Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який проживав разом з нею в [ADDRESS] , який на даний час є тимчасово окупованою територією. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,9861 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новотроїцькій сільській раді Покровського району Донецької області, кадастровий номер 1422784000:05:0000468. Земельна ділянка належала матері її чоловіка [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДН № 192947, виданого 14.02.2006 року Красноармійською райдержадміністрацією. Мати чоловіка [PERSON] померла [INFO] , яка на день смерті проживала разом з нею та її чоловіком [PERSON] в м. Новоазовськ Донецької області. Після її смерті її чоловік [PERSON] звернувся до Новоазовської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не оформив свої спадкові права та не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Вона як спадкоємець за законом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Борисевич Т.С. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкова справа № 200/2013 після смерті [PERSON] , яка заведена Новоазовською державною нотаріальною конторою, знаходиться на тимчасово окупованій території України. Оскільки вона позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину у досудовому порядку, позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,9861 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новотроїцькій сільській раді Покровського району Донецької області, кадастровий номер 1422784000:05:000:0468, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати у її відсутність ( а. с. 3, 35). Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 69). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила ( а. с. 73,82). Ухвалою суду від 26.07.2021 року у приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Борисевич Т.С. витребувана копія спадкової справи, що відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] . Копія спадкової справи надійшла на адресу суду 17.08.2021 року ( а. с. 38, 41-65). Листом завідуючої Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори за № 331/01-16 від 16.03.2020 року повідомлено про те, що спадкова справа № 200/2013 року до майна померлої [INFO] [PERSON] на цей час знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області. ( а. с. 54). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] постійно проживала в м. Новоазовськ Донецької області, має статус внутрішньо-переміщеної особи ( а. с. 6), та є дружиною [PERSON] ( а. с. 7). [INFO] в м. Новоазовськ Донецької області помер чоловік позивачки [PERSON] ( а.с. 10). Позивачка як спадкоємиця за законом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2021 року за № 209/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 142278000:05:000:0468 після померлого [INFO] [PERSON] відмовлено у зв`язку із відсутністю спадкової справи до майна померлої [PERSON] , оскільки спадкова справа заведена Новоазовською державною нотаріальною конторою, що знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області. Спадкова справа № 200/2013 після [PERSON] до приватного нотаріуса не передавалась. ( а. с. 15). Як встановлено судом, власником земельної ділянки площею площею 4,9861 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новотроїцькій сільській раді Покровського району Донецької області, кадастровий номер 1422784000:05:0000468, є [PERSON] , що підтверджено державним актом про право власності на земельну ділянку серії ДН № 192947 ( а. с. 16). [INFO] померла [PERSON] ( а. с. 13). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] у Новоазовській державній нотаріальній конторі 17.10.2013 року заведена спадкова справа за № 200/2013 ( а .с. 53). Згідно листа завідуючої Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори за № 331/01-16 від 16.03.2020 року спадкова справа № 200/2013 року до майна померлої [INFO] [PERSON] на цей час знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області. ( а. с. 54). Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України « Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Як з`ясовано, перешкодою до оформлення нотаріусом спадкових прав позивача є знаходження спадкової справи, відкритої після смерті матері спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , яка є власницею спадкового майна, в м. Новоазовськ, що є тимчасово окупованою територією. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Законом 12 лютого 2015 року № 189-VIII прийнято низку додаткових гарантій по забезпеченню реалізації права на спадкування (ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»), в яких врегульовано питання щодо місця відкриття спадщини, яка знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Втім, як зазначено в розділі 6 Інформаційного листа Нотаріальної палати України «Деякі питання оформлення спадкових прав на майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України та на території проведення антитерористичної операції. Особливості відчуження нерухомого майна, що знаходиться на непідконтрольній Україні території» що стосується питання доступу до архівів нотаріальних документів, які залишилися на непідконтрольній Україні території, а також можливості їх передачі з вказаних територій, то на законодавчому рівні воно залишається відкритим. Зазначена законодавча прогалина дає підстави вважати, що позивачка з неналежних від неї причин фактично позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті чоловіка, який не оформив спадкові права після смерті своєї матері. В судовому засіданні встановлено, що спадкова справа не була завершена такою кінцевою процедурою, як видачею свідоцтва про право на спадщину внаслідок проведення антитерористичної операції і знаходження спадкової справи на неконтрольованій українською владою території. Втім, граничний строк видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежений (ст. 561 ЦК України, підпункт 4.10 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 24.07.2019 року у справі № 761/28970/16-ц ( провадження № 61-25123св18). При цьому нотаріус має роз`яснити спадкоємцям положення ст. 27 Закону України « Про нотаріат» щодо відповідальності за подання неправдивих відомостей, а також наслідки прийняття спадщини іншими спадкоємцями (за згодою спадкоємців або через суд) з урахуванням норм статті 1280 ЦК України, яка передбачає порядок перерозподілу спадщини. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суду зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "[PERSON] проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44,ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58,ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (п. 3)». Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За вищевказаних позивачкою умов, які склались , способом відновлення існуючих у неї майнових прав, має бути лише судовий захист. Таким чином, зважаючи на перешкоди в оформленні свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із знаходженняи спадкової справи на тимчасово окупованій території в м. Новоазовськ, суд приходить до висновку про те, що позивачка має право на визнання за нею права власності на спадкову земельну ділянку після смерті [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає наступне. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належним відповідачем у спорах про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської селищної ради. Спірна земельна ділянка розташована на території Новотроїцької сільської ради Покровського району Донецької області. Доводи , зазначені в позовній заяві щодо правонаступництва прав і обов`язків Новотроїцької сільської ради Покровського району Покровською міською радою, суд не приймає до уваги за наступними підставами. Законом України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" передбачено особливий порядок реорганізації окремих юридичних осіб публічного права. Відповідно до ч. 1, 2 Закону « Про добровільне об`єднання територіальних громад» об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону. Повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону « Про добровільне об`єднання територіальних громад» Об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. Передача майна відбувається за актом приймання-передачі майна, після прийняття відповідних рішень щодо передачі та прийняття майна (або юридичних осіб) радами. Юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі об`єднаної територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою. Згідно рішення Покровської міської ради від 18.12.2020 року за № 8/1-32 « Про реорганізацію юридичних осіб публічного права шляхом приєднання до Покровської міської ради» визначено порядок реорганізації таких селищних рад, проте станом на день розгляду справи такий процес реорганізації не закінчено, Покровська міська рада не набула повноважень як об`єднаної територіальної громади та не набула права власності стосовно майна, яке належало Новотроїцькій селищній раді Покровського району . Відповідно до змісту ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Як вбачається з матеріалів справи, орган місцевого самоврядування Новотроїцька сільська рада Покровського району , має ідентифікаційний номер 04341904, дата державної реєстрації 21.05.1997 р.; дата запису 25.11.2004 р.,номер запису:12431200000000071.. З 22.12.2020 року перебуває в стані припинення. ( а.с.83). Однак підстав вважати таку юридичну особу припиненою немає, так як до єдиного державного реєстру запису про її припинення не внесено, та така дата на даний час не існує. Належним представником юридичної особи, яка згідно з даними Реєстру, перебуває у процесі припинення, може бути лише голова ліквідаційної комісії або її член за дорученням голови цієї комісії. ( ч. 4 ст. 105 ЦК України). Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ від 30.03.2020 р. ( справа № 826/16935/18). Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України така обставина підлягає доказуванню, оскільки позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача по справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Суд також не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Суд у силу покладених на нього процесуальних законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Оскільки така територіальна громада як Новотроїцька сільська рада Покровського району на момент розгляду справи не припинила свою діяльність, перебуває в стані припинення, однак до державного реєстру не внесений запис про її припинення,не внесено запис щодо правонаступництва ( а. с. 83-97), незважаючи на той факт, що позивачкою доведено її право на спадкування на спірну земельну ділянку після смерті свого чоловіка, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, але подані до неналежного відповідача- Покровської міської ради, тому в його задоволенні слід відмовити саме з цих підстав, тобто як заявлені до неналежного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed