Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

В квітні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на свою користь 19 727 грн. 35 коп. заборгованості за кредитним договором від 30.06.2011 року, яка складалась із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам, пені та комісії, штрафів, та виникла у зв'язку з неналежним виконанням останньою взятих на себе зобов'язань. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] 8183 грн. 76 коп. заборгованості за кредитом, 717 грн. 36 коп. заборгованості за відсотками, 945 грн. 06 коп. штрафу, 121 грн. 58 коп. судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить змінити дане рішення суду та ухвалити нове рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та процентів, задовольнивши їх, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, вважаючи, що пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Не погоджується апелянт також із висновком суду щодо відмови у стягненні процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, наполягаючи на тому, що їх нарахування проводилось відповідно до умов укладеного договору, що має відображення у відповідних розрахунках. В судове засідання сторони не з"явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені; відповідач подала клопотання про перенесення судового засідання, проте поважність причин її неявки в судове засідання доказами не підтверджена. Враховуючи наведене та зважаючи на приписи ст.305 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, і неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю0-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Апелянт ПАТ КБ „ПриватБанк" не погоджується із висновками місцевого суду в частині відмови у задоволенні заявлених ним позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] пені та відсотків за користування кредитом. Судом по справі встановлено, що 30.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б\\н, який складається із анкети-заяви, довідки про умови кредитування, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості по кредиту. Згідно вказаної заяви позичальника при отриманні кредиту [PERSON] підтвердила, що ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй у письмовій формі, про що свідчить її підпис (а.с.12 зворот). У анкеті-заяві також зазначено, що Умови та Правила банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. і відповідач бере на себе обов'язок виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. www.privatbank.ua (а.с.12 зворот). На спростування зазначених обставин відповідачем не надано ніяких доказів у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Факт отримання від ПАТ КБ „ПриватБанк" грошових коштів [PERSON] не заперечується. У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у зв'язку з невиконання відповідачем умов кредитного договору у [PERSON] станом на 29.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 727 грн. 35 коп., яка складається з: 8183,76 грн. - заборгованості за кредитом; 8928 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 1200 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 915,59 грн. штраф (процента складова). Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із виписки по рахунку [PERSON], яка була надана ПАТ КБ „ПриватБанк", встановлено, що останнє зняття коштів з кредитної карти здійснено боржником січні 2014 року, а останнє погашення боргу - 25 листопада 2013 року (а.с.111-125), що також підтверджує факт користування [PERSON] грошовими коштами. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені та комісії в сумі 1200 грн., суд першої інстанції виходив із того, що штраф та пеня нараховані позивачем за одне і те саме порушення умов договору - несвоєчасного погашення боргу, проте притягнення особи до відповідальності двічі за одне і те саме порушення є неможливим. Апеляційний суд погоджується із таким висновком і враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час умовами кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний висновок також викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача одночасно і суми нарахованої пені і суми штрафів. Розглядаючи заявлені ПАТ КБ „ПриватБанк" позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що сума відсотків, нарахованих на поточну заборгованість, є доведеною та підлягає стягненню з відповідача, а сума процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, позивачем належним чином не підтверджена, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити їх нарахування, а тому в їх стягненні необхідно відмовити. Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду в частині відмови у стягненні процентів, нарахованих на прострочену заборгованість. Із наданого апеляційному суду детального розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитом встановлено, що поточна процента ставка за кредитом на час його отримання відповідачем була встановлена у розмірі 36 % річних, а процентна ставка (прострочена) становила 72%. В період з 02.01.2013 року по 01.09.2014 року відбулась зміна процентної ставка - як поточна, так і прострочена ставка процентів становила 30% річних. З 01 вересня 2014 року по 29 березня 2015 року процента ставка (поточна і прострочена) становила 34,8% річних. Також судом встановлено, що остання сплата процентів здійснена боржником 24 грудня 2013 року у сумі 195 грн. 59 коп. З 31 січня 2014 року банком розпочато нарахування відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом. За період з 31 січня 2014 року по 29 березня 2015 року банком нараховано 421 грн. 47 коп. процентів на прострочену заборгованість та 5243 грн. 34 коп. процентів на поточну заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується своєчасно повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, боржник [PERSON] в силу закону та умов укладеного нею договору зобов'язана сплатити банку проценти за користування кредитом в повному обсязі. Крім того, підлягає перерахуванню сума штрафу (процентна складова), в розмірі 1195 грн. 43 коп., який нараховується в розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитом ((8183,76+5664,81)х5%). Відповідно до ст. 88 ЦПК України перерахуванню підлягає і сума судових витрат, стягнутих судом першої інстанції. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 185 грн. 79 коп. судових витрат в рахунок повернення сплаченого судового збору за суд першої інстанції та 217 грн. 69 коп. за розгляд справи в апеляційному суді.

Outcome: partial