Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс" (далі - ТОВ "Гранфінресурс") звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 201714 від 26 квітня 2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 26 квітня 2011 року між Приватним підприємством "Грандфінресурс" (далі - ПП "Грандфінресурс"), та [PERSON] був укладений договір № 201714, за яким адміністратор за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми у позику, зазначеної у додатку №1 до договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна" (далі - програма), що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно до додатку №1 до договору № 201714 від 26 квітня 2011 року сторони визначили розмір грошових коштів та погодили кількість та розміри усіх платежів, передбачених договором та додатками до нього, відповідно вартість товару складає 15 000 грн., одноразовий комісійний внесок складає 975 грн., адміністративний платіж складає 975 грн., щомісячний загальний платіж - 491 грн. 67 коп., який складається з чистого внеску в сумі 416 грн. 67 коп., та з адміністративних витрат в сумі 75 грн., кількість щомісячних загальних платежів - усього 36 мінімальний платіж - 283 грн. 34 коп. На виконання вимоги п. 2.1.5 ст. 2 договору № 201714 від 26 квітня 2011 року для отримання товару, або відповідної суми у позику, учасник зобов'язується укласти на умовах визначених адміністратором договір поруки. Відповідно до цього між ПП "Грандфінресурс" та [PERSON], [PERSON], а також між ПП "Грандфінресурс" та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки від 10 лютого 2012 року. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов'язується перед адміністратором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником зобов'язань, що випливають з укладеного між адміністратором та позичальником договору № 201714 від 26 квітня 2011 року. Відповідно до договору від 15 листопада 2013 року ПП "Грандфінресурс" передало ТОВ "Гранфінресурс" права та обов'язки адміністратора програми "Альянс Україна". На виконання п. 2.4.4 договору від 15 листопада 2013 року між ПП "Грандфінресурс" та ТОВ "Гранфінресурс" був укладений договір про відступлення права вимоги від 11 грудня 2013 року. Позивач своє зобов'язання перед позичальником виконав, та надав йому грошові кошти, в свою чергу відповідач не виконує умови договору № 201714 від 26 квітня 2011 року у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Представник позивача Дудушко М.М. в судове засідання не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій вказала, що проти позову не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомили, надали до суду заяву про те, що з матеріалами справи ознайомлені. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є в тому числі договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Статтею 12 ЦК України (частини 1, 2, 4) передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом; особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтями 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами, визначеними частиною 2 цієї статті, в тому числі і шляхом примусового виконання обов'язку в натурі та припинення правовідношення. Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року між ПП "Грандфінресурс", та [PERSON] було укладено договір № 201714, за яким адміністратор за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми у позику, зазначеної у додатку №1 до договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна", що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною договору (а.с. 11, 13-16). Відповідно до додатку №1 до договору № 201714 від 26 квітня 2011 року сторони визначили розмір грошових коштів та погодили кількість та розміри усіх платежів, передбачених договором та додатками до нього, відповідно вартість товару складає 15 000 грн., одноразовий комісійний внесок складає 975 грн., адміністративний платіж складає 975 грн., щомісячний загальний платіж - 491 грн. 67 коп., який складається з чистого внеску в сумі 416 грн. 67 коп., та з адміністративних витрат в сумі 75 грн., кількість щомісячних загальних платежів - усього 36 мінімальний платіж - 283 грн. 34 коп. (а.с. 12) На виконання вимоги п. 2.1.5 ст. 2 договору № 201714 від 26 квітня 2011 року для отримання товару, або відповідної суми у позику, учасник зобов'язується укласти на умовах визначених адміністратором договір поруки. Відповідно до цього між ПП "Грандфінресурс" та [PERSON], [PERSON], а також між ПП "Грандфінресурс" та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки від 10 лютого 2012 року. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов'язується перед адміністратором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником зобов'язань, що випливають з укладеного між адміністратором та позичальником договору № 201714 від 26 квітня 2011 року (а.с. 43-45, 46-48). Відповідно до договору від 15 листопада 2013 року ПП "Грандфінресурс" передало ТОВ "Гранфінресурс" права та обов'язки адміністратора програми "Альянс Україна". На виконання п. 2.4.4 договору від 15 листопада 2013 року між ПП "Грандфінресурс" та ТОВ "Гранфінресурс" був укладений договір про відступлення права вимоги від 11 грудня 2013 року. Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору (а.с. 50-51,52). Копію договору про відступлення права вимоги від 11 грудня 2013 року було направлено відповідачу 13.12.2013 року, що підтверджується описом рекомендованої кореспонденції, на якому міститься штамп Укрпошти (а.с.53-54). В результаті неналежного виконання [PERSON] умов договору № 201714 від 26 квітня 2011 року та станом на 01 березня 2014 року вона має заборгованість у розмірі 4426 грн. 16 коп., яка складається з: заборгованість по чистим внескам - 3333 грн. 36 коп.; заборгованість по адміністративним затратам - 600 грн.; заборгованість по штрафу - 492 грн. 80 коп. (а.с.10). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимо. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк. Статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплати неустойки. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, але в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань в строки передбачені договором належним чином не виконала, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. В своєму позові позивач зазначав про необхідність дострокового розірвання договору, але таких вимог так і не було висунуто в позові, тому суд їх не вирішує. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved