Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни , [PERSON] , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Миколаївській області про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності належав автомобіль марки MERSEDES-BENZ модель VITO, рік випуску - 2016, тип - загальний легковий пасажирський-В, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2143, колір білий. 30.03.2012 року вона, на ім`я [PERSON] видала довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу Сулімою В.Ф. Згодом вона дізналась, що на підставі вказаної довіреності, [PERSON] 03.09.2019 року за № 7627/19/004463, уклав з ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни договір комісії, відповідно до якого, комісіонер ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни за дорученням комітента [PERSON] , в особі [PERSON] 03.09.2019 року продав вказаний автомобіль [PERSON] , яка в послідуючому продала спірний автомобіль [PERSON] . Вона не мала наміру продавати автомобіль і грошових коштів від продажу автомобіля не отримувала. Посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] не мала достатніх коштів для придбання вказаного авто та не мала на меті створення правових наслідків вчинення правочину, а дії [PERSON] були спрямовані лише на вибуття майна із її власності, просила визнати недійсними договір комісії № 7627/19/004463 від 03.09.2019 року, укладений між ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни та [PERSON] та договір купівлі-продажу від 03.09.2019 року автомобіля марки MERSEDES-BENZ модель VITO, рік випуску - 2016, тип - загальний легковий пасажирський-В, номер шассі [NUMBER] , об`єм двигуна 2143, колір білий. Ухвалою суду від 17.09.2020 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Регіональний сервісний центр МВС у Миколаївській області, в частині визнання недійсним договору комісії № 7627/19/004465 від 03.09.2019 року, укладеного між ТОВ «Автостел Трейд» в особі Шевченко Г.В. та [PERSON] ; визнання недійсним договору купівлі - продажу від 03.09.2019 року автомобіля марки TOYOTA LАND CRUISER 200, об`єм двигуна 4461, легковий універсал-В, 2014 р/в, ідентифікаційний номер [NUMBER] , колір - білий та витребування від [PERSON] , [INFO] , автомобіля марки TOYOTA LАND CRUISER 200, об`єм двигуна 4461, легковий універсал-В, 2014 р/в, ідентифікаційний номер [NUMBER] , колір - білий, було залишено без розгляду. Позивачка та її представник - адвокат Шалару О.І. в судове засідання не з`явились, проте від адвоката Шалару О.І. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Автостел Трейд» в особі Шевченко Г.В. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи - Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області в судове засідання також не з`явився, проте від голови ліквідаційної комісії Величковської В. до суду надійшла заява про розгляд даної справи у відсутність представника Регіонального сервісного центру МВС, а також письмові пояснення у яких зазначено, що дійсно у 03.09.2019 року у Територіальному сервісному центрі 4841 РСЦ МВС в Миколаївській області, на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу, автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO, 2016 року випуску, н/з [NUMBER] було перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] . Купівля-продаж вказаного транспортного засобу відбулась на комісійних засадах на виконання Порядку торгівлі. Реєстраційні операції були здійснені з дотриманням законодавства України. Договір комісії та договір купівлі-продажу є документами, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу. Будь-яких порушень при проведенні таких операцій не виявлено. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сотська С.О. в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечувала з підстав того, що правочини - договір комісії № 7627/19/004463 від 03.09.2019 року, укладений між ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни та [PERSON] та договір купівлі-продажу від 03.09.2019 року автомобіля марки MERSEDES-BENZ модель VITO, рік випуску -2016, тип - загальний легковий пасажирський-В, номер шассі [NUMBER] , об`єм двигуна 2143, колір білий, були вчинені [PERSON] правомірно, а позивачкою не було надано доказів їх фіктивності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO, 2016 року випуску він придбав на законних підставах, через Територіальний сервісний центр 4841, маючи на меті створення правових наслідків цього правочину, в зв`язку з чим вважав позовні вимоги необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката Сотської С.С., відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, письмові пояснення третьої особи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належав автомобіль марки MERSEDES-BENZ модель VITO, рік випуску - 2016, тип - загальний легковий пасажирський-В, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2143, колір білий. 30.03.2012 року [PERSON] , на ім`я [PERSON] видала довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу Сулімою В.Ф. Згодом на підставі вказаної довіреності, [PERSON] 03.09.2019 року за № 7627/19/004463, уклав з ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни договір комісії, відповідно до якого, комісіонер ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни за дорученням комітента [PERSON] , в особі [PERSON] 03.09.2019 року продав вказаний автомобіль [PERSON] , яка в послідуючому продала спірний автомобіль [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Загальні наслідки недійсності правочину визначає ст.216 ЦК України, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 216 ч.3 ЦК України визначає, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Посилаючись на недійсність правочинів [PERSON] зазначала те, що договір купівлі-продажу автомобіля MERSEDES-BENZ модель VITO, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було вчинено фіктивно, оскільки [PERSON] не мала достатніх коштів для придбання авто та не мала на меті створення правових наслідків правочину, які обумовлювалися цим правочином, а її дії були спрямовані лише на вибуття майна із власності позивачки. Відповідно до ст. 234 ч. 1 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, визнання договору недійсним у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Також, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-197цс14 від 21.01.2015р. і підтримана Верховним Судом у постанові від 08.02.2018р. у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17). Суд наголошує, що тягар доказування фіктивності правочину покладається саме на позивачку. Проте, позивачкою не було надано суду довіреності від 30.03.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу Сулімою В.Ф., виданої на ім`я [PERSON] , на підставі якої були вчинені зазначені вище правочини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечував фіктивність оспорюваного правочину купівлі-продажу, пояснюючи, що насправді купив автомобіль MERSEDES-BENZ модель VITO для потреб своєї родини, з часу укладеної угоди і дотепер він та його родина користується автомобілем MERSEDES-BENZ модель VITO, який було передано йому у власність [PERSON] . Доказів фіктивності договору комісії № 7627/19/004463 від 03.09.2019 року, укладеного між ТОВ "Автостел Трейд" в особі Шевченко Ганни Валеріївни і [PERSON] та договору купівлі-продажу від 03.09.2019 року автомобіля марки MERSEDES-BENZ модель VITO, позивачкою та її представником в судове засідання не надано, а ненадання позивачкою довіреності, на перевищення обсягу повноважень за якою вона посилається, унеможливлює дійти висновку про доведеність позовних вимог в цій частині. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачка не довела своїх позовних вимог, чим не виконала свого обов`язку щодо доказування, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Тому суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Враховуючи викладене, в силу ч.1 ст.158 ЦПК України, вжиті ухвалою судді 27.11.2019 року заходи забезпечення позову - слід скасувати. На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати необхідно віднести за її рахунок.

Outcome: dismissed