Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

08.07.2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON]. до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], розгляд справи проводити без його участі. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що 05.08.2011 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами зіпсувалися, сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем. На даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено. Позивач вважає, що в подальшому збереження шлюбу недоцільне, поновлювати стосунки він не має бажання. Відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу, між сторонами досягнуто порозуміння. Сторони усно домовилися про проживання дитини з відповідачкою [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився з поважних причин. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася з поважних причин, надала суду заяву, згідно якої остання позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "Дерека". Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, обгрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Судом встановлено, що подружжя проживає окремо, припинило шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства. Крім того, позивач підтримав свої позовні вимоги та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно з свідоцтвом про народженя серії І-ОК № 230485 від 28.12.2012 року (а.с. 5) у позивача та відповідачки є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року № 11 у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON], [INFO], буде проживати разом з матір'ю і перебувати на її утриманні. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 115222 від 05.08.2011 року (а.с. 6), після реєсрації шлюбу відповідачці було присвоєно прізвище "Дерека". Таким чином, після розірвання шлюбу вона має право залишити прізвище "Дерека". Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved