Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Фільварочна О.Б. пред`явила до суду позов до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни від 08 липня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №22788, яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість за кредитним договором №514/8703DCLRG1PT від 26 січня 2016 року у сумі 30479,56 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у вересні 2020 року на поштову адресу роботодавця [PERSON] - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тернофарм» була надіслана постанова приватного виконавця Кондратюка P.B. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 серпня 2020 року у виконавчому провадженні №62711557. Вказане виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни від 08 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №22788, яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість за кредитним договором №514/8703DCLRG1PT від 26 січня 2016 року у сумі 30479,56 гривень. Позивачка вважає, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни були відсутні достатні підстави для видачі оскаржуваного виконавчого напису, з огляду на наступне. Порядок вчинення виконавчого напису та його форма, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року. Розділом 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. В оспорюваному виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором № 514/8073DCLRG1PT від 26 січня 2016 року настав. Однак, не вказано для яких саме платежів, адже кредитний договір та додаток 1 до нього передбачають виконання зобов`язань частинами - щомісячним платежами в кількості 60 до 21 числа кожного місяця. Оскільки заборгованість стягується за період з 11.02.2020 по 25.05.2020, то математичним розрахунком підтверджується настання строку виконання для 52 із 60 платежів, Тобто прострочена заборгованість за тілом кредиту могла б складати 24 359 грн. (З х 100 гривень + 49 х 491 гривень) замість стягнутих 26 955,80 гривень. Однак, і вказана сума не підлягає стягненню у безспірному порядку, оскільки включає платежі, по яких пропущений строк позовної давності (на момент вчинення виконавчого напису це період з 21.02.2016 по 21.06.2017). \~ \~ \~ \~Крім того,\~кредитним договором\~№514/8073DCLRG1PT\~від 26\~січня 2016\~року передбачена\~процентна ставка\~в розмірі\~0,0001%\~річних,\~що в\~грошовому вираженні\~за увесь\~строк користування\~кредитом складе\~0,14\~гривень,\~тоді як\~за виконавчим\~написом пропонується\~стягнути 3523,76\~гривень простроченої\~заборгованості за\~процентами. Також зазначає,\~що виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості відповідача та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором №514/8073DCLRG1PT від 26 січня 2016 року виконана у довільній формі та не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 51 Постанови Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України». Як зазначено в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, останній вчинений на підставі нечинного пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Крім цього, наданий нотаріусу кредитний договір нотаріально не посвідчений, що, на думку позивачки, свідчить про недотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та вчинення останнього на договорі, за яким стягнення не може проводитись у безспірному порядку. За вказаних обставин, покликаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням закону, представник позивачки просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №62711557, відкритому на підставі виконавчого напису №22788, вчиненого 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» 30779,56 гривень. Відзиву на позов відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» до суду не подавав. 09 лютого 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Фільварочна О.Б. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірительки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Також подала клопотання про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої просила ухвалити рішення з урахуванням фактичних обставин справи відповідно до чинного законодавства. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивачки не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: 26 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №514/8703DCLRG1PT, за умовами якого Банк надав позичальниці грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби у сумі 28237,80 гривень з кінцевою датою повернення кредиту 21 січня 2021 року. Згідно підпункту в) пункту 1.2. кредитного договору строк кредитування складає 60 кредитних періодів; 3 платіжні періоди тривалістю з 26 січня 2016 року по 21 квітня 2016 року, процентна ставка 0,0001%, комісія за обслуговування кредиту 0,00 гривень, щомісячний платіж 100 гривень; 57 платіжних періодів тривалістю з 22 квітня року по 21 січня 2021 року, процентна ставка 0,0001%, комісія за обслуговування кредиту 706 гривень, щомісячний платіж 1197 гривень. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою протягом кожного кредитного періоду. На ухвалу суду про витребування доказів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було надано копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис нотаріуса №22788 від 08 липня 2020 року. Із вказаних\~документів убачається,\~що 06\~липня 2020\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Аланд»\~звернулося до\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Хара Н.С.\~із письмовою\~заявою про\~вчинення виконавчого\~напису про\~стягнення із\~ [PERSON] на\~користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Аланд»\~заборгованості за\~Кредитним договором\~№514/8703DCLRG1PT\~від 26\~січня 2016\~року у сумі 30479,56 гривень. 08\~липня 2020\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Хара\~Наталією Станіславівною\~вчинено виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№22788\~про стягнення\~із [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Аланд» заборгованості\~за Кредитним\~договором №514/8703DCLRG1PT\~від 26\~січня 2016\~року,\~укладеним між\~ [PERSON] та\~ПАТ «Платинум\~Банк»,\~право вимоги\~за яким\~перейшло до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Аланд» на\~підставі договору\~про відступлення\~прав вимоги\~№14/05/2020-ФА,\~укладеного 14\~травня 2020\~року,\~за період\~із 11\~лютого 2020\~року по\~25\~травня 2020\~року у\~сумі 30479,56\~гривень,\~з яких:\~26955,80\~гривень \~прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту;\~3523,76\~гривень \~прострочена заборгованість\~за процентами.\~Строк платежу\~за кредитним\~договором №514/8703DCLRG1PT\~від 26\~січня 2016\~року настав. За вчинення виконавчого напису нотаріуса стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» плату у сумі 300 гривень, які підлягають стягненню із боржника на користь стягувача. Як убачається із наданих приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. на ухвалу суду про витребування доказів матеріалів виконавчого провадження ВП №62711557, 03 серпня 2020 ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого напису №22788 вчиненого 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною. Так, на примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса, 03 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Русланом Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62711557 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» 30779,56 гривень. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Суд також зауважує на помилковому застосуванні при вчинені виконавчого напису пункту 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Ним визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний пункт внесено в зміст переліку документів на підставі п.2 «Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662. («Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд погоджується з твердженням представника позивачки з приводу безпідставного застосування нотаріусом пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції, що визначали перелік документів у стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідчено угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Як убачається із матеріалів справи, укладений між позивачкою [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» кредитний договір №514/8703DCLRG1PT від 26 січня 2016 року нотаріально не посвідчувався. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» надано нотаріусу графік платежів, що є Додатком №1 до кредитний договір №514/8703DCLRG1PT від 26 січня 2016 року, який містить зазначення дат, суми щомісячних платежів, суми процентів, оплата кредиту, комісії, комісії за надання кредиту, суми страхової премії, розрахунково-касового обслуговування, суми платежу за розрахунковий період. Однак, із наданого графіку платежів неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку, визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», нотаріусу надані не були, тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивачки [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», а також розмір відсотків, зазначених у виконавчому написі, є безспірним. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусам 08 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусам для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Зазначені обставини в сукупності вказують на недотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вимог законодавства України під час вчинення виконавчого напису від 08 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №22788, яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за Кредитним договором №514/8703DCLRG1PT від 26 січня 2016 року у сумі 30479,56 гривень, з яких: 26955,80 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3523,76 гривень прострочена заборгованість за процентами. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин. За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як убачається із п. 1.1. Договору про надання правової допомоги від 06 жовтня 2020 року, укладеного між адвокатом Фільварочною Ольгою Борисівною та [PERSON] , адвокат зобов`язується надати клієнту професійну правничу допомогу у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса від 08 липня 2020 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 26 березня 2021 року адвокат Фільварочна О.Б. передала, а клієнт [PERSON] прийняла надані послуги професійної правничої допомоги, вартість яких становить 5000 гривень. Як убачається із копію товарного чеку [PERSON] оплатила адвокату Фільварочній О.Б. гонорар у сумі 5000 гривень. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення із відповідач витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved