Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до [PERSON] про звільнення з-під арешту майна, а саме гаража [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу гаражу від 05.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А. за реєстровим №1564. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач позбавлений можливості здійснити реєстрацію належного йому права. 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. 06 березня 2018 року ухвалою суду до участі у даній справі залучено в якості третьої особи, що не завляє самостійних вимог на предмет спору, -ПАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином, за адресою свого проживання , відзиву на позов не подав, своєї позиції щодо суті порушенного спору не висловив. Треті особи Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ГРАВЕ УКРАЇНА" своїх представників в судове засідання не направили, пояснень по суті спору не надали, причин неявки не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 05 жовтня 2011 року [PERSON] (далі - Позивач ) придбав гараж [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу гаражу від 05.10.2011 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А. за реєстровим №1564. 21 серпня 2017 року позивачу стало відомо, що Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі постанови № 43483692 від 09.06.2017 року (надалі - Постаново про арешт майна) було накладено Арешт № 20841109 від 09.06.2017 на гараж [ADDRESS] в спецрозділі. За вказаною Постановою про арешт майна, Боржником є [PERSON]. У згаданій Постанові про арешт майна, Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, було помилково накладено Арешт на майно Позивача, а саме гараж [ADDRESS], оскільки майно на яке накладено Арешт є власністю Позивача. Отже, Позивач вважає, що вище зазначена Постанова про арешт майна, в частині накладання арешту на гараж [ADDRESS], винесена неправомірно та є такою, що суперечить вимогам законодавства України з нижче викладених підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦІС України право власності є непорушним. Ніхто не може буги протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. В той же час, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає аьо зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Із наданих Печерським районним відділом ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві матеріалів виконавчого провадження №43483692 вбачається, що постановою державного виконавця від 30.05.2014 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2014 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "СК "Граве Україна" грошових коштів в рахунок страхового відшкодування в сумі 24 990,00грн. та судових витрат в розмірі 229,40грн. Під час виконання судового рішення державним виконавцем вжито заходів для забезпечення його належного виконання, в тому числі шляхом накладення арешту на [ADDRESS] При цьому, згідно укладеного між [PERSON] та [PERSON] правочину, вказаний гараж було відчужено 05.10.2011, що посвідчено приватним нотаріусом КМНО Горобинською Г.А. та зареєстровано в реєстрі за №1564. Отже, арешт майна обмежує право Позивача розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч.І ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Пунктом 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (надалі - Постанова №5) позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В даному випадку суд виходить з того, що позивач позбавлений можливості у повному обсязі використати своє право на придбане ним майно. В той же час відповідач або третя особа не недали грунтовних пояснень щодо суті порушеного позивачем права. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved