Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить виселити відповідачів із будинку [ADDRESS] без надання іншого постійного житлового приміщення та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, зазначивши, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS]. В теперішній час в будинку проживають відповідачі, які в добровільному порядку з будинку не виселилися. В судове засідання представник позивача не з'явилась, від неї надійшла заява про слухання справи без її участі, на задоволенні позову наполягає в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, не повідомили суд про причини неявки, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник служби у справах дітей Мелітопольської державної районної адміністрації в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв представника позивача та представника третьої особи про слухання справи за їх відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 2012 року скасовано рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2013 року в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки та ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за договором іпотечного кредиту від 21.02.2008 року укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк", що станом на 11.03.2012 року складає - 226 301,57 грн. звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] в порядку, визначеному ст. 38 Закону України „Про іпотеку", шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPM0GI0000004748 від 21 лютого 2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зазначене рішення суду набрало чинності 19 листопада 2013 року. Згідно довідки Новопилипівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 252/02-03-14 від 01 липня 2014 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт проживання відповідачів у житловому приміщенні, яке перебуває в іпотеці, не дозволяє позивачу продати предмет іпотеки за ціною, вказаною в судовому рішенні, з причини відсутності попиту. Наявність мешканців у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, негативно впливає на ціну продажу та здатність продати предмет іпотеки взагалі. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 40 Закону України „Про іпотеку", звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. Таким чином, суд вважає, що відповідачі підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Закону України „Про виконавче провадження", вселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Суд не приймає доводи представника служби у справах дітей Мелітопольської державної районної адміністрації щодо не визнання позову, оскільки відповідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності, або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. До цих випадків віднесено: наявність права власності дітей на це майно, наявність права користування. Отже, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право користування жилим приміщенням, що відчужується. З вищенаведеної довідки вбачається, що на момент укладення договору іпотеки малолітня дитина - [PERSON] права власності, права користування житловим будинком не мав. За таких умов згода органу опіки та піклування на передачу спірного будинку в іпотеку була не потрібна. Таким чином, під час укладення договору іпотеки права власника або інших осіб порушені не були, а тому відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі, виселення відповідачів з будинку [ADDRESS] без надання іншого постійного житлового приміщення та з урахуванням ст. 88 ЦПК України стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суму судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved