Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтувала наступним чином. Відповідно до наказу № 13-к від 19 травня 2015 року вона була звільнена з посади фахівця другої категорії лабораторії екологічної безпеки земель, довкілля та якості продукції Миколаївської філії Державної Установи "Інститут охорони ґрунтів України" на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 14 травня 2015 року. Вважала цей наказ протиправним, оскільки була відсутня 14 травня 2015 року на роботі з поважних причин. Напередодні у неї погіршилося здоров'я і вона звернулася до свого безпосереднього керівника Троїцького М.О. з проханням перенести її вільний день, визначений наказом від 6 квітня 2015 року, з 22 травня на 14 травня 2015 року. Він дозволив їй і повідомив, що не потрібно складати заяви, а вона просто вийде на роботу 22 травня 2015 року. Однак потім її звинуватили у відсутності на робочому місці без поважних причин і звільнили за прогул. При цьому вважала, що процедура звільнення не була дотримана, оскільки на засідання профспілкового комітету, де розглядалося питання про надання згоди на звільнення, її не запрошували. Тому просила поновити її на роботі і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просила стягнути з відповідача на свою користь відшкодування завданої їй моральної шкоди в сумі 5000 грн. Рішенням суду від 30 вересня 2015 року її позов був задоволений частково: поновлено на посаді фахівця ІІ-ої категорії лабораторії екологічної безпеки земель, довкілля та якості продукції Миколаївської філії Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" шляхом скасування наказу (розпорядження) № 13-к від 19 травня 2015 року про її звільнення, стягнуто з відповідача на її користь 8023 (вісім тисяч двадцять три) грн. 84 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків та обов'язковий зборів та платежів за період з 19 травня по 30 вересня 2015 року та стягнуто відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 500 (п'ятсот) грн. В судовому засідання з приводу необхідності постановлення додаткового рішення щодо судових витрат сторони покладалися на розсуд суду. Щодо необхідності винесення додаткового рішення про необхідність його негайного виконання в частині поновлення на роботі сторони вважали, що в цьому немає необхідності, так як рішення суду набрало законної сили і виконано. Розглянувши справу, заслухавши думку сторін про необхідність виконання додаткового рішення суду суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до наказу № 24-К від 10 травня 2011 року [PERSON] була прийнята з 11 травня того ж року на посаду фахівця ІІ категорії лабораторії екологічної безпеки земель та якості продукції Миколаївської філії Державної Установи "Інститут охорони ґрунтів України" (далі - Філія). 19 травня 2015 року за наказом (розпорядженням) № 13-к від 19 травня 2015 року її було звільнено із займаної посади за прогул. Рішенням Жовтневого районного суду від 30 вересня 2015 року у цій справі її позов був задоволений частково і вона поновлена на займаній посаді. Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу, а також судом не вирішено питання про судові витрати. За положеннями статті 367 цього ж Кодексу суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно зі статтею 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні свого позову до суду, тому його необхідно стягнути з відповідача на користь держави в розмірі, яка була визначена цим Законом України на час подання позову. У статті 4 цього ж Закону (в редакції на час подання позову) були передбачені розміри ставок судового збору за подання до суду позовів, заяв та клопотань, в тому числі за подання позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 243 грн. 60 коп.; за позовом немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати; за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати - 0,2 такий же розмір. В своїй позовній заяві [PERSON] заявила немайнову вимогу про поновлення на роботі, а також майнову - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також вимогу про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, з врахуванням часткового задоволення позову, і звільнення [PERSON] від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. - немайнова вимога + майнова вимога в сукупності з відшкодуванням моральної шкоди - 243 грн. 60 коп.). З врахуванням добровільного виконання відповідачем рішення суду щодо поновлення позивачки на роботі суд не вбачає необхідності виносити додаткове рішення про його негайне виконання в цій частині. Враховуючи викладене,

Outcome: approved