Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 10 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2634/0608/45-012. Відповідно до умов даного договору ПАТ «Сведбанк» надав відповідачу кредит у сумі 99 000 дол. США, терміном до 10.06.2038 року, з процентною ставкою 11,90% річних за час фактичного користування кредитом, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] 10 червня 2008 року був укладений іпотечний договір на квартиру, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею - 28 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ Факторинговою компанією "Вектор Плюс" було укладено Договір факторингу, а в свою чергу останній уклав договір факторингу з ТОВ "Кредитні Ініціативи", в результаті яких відбулася заміна кредитора та позивач набув статусу нового кредитора за договором № 2634/0608/45-012 від 10.06.2008 року. Посилаючись на те, що ПАТ "Сведбанк" свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, порушує істотні умови договору, у зв'язку з чим, станом на 10.03.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість у сумі 168 512, 82 дол. США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 346 922 грн. 97 коп., позивач просить у рахунок погашення даної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати. У судовому засіданні, ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та Службу у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Пояснив, що сума заборгованості, яку просить стягнути позивач з [PERSON] є значно завищеною, розрахунки є неправильними. Жодного рішення суду, що набрало законної сили про розірвання кредитного та іпотечного договору у матеріалах справи немає, так само як і рішення про стягнення заявленої суми заборгованості, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконними. Крім того, вказав, що на час реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] та по теперішній час, відповідач та його дружина [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей. Зазначив, що з часу проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру у відповідача та членів його сім»ї виникло право користування житлом, а тому вимоги позивача у відношенні звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню ( т.1 а.с. 210-212). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність ( т.2 а.с. 68). Крім того, надала заперечення проти позову, в яким просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що на даний час у квартирі [ADDRESS], на яку позивач просить звернути стягнення, разом з відповідачем та нею проживають троє неповнолітніх дітей, іншого місця проживання у яких не має, а тому при задоволенні позову будуть порушуватися права дітей ( т.1 а.с. 207-208). Представник Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення, в яких зазначили, що вони проти позову заперечують, оскільки звернення стягнення на квартиру, де зареєстровані троє неповнолітніх дітей, порушить їх права, законні інтереси та вимоги чинного законодавства (т.1 а. с. 229-230). Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ Факторинговою компанією "Вектор Плюс" було укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами (т.1 а.с. 188-195) та договір Факторингу № 15 ( т 1. а.с.22-23) та в свою чергу ТОВ Факторингова компанія "Вектор Плюс" 28 листопада 2012 року уклав договір факторингу з ТОВ "Кредитні Ініціативи", в результаті яких відповідно до п. 2.1., 2.2 цих договорів відбулася заміна кредитора та позивач набув статусу нового кредитора за договором № 2634/0608/45-012 від 10.06.2008 року (т. 1 а.с. 24-32). Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та відповідачем був укладений Кредитний договір № 2634/0608/45-012 на купівлю житлової нерухомості (т. 1 а.с. 5-9). Відповідно до п. 1.1, 1.3 кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 99 000 дол. США, терміном до 10.06.2038 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 11,90% річних за весь строк фактичного користування кредитом, а відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором та Додатком №1 до нього. У забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором 10 червня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2634/0608/45-012-Z-1 на двокімнатну квартиру, загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею - 28,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві власності (т.1 а.с. 12-14). Відповідно до п. 11 договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо Іпотекодавець не повертає Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням та цим Договором, у тому чисті у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). З матеріалів справи вбачається, що на відміну від ПАТ «Сведбанк», що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у встановленому договором ліміті та строки, останній свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, не виконав. У зв'язку з чим у відповідача станом на 10.03.2013 року виникла заборгованість у розмірі 168 512, 82 дол. США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 346 922 грн. 97 коп., в тому числі: - 98 535, 37 дол. США, що еквівалентно 787 593 грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом; - 39 629, 75 дол. США, що еквівалентно 316 760 грн. 59 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 30 347, 70 дол. США, що еквівалентно 242 569 грн. 17 коп. - пеня. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору у частині своєчасного повернення кредиту, не проводились платежі по кредитному договору у частині погашення основної суми кредиту та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі змісту ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як пояснювала у судовому засіданні представник позивача, банк направляв відповідачу повідомлення про усунення порушень за кредитним договором протягом 30 днів з дня його отримання та попередив про можливість, у разі непогашення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, чим дотримався вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (т.1 а.с. 40-41). За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється одним із наведених способів, зокрема: за рішенням суду. Суд бере до уваги те, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основний борг, нараховані проценти та неустойку за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, порушення боржником основного зобов'язання завдає збитків іпотекодержателю, внаслідок чого змінюється обсяг його прав. У добровільному порядку відповідач не вживав заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість за законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду як це передбачено умовами договору, ст. 589 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване у ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 39 даного закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У пункті 5 договору іпотеки зазначено, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 591 027 грн. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором становить 168 512, 82 дол. США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 1 346 922 грн. 97 коп. При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки. Однак суд, при визначенні початкової ціни продажу предмета іпотеки, враховуючи, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмета іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що жодного рішення суду, що набрало законної сили про розірвання кредитного та іпотечного договору у матеріалах справи немає, так само як і рішення про стягнення заявленої суми заборгованості, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконними, оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, право звертатися з позовними вимогами про стягнення заборгованості чи про звернення стягнення на предмет іпотеки належить саме позивачу, а тому ТОВ «Кредитні Ініціативи» захищає свої права саме у спосіб як - звернення стягнення на предмет іпотеки. Ураховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує та у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], зверненню стягнення підлягає предмет іпотеки за іпотечним договором від 10 червня 2008 року, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 28,00 кв. м., під номером [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів. Початкову ціну продажу предмету іпотеки визначити на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна під час проведення виконавчих дій. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача та третьої особи на те, що при задоволенні позову будуть порушені права неповнолітніх дітей згідно Конвенції «Про права дитини», Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Як убачається з довідки форми №3 комунального підприємства «Галицьке Подільського району м. Києва» №2389 від 23 жовтня 2013 року син [PERSON], [INFO], був зареєстрований в спірній квартирі 30.12.2008 року, донька [PERSON], була зареєстрована в спірній квартирі 17.08.2011 року, син [PERSON], був зареєстрований в спірній квартирі 06.09.2013 року, натомість договір іпотеки був укладений між банком та відповідачем 10 червня 2008 року (т.1 а. с. 105). З огляду на викладене звернення на предмет іпотеки не порушує права дітей, оскільки останні на час укладення договору іпотеки не були зареєстровані у спірній квартирі та не мали на неї будь-яких прав. Крім того, діти були народжені, вже після укладення договору іпотеки. Крім того, слід зазначити, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Враховуючи викладене, зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та враховуючи вимоги ст. 217 ЦПК України дане рішення не підлягає виконанню на час дії даного Закону. Також, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 441 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved