Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], яка настала 04 квітня 2016 року у місті Ровеньки Луганської області. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 04 квітня 2016 року на тимчасово окупованій території в місті Ровеньки Луганської області помер її чоловік [PERSON], про що Ровеньківським міським відділенням Луганської Народної Республіки 05 квітня 2016 року видане медичне свідоцтво про смерть №88. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», а тому вона вимушена звернутися до суду. Встановлення факту смерті необхідно для отримання спадщини після смерті чоловіка. Заявник у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без її присутності. Заінтересована особа до суду також не з'явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином у розумінні положень ч.6 ст.74 ЦПК України, причини її неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянин України [PERSON], народився 01 січня 1938 року у селі Шарапкіно Свердловського району Луганської області, зареєстрований у [INFO], кв.Шахтарський, 14, кв. 37. За даними лікарського свідоцтва про смерть №88 від 05 квітня 2016 року виданого Ровеньківським міським відділенням Луганської Народної Республіки, [PERSON], [INFO], помер 04 квітня 2016 року в місті Ровеньки Луганської області. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 24 травня 2016 року відділом ЗАГС Ровенського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, [PERSON] помер 04 квітня 2016 року в місті Ровеньки Луганської області. Знамянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки медичне свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території, а тому відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює на території України правових наслідків. На родинний звязок померлого та заявника вказує свідоцтво про шлюб останньої. За приписами ст.234, п.8 ч.1 ст.ст.256,\~257-1 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено місто Ровеньки Луганської області. За змістом частин 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Частина 2 ст. 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. А згідно з ч.3 ст.9 цього Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у даній справі суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії ( зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Вищевказані обставини свідчать про те, що [PERSON], дійсно помер 04 квітня 2016 року у місті Ровеньки Луганської області, на тимчасово окупованій території. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання спадщини після смерті чоловіка. Враховуючи вищекладене, а саме те, що видане свідоцтво про смерть [PERSON] не має юридичної сили на території України, іншого способу отримати свідоцтво про смерть останнього у заявника не має, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки, не пов'язані з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне встановити факт, що [PERSON], помер 04 квітня 2016 року у місті Ровеньки Луганської області. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved