Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Ковельської міської ради, [PERSON] , про скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позов обґрунтовано тим, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 01.07.1994 року № 521-р [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] площею 670 кв.м. На основі вказаного рішення на замовлення позивача було виготовлено проект забудови земельної ділянки, який містить схему виносу меж земельної ділянки в натуру. Згідно схеми, [PERSON] винесено в натурі на місцевості земельну ділянку шириною 22,5кв.м., довжиною 30,0 кв.м., загальною площею 670 кв.м., розпочату будівництвом. Пунктом 1.16 рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 294 від 24.10.1996 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" [PERSON] передано в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку площею 670 кв.м. по [ADDRESS] . З моменту передачі земельної ділянки позивач законно, відкрито володіла та користувалась земельною ділянкою. В грудні 2019 року [PERSON] вирішила оформити право власності на земельну ділянку під будівництво та обслуговування власного житлового будинку та замовила в землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) її меж в натурі на місцевості. За даними кадастрової зйомки встановлено, що земельна ділянка [PERSON] перетинається з земельною ділянкою кадастровий помер 0710400000:10:008:0049, яка, згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з 05.10.2018 року належить [PERSON] . Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 063865, виданого 05.05.2008 року, земельна ділянка площею 599 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] (кадастровий номер 0710400000:10:008:0049) належала [PERSON] та в подальшому була відчужена. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, приватним нотаріусом Кушнірук А.Ю. 05.10.2018 року проведено реєстрацію речового права на нерухоме майно за [PERSON] . Позивач стверджує, що не погоджувала [PERSON] межі ділянки як суміжний землекористувач, оскільки остання відмовлялася компенсувати їй витрати, понесені на будівництво дороги. Відповідно до пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою по інвентаризації земельної ділянки, [PERSON] пропонувалося надати у власність земельну ділянку площею 554 кв.м. В матеріалах інвентаризації наявні два позитивні висновки управління містобудування та архітектури Ковельської міської ради, якими погоджується технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки [PERSON] спочатку на площу 554 кв.м., а пізніше - на площу 599 кв.м. без будь-яких обґрунтувань збільшення площі з можливістю надання її у власність. За результатами інвентаризації земельної ділянки [PERSON] пропонувалося передати у власність наявну земельну ділянку площею 554 кв.м., та, всупереч інвентаризації, Ковельською міською радою приймається рішення № 26/11 від 22.11.2007 року, яким [PERSON] передається у власність значно більша ділянка - площею 599 кв.м. На переконання позивача, Ковельська міська рада при прийнятті рішення № 26/1 від 22.11.2007 року "Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва" не взяла до уваги матеріали інвентаризації земельної ділянки по [ADDRESS] , протокол узгоджувальної комісії від 16.08.2007 року, рішення виконкому міської ради від 24.10.1996 року № 294 та протиправно передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 599 кв.м. частково за рахунок ділянки позивача, чим порушила право позивача на вільне володіння земельною ділянкою, переданою їй у власність згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 294 від 24.10.1996 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність". Враховуючи викладене, позивач вказує, що за нею зберігається право власності на земельну ділянку не дивлячись на відсутність у неї правовстановлюючих документів на землю. Оскільки земельна ділянка відчужена і перебуває у власності [PERSON] , визнанню недійсним підлягає договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 05.10.2018 року, а також підлягає скасуванню рішення приватного нотаріуса Кушнірук А.Ю. № 28256043 від 05.10.2018 року про державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку. Крім цього, на думку позивача, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 0710400000:10:008:0049 є сформованою, її державна реєстрація також підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, представник позивача в позовній заяві просила суд: визнати незаконним та скасувати п. 37 рішення Ковельської міської ради № 26/11 від 22.11.2007 року "Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житло будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва"; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 063865, виданий 05.05.2008 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010808000386; визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:10:008:0049), укладений 15.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Кушнірук А.Ю. № 28256043 від 05.10.2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] ; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0710400000:10:008:0049 /а.с. 32-34/. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву /а.с. 54-55/. Відповідач [PERSON] подала відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що позовні вимоги вона не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, відповідач вказує, що позивач не надала належних доказів про встановлені відповідною технічною документацією межі її земельної ділянки, як сформованої ділянки, що свідчить про недоведеність порушення її прав. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою технічної документації, необхідної для передачі громадянам земельних ділянок на праві власності. Посилання позивача на те, що технічну документацію відповідачем було розроблено без погодження меж земельної ділянки, а тому державний акт слід скасувати, є необґрунтованим, оскільки протоколом виїзного засідання узгоджувальної комісії від 16.08.2007 року відповідно до заяви [PERSON] , позивач відмовилася погоджувати межі як суміжний землекористувач, а тому було узгоджено межі земельної ділянки [PERSON] відповідно до матеріалів інвентаризації земель та кадастрового плану на площу 554 кв.м. та зазначено, що рішенням виконкому міської ради від 22.07.2003 року № 175 на площу земельної ділянки 600 кв.м. Протокол виїзного засідання узгоджувальної комісії має рекомендаційний характер та не встановлює площу земельної ділянки, а лише погоджує межі земельної ділянки. 19.11.2007 року управлінням містобудування та архітектури Ковельської міської ради, відділу земельних ресурсів у м. Ковелі Волинської області були надані висновки до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки [PERSON] про погодження технічної документації із землеустрою щодо надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 599 кв.м. Рішенням Ковельської міської ради від 22.11.2007 року за № 26/11 "Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку" [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 599 кв.м., що не суперечить рішенню виконкому міської ради від 22.07.03 року № 175 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 600 кв.м. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні будь-які правові підстави для скасування рішення Ковельської міської ради від 22.11.2007 року за № 26/11 "Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку" [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення її прав. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про його скасування є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Крім цього, відповідач вказує, що позивач на надала належних та допустимих доказів порушення її прав, а відповідач придбала земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 05.10.2018 року та зареєстрованого приватним нотаріусом Кушнірук А.Ю., на законних підставах. Враховуючи викладене, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю /а.с. 84-89/. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи на його безпідставність з мотивів, викладених у відзиві. Просили в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача - Ковельської міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки. Відзив на пред`явлений позов не подав. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - Семенюта І.М.в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду письмові пояснення з приводу позову, згідно яких зазначає, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому, стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - не можна вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, то правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Ненадання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Крім цього, представник третьої особи у поданих поясненнях з приводу позову просить розгляд справи проводити у відсутності представника та залишає питання щодо врегулювання спору на розсуд суду /а.с. 73-78/. Третя особа - приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю. в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин неявки, письмових пояснень з приводу позову не подала. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову. Так, судом встановлено, що, згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 521-р від 01.07.1994 року, позивачу [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 670 кв.м. в [ADDRESS] /а.с. 5 (зворот)/. Актом про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку (без дати!) було винесено в натуру (на місцевості) межі даної земельної ділянки площею 670 кв.м. з відповідними промірами /а.с.6/. Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 294 від 24.10.1996 року, зазначена земельна ділянка передана позивачу у приватну власність /а.с. 19/. Як встановлено в судовому засіданні, технічна документація на цю земельну ділянку не виготовлялась, кадастровий номер не присвоювався. Ці обставини не заперечуються учасниками справи, в тому числі й позивачем. Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 175 від 22.07.1993 року [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 600 кв.м. в [ADDRESS] /а.с. 109, 115/. Актом про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку від 03.08.1993 року було винесено в натуру (на місцевості) межі даної земельної ділянки площею 600 кв.м. з відповідними промірами /а.с. 116/. Згідно архівного витягу з рішення Ковельської міської ради № 26/11 від 22.11.2007 року, зазначена земельна ділянка передана [PERSON] у приватну власність /а.с. 119/. У встановленому порядку в липні 2007 року МПП "Землемір" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в [ADDRESS] /а.с. 7-11, 37-44/. Як вбачається з протоколу виїзного засідання узгоджувальної комісії від 16.08.2007 року, комісія вважає за можливе погодити межі земельної ділянки [ADDRESS] відповідно до кадастрового плану, виготовленого Ковельським міським відділом Волинської регіональної філії Центру ДЗК, на площу 554 кв.м. /а.с. 11/. В подальшому МПП "Землемір" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в [ADDRESS] , та видано відповідний державний акт, а земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер /а.с.12-18/, 45-50/. Як вбачається із вказаної технічної документації та державного акта, площа земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] , становить 599 кв.м. Судом встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] , виконана у відповідності до чинного законодавства, містить всі необхідні реквізити та картографічні матеріали, у встановленому порядку погоджена та затверджена саме на площу 599 кв.м. Таким чином в суду відсутні підстави ставити під сумнів законність виготовлення цієї технічної документації. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача та поясненнями представника третьої особи про те, що протокол виїзного засідання узгоджувальної комісії має лише рекомендаційний характер, а ненадання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність такого суміжного землекористувача за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання стала правомірним власником земельної ділянки площею 599 кв.м. в [ADDRESS] /а.с. 65-66/. Згідно топографічної зйомки, виконаної сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] , площа земельної ділянки, що відводиться у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становить 588 кв.м., тобто є меншою, ніж зазначено в рішеннях про виділення земельної ділянки /а.с.108/. В той же час, згідно вимог ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Порядок виділення та приватизації земельної ділянки громадянами чітко визначений ст. 118 ЗК України. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України). Згідно положень ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Окрім того, згідно із пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до пункту 2.3 вищезгаданої Інструкції, для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) охоплюється комплекс робіт, а саме: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Отже, за змістом статті 55 Закону України "Про землеустрій", межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки. Системний аналіз встановлених судом обставин справи та зазначених норм ЗК України дає суду підстави для висновку про те, що оспорюване позивачем рішення органу місцевого самоврядування було винесено у чіткій відповідності до вимог Закону, уповноваженим органом, порушень при його винесенні не встановлено, а тому скасуванню не підлягає, оскільки на момент його винесення земельна ділянка позивача не була сформована, технічна документація не виготовлялась, право власності на земельну ділянку не зареєстровано, а суміжна земельна ділянка була виділена [PERSON] раніше, ніж позивачу. Доводи позивача та її представника про неправомірність винесення оспорюваного рішення та видачу державного акта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, не спростовують зазначених висновків суду, а тому є безпідставними. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з урахуванням зазначених вище висновків, суд не вбачає законних підстав для визнання незаконним та скасування п. 37 рішення Ковельської міської ради № 26/11 від 22.11.2007 року, а як наслідок - для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 05.05.2008 року на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 15.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , та про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, є похідними від попередніх позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні цих попередніх вимог, то не вбачається підстав і для задоволення решти позовних вимог. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її цивільних прав саме відповідачами, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed