Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому зазначив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи опалення, отже користуються наданими позивачем послугами, що вказує на наявність фактичних договірних відносин з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідачі вчасно не сплачують кошти за надані послуги у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої становить з жовтня 2016 року по серпень 2019 року, 21416,97 гривень. Рішенням суду просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства теплозабезпечення борг за послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 21416 гривень 97 копійок. Одночасно просив стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявною в справі довідкою. Квартира знаходиться в багатоквартирному будинку, забезпечується послугами централізованого опалення, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року, Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року. Отже, між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг по теплопостачанню, які врегульовані вищевказаними нормативно-правовими актами. За надані послуги відповідачі не сплачують кошти, внаслідок чого, утворилася заборгованість, згідно особового рахунку № [NUMBER] , за період з 01.10.2016 року по 01.08.2019 року, включно, в сумі 21416,97 гривень. Правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи відповідачами не оспорена та не спростована. У наданому на адресу суду відзиву на позов та у заяві від 01.11.2019 року відповідач [PERSON] просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. З матеріалів справи слідує, що позовна заява подана до суду 13.09.2019 року, сума боргу нарахована з 1.10.2016 року, тобто у межах строку позовної давності, тому підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності відсутні. Згідно зі змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ( в редакції Закону №1875-ІV від 24.06.2004 року, який діяв на час правовідносин), відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Статтею 29 вказаного Закону передбачено надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою особою. В матеріалах справи відсутні дані про те, що між сторонами укладався договір про надання послуг з централізованого опалення. Однак, відповідно до положень вказаного Закону зобов`язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладено, як на виконавця, так і споживача. Позивачем було вчинено дії на користь відповідачів у виді надання послуг, тому договір про надання послуг вважається фактично укладеним з моменту надання відповідачам таких послуг. Відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору про надання послуг не є підставою виконавцю житлово-комунальних послуг не проводити нарахування оплати за послуги. Положеннями ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст.67, 68, 162 ЖК України - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Враховуючи наведене, а також те, що відсутність між позивачем та відповідачами договору на надання послуг не може бути безумовною підставою для звільнення від оплати послуг, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки з особового рахунку слідує, що в лютому 2018 року відповідачами було сплачено 2792, 23 гривні, тому на користь позивача підлягає стягненню 18692, 39 гривень. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial