Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із вищезазначеної заявою. Мотивуючи свою заяву тим, що 26.06.2002 року на підставі Загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування» його призначено на посаду директора з 01.07.2002 року. Перебуваючи на посаді директора, він 03.12.2020 року сповістив учасників Товариства про скликання позачергових загальних зборів учасників на 11.02.2021 та надав перелік питань, віднесених до порядку денного, а саме: про звільнення з посади директора [PERSON] з 12.01.2021 року. 03.12.2021 року він направив на адресу учасників та на юридичну адресу ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування» заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КзПП України з 12.01.2021 року. 11.01.2021 року Загальні збори учасників не відбулися, після спливу терміну попередження про звільнення з 03.02.2021 року остаточно припинив виконувати обов`язки директора. Однак, через неможливість виключення його як директора ТОВ «Науково- виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування» з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань без волевиявлення Загальних зборів Учасників Товариства про зміну виконавчого органу, вважає, що його право щодо відьного вибору праці порушені, тому останній вимушений звернутися до суду за захистом порушених інтересів. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибула, поза межами судового засідання надала до суду заяву відповідно до якої просить суд розглянути цивільну справу за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор «Центру надання адміністративних послуг «Віза» Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, подавши письмові пояснення по справі, а саме повідомили, що до повноважень департаменту на належать дії, пов`язані з проведенням реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Окрім цього додатково повідомили, що у структурі Департаменту відсутня посада «Державний реєстратор». Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами законодавства, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні позивач, [PERSON] , 27.06.2002 року на підставі наказу № 21 від 27.06.2002 року та рішення Загальних зборів Учасників ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «Центр сервісного обслуговування» ( протокол №3 від 25.06.2002 року) був призначений директором ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «Центр сервісного обслуговування» (а.с.7-8,9) Відповідно до п.4.7 Статуту товариства зазначено, що виконавчим органом Товариства є дирекція. Члени виконавчого драгуну дирекції обираються та відзиваються зборами учасників товариства.(а.с.10-25). Єдиним членом дирекції був [PERSON] . 03.12.2020 [PERSON] сповістив учасників Товариства про скликання позачергових Загальних зборів Учасників на 11.01.2021 року, на порядок денний віднесено питання про звільнення з посади директора [PERSON] , з 12.01.2021 року, що підтверджується копією повідомлення [PERSON] , від 03.12.2020 року (а.с.26) та копією повідомлення [PERSON] , від 03.12.2020 (а.с.28). Згідно з копії заяви від 03.12.2020 року [PERSON] направив на адресу учасників ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма «Центр сервісного обслуговування» заяву про звільнення за власним бажанням (а.с.30). Відповідно до копії договору №02/21-1 про відповідальне зберігання від 03.02.2021 року [PERSON] передав документи підприємства та печатку підприємства адвокату Давидову С.В. (а.с. 32-33, 34-35) Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 КЗпП України). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом положень ст. 38 КзПП, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчим орган та внести дані зміни до Єдиного державного реєстру. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". У пункті 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Верховний Суд у своїй постанові від 03.07.2019р. по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява N 21722/11, § 170)). Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що він просить суд визнати його звільненим з посади директора ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування». Однак, згідно зі статутом ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування». вирішення питання про звільнення керівника відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] і ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин [PERSON] з ТОВ «Науково-виробнича комерційна фірма « Центр сервісного обслуговування». на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених [PERSON] вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Крім того, [PERSON] пред`явлено вимогу про зобов`язання виключити з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань , запис про керівника ТОВ «Науково виробничиа комерційна фірма «Центр сервісного обслуговування » Гнатенко Ігоря Васильовича, у зв`язку із його звільненням з посади директора від 03.02.2021 року, шляхом проведення реєстраційної дії за судовим рішенням. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. З огляду на наведене, позов [PERSON] до ТОВ «Науково виробничиа комерційна фірма «Центр сервісного обслуговування» про припинення трудових відносин на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки судом ухвалюється рішення задоволення позовних вимог, суд у відповідності із розміром задоволених вимог вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача збір в сумі 908 грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved