважає за доцільне визнати право власності за [PERSON] на корпоративні права ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» та ПСП «ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ», які виступали предметом ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав). Крім того, записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» та ПСП «ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ», а саме невідповідність складу законних учасників також порушують право власноті позивача. У відповідності до ст. 16 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача та встановити порядок виконання судового рішення, шляхом зобовязання держателя Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - Міністерство юстиції України, субєктів державної реєстрації, державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, що мають доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснити державну реєстрацію змін, повязану зі зміною складу учасників господарських товариств. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Положеннями статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Договір поруки в силу ст. 208 ЦК України укладається у письмовій формі. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджуючи питання припинення акцесорного зобовязання - поруки, Верховний суд України 14 вересня 2016 р. по справі № 6-1451цс16 в черговий раз сформував та підтвердив раніше прийняту правову позицію. Зокрема суд вказав, що відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було дотримано приписи законодавства, щодо поруки. А саме дотримана письмова форма, вільне волевиявлення сторін. Так, п. 4.5. ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) передбачено, що у випадку порушення своїх зобовязань за договором поручитель та продавець несуть відповідальність перед покупцем визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Поручитель своєю порукою не забезпечує виконання зобовязання за цим договором в повному обсязі, а лише сплачує на користь покупця штрафні санкції в розмірі 50 000. 00 грн. (пятдесят тисяч), у випадку порушення або неналежного виконання продавцем своїх зобовязань, зокрема але не виключно порушення пункту 3.2. (виконання повного комплексу дій, щодо державної реєстрації змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повязані зі зміною складу учасників ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» та ПСП «ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ»). П 4.7. визначено, що продавець, після сплати поручителем штрафних санкцій, не звільняється від виконання зобовязань за цим Договором, а саме від виконання повного комплексу дій, щодо державної реєстрації змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повязаної зі зміною складу учасників ТОВ «ЕДЕЛЬВЕЙС» та ПСП «ДАРИ ЗАКАРПАТТЯ» та передачі оригіналів установчих документів товариств покупцеві. Беручи до уваги, що продавцем за ДОГОВОРОМ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) порушено умови договору (основного зобовязання) і на момент судового розгляду ним не здійснені жодні дії на виконання зобовязань за вказаним договором, а самим поручителем визнано свої зобовязання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача 2 підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення з останнього заборгованості на загальну суму 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так, відповідачі не спростували жодне з тверджень позивача. Надавши письмові пояснення (заяви) відповідачі підтвердили факт укладення ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав), свою обізнаність щодо зобовязань, які випливають з нього, зокрема щодо переоформлення корпоративних прав на користь позивача та поруку, у випадку неналежного виконання зобовязання продавцем. \~ \~ \~ \~Відповідно до наданих доказів встановлено достатній обєм прав на укладення та підписання ДОГОВОРУ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) [PERSON], на підставі виданої довіреності [PERSON], а також встановлено, що право власності на відчужувані за договором корпоративні права належали одноособово [PERSON] \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня,\~ коли особа довідалася\~ або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Права позивача порушені з моменту пропущення строку продавцем за ДОГОВОРОМ № КП - 20 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (корпоративних прав) на переоформлення корпоративних прав на користь позивача. А саме з 20.08.2016 року. Суд прийшов до висновку, що умови позовної давності дотримані позивачем при поданні ним заяви до суду. \~ \~ \~ \~В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. \~ \~ \~ \~Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». \~ \~ \~ \~Вказані норми міжнародного права знайшли своє відображення у ряді рішень Європейського суду з прав людини , а саме "Стретч проти Сполученого Королівства", «Рисовський проти України», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», тощо. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. \~ \~ \~ \~Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається майном на свій власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~За таких обставин у суду є всі підстави для задоволення позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved