Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У зв'язку з тим, що він відповідно до наказу № 207-к від 19 березня 2010 року був прийнятий на посаду декана Рівненського факультету Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв (далі - НАКККіМ) за строковим трудовим договором і наказом ректора Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв [PERSON] № 772-к від 09 вересня 2011 року був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України в зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), вважаючи наказ про звільнення необґрунтованим і як наслідок протиправним, оскільки жодних підстав для прийняття такого рішення не було, позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визнати його звільнення з роботи незаконним, скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді декана Рівненського факультету Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв і стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В ході розгляду справи позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить його позов задоволити повністю, поновити його на посаді декана Рівненського факультету НАКККіМ, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і стягнути з відповідача завдану йому в результаті звільнення моральну шкоду в сумі 150000 гривень. Позивач [PERSON] в суді позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав, пояснив, що його було звільнено з посади декана Рівненського факультету НАКККіМ у зв'язку з грубим порушенням трудових обов'язків, що, на думку керівництва, полягало в прийнятті ним на роботу без відома ректора професора [PERSON], написання замість останнього заяви про його прийом на роботу, що потягло незаконну виплату заробітної плати, отримання ним замість [PERSON] заробітної плати та ряд інших порушень трудової дисципліни. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б встановлювали коло його посадових обов'язків, тому неможливо визначити, які саме обов'язки з їх числа ним порушено. Ніде в документах [PERSON] не вказано, що він, як декан, був змушений отримати письмову згоду ректора на прийом на роботу [PERSON] Про працевлаштування [PERSON] ректору було відомо і він надав усну згоду на його прийом на роботу до [PERSON] в присутності самого [PERSON] Заяву про прийом на роботу [PERSON] писав власноручно. Він, [PERSON], написав лише зразок заяви, яка слугувала чернеткою в якості прикладу для професорів при написанні таких заяв. Він дійсно кілька разів отримував в касі [PERSON] заробітну плату замість [PERSON] на підставі законної довіреності і претензій з цього приводу останній до нього не мав, а те, що бухгалтер не зазначила у відомостях, що кошти отримувалися за дорученням не може слугувати підставою для звільнення працівника. Діями відповідача йому спричинено моральну шкоду. Зважаючи не це, вважає його звільнення з посади незаконним, просить позов задоволити, поновити його на посаді декана Рівненського факультету НАКККіМ з 12 вересня 2011 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі, а також стягнути завдану йому моральну шкоду в сумі 150000 грн. Представник відповідача, адвокат Самороков В.О. в суді позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] був прийнятий на посаду декана згідно наказу № 207-к від 19 березня 2010 року за строковим трудовим договором на два роки, тобто до 18.03.2012 року. Сам позивач по суті визнає, що вчинив порушення, але не вважає його грубим. Однак з його доводами не можна погодитися, оскільки факти порушень неодноразово встановлювалися за результатами перевірок. Наказ про звільнення [PERSON] є законним, оскільки були дотримані порядок і строки застосування до відповідача вказаного дисциплінарного стягнення, так як проступок був виявлений за результатами службової перевірки, зафіксованими в довідці від 09.09.2011 року, а наказ про звільнення був виданий 09.09.2011 року, тобто протягом місяця з дня виявлення порушення. Крім того, не був пропущений і шестимісячний строк з дня вчинення порушення, оскільки він, як керівник, допустив грубе порушення фінансової дисципліни, що полягало у безпідставному і незаконному нарахуванню і отриманню замість [PERSON] заробітної плати, а остання така проплата була здійснена 30 червня 2011 року. Зазначив, що не може погодитися і з доводами позивача про те, що йому була завдана моральна шкода, адже дії відповідача ніяк не принижували його честь і гідність, у нього була гіпертонія ще раніше, тому це ніяким чином не пов'язано із його звільненням. Просить відмовити у задоволенні позову і стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати в сумі 1500 грн. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду декана Рівненського факультету Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв згідно наказу № 207-к від 19 березня 2010 року за строковим трудовим договором на два роки. Згідно наказу ректора Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв [PERSON] № 772-к від 09 вересня 2011 року [PERSON] було звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), згідно п.1 ст.41 КЗпП України. Як вбачається із наказу, за результатами перевірки, призначеної згідно наказу від 06 вересня 2011 року, були виявлені грубі порушення трудових обов'язків та бюджетно-фінансової дисципліни деканом Рівненського факультету НАКККіМ [PERSON] Так, всупереч ст.21 КЗпП України, п.4.2., п.4.4. Положення про Рівненський факультет Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв було прийнято на роботу (наказ від 18.11.2010 року № 94) на посаду професора [PERSON] за сумісництвом без погодження з ректором НАКККіМ, з грубим порушенням трудового законодавства. Зокрема, декан Рівненського факультету НАКККіМ [PERSON] замість працівника власноручно написав 17.11.2010 року заяву про прийняття на роботу професора [PERSON], чим порушив встановлений порядок приймання працівників на роботу. Нарахування заробітної плати професору [PERSON] здійснювалось безпідставно (лекційні, практичні заняття та консультації для слухачів професором [PERSON] не проводились). Фактично на факультеті професор [PERSON], який мешкає в м.Києві, жодного разу не з'являвся. Таким чином, з листопада 2010 року по червень 2011 року професору [PERSON] безпідставно була нарахована заробітна плата загальною сумою 6419,97 грн., що є грубим порушенням порядку використання бюджетних коштів. Крім того, декан Рівненського факультету НАКККіМ [PERSON] протягом січня - березня 2011 року особисто отримував в касі Рівненського факультету НАКККіМ платіжні відомості на видачу заробітної плати та готівку на отримання заробітної плати професора [PERSON] на загальну суму 1823,52 гривні. На підтвердження вказаних обставин, суду надана Довідка про результати перевірки виробничої та фінансово-господарської діяльності Рівненського факультету НАКККіМ від 09.09.2011 року, акти про відмову від надання пояснень від 07.09.2011 року та 09.09.2011 року, копія наказу декана [PERSON] № 94 від 18.11.2010 року про призначення [PERSON] на посаду професора навчально-організаційного відділу, акт позапланової документальної ревізії фінансово-господарської діяльності Рівненського факультету НАКККіМ № 04-08/31 від 22.06.2012 року. Відповідно до розділу ІІІ Положення про Рівненський факультет НАКККіМ, зокрема п.3.2. Факультет має право приймати на роботу працівників, у тому числі фахівців з інших навчальних закладів в установленому порядку, крім науково-педагогічних працівників згідно штатного розпису, а до повноважень декана Факультету відповідно до абзацу 23 п.4.4 Положення відноситься прийом на роботу та звільнення з роботи працівників Факультету згідно із законодавством (крім науково-педагогічних). А абзац 8 цього ж пункту передбачає, що декан Факультету надає пропозиції ректору [PERSON] щодо прийняття на роботу чи звільнення з роботи професорсько-викладацького складу факультету. Із довідки № 12/2012 від 25.01.2012 року, наданої деканом Рівненського факультету НАКККіМ [PERSON], вбачається, що картка навчального навантаження штатного викладача [PERSON] на 2010-2011 рік у Рівненського факультету відсутня. Із розкладів занять не вбачається, що [PERSON] брав участь у навчальному процесі. Крім того, із довідки ректора НАКККіМ [PERSON] № 71 від 25 січня 2012 року вбачається, що навчально-методичні матеріали професора [PERSON], за напрямком "Становлення теорії конфлікту та основні поняття конфліктології" на розгляд та затвердження Вченої Ради НАКККіМ у 2010-2011 роках не подавалися, а навчальна дисципліна "Політологія", включаючи "Конфліктологію" в Рівненському факульнеті НАКККіМ не викладалася. Вказані порушення були підставою для порушення кримінальної справи. На даний час Рівненським міським судом слухається кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ст.ст.191 ч.2, 366 ч.1 КК України. В справі виносилася постанова про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв'язку із зміною обстановки і закриття провадження у справі, але вона скасована Апеляційним судом Рівненської області. Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з подальшими змінами і доповненнями), на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу). Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Під п.1 ст.41 КЗпП України підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад (і характер дії або бездіяльності працівника, і істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форма вини). Законодавство не встановлює визначення одноразового грубого порушення трудових обов'язків, право оцінки порушення як грубого покладається на розсуд судів, що розглядають трудові спори. Як приклади одноразового грубого порушення працівником трудових обов'язків, Верховний Суд України називає, зокрема, істотне порушення фінансової дисципліни, відмову допустити службових осіб контролюючих органів до перевірки діяльності організації, тощо. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді декана Рівненського факультету НАКККіМ, тобто був керівником цього факультету, написав заяву від імені [PERSON] про прийом на роботу, видав наказ про прийом останнього на роботу, хоча згідно Положення приймати на роботу науково-педагогічних працівників не входить до повноважень декана, це стало підставою для включення [PERSON] в табель обліку робочого часу і нарахування йому заробітної плату із бюджетних коштів, яку в певні місяці отримував сам [PERSON] за довіреністю, то за таких обставин суд приходить до висновку, що сукупність вищенаведених обставин щодо прийняття на роботу професора Рівненського факультету НАКККіМ [PERSON] стало вагомою підставою для визнання дій позивача [PERSON] грубим порушенням трудового законодавства в розумінні п.1 ст.41 КЗпП України, що, на думку суду, є достатньою підставою для його звільнення з посади декана. Дане порушення було виявлено під час перевірки, до видачі наказу про звільнення [PERSON] пропонувалось надати свої пояснення, які він відмовився надати, що підтверджується відповідними актами, долученими до матеріалів справи, то суд вважає, що при звільненні позивача з роботи не були порушені вимоги ст.ст.148 і 149 КЗпП України. При звільненні за вказаною статтею не потрібно отримати попередню згоду профспілкового органу на звільнення. Тобто, суд вважає, що при звільненні позивача з роботи не була порушена процедура звільнення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст.10 ч.3, ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінюючи в сукупності встановлені судом обставини та докази, які надані сторонами, суд вважає, що при звільненні [PERSON] з посади декана Рівненського факультету Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв не було допущено порушення норм трудового законодавства, а отже позов є безпідставним і не доведеним, а тому до задоволення не підлягає. Відповідно, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди. Суд не може прийняти до уваги посилань позивача на те, що суду надано неналежне Положення про Рівненський факультет Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв (а.с.14-34), що є інше положення, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами. Суд приймає до уваги це положення, адже саме [PERSON] надав його суду, долучивши до позовної заяви. Так само, не підтверджено в судовому засіданні жодним доказом і доводів [PERSON] про те, що прийняття [PERSON] на роботу відбулося за усним погодженням з ректором НАКККіМ, тому суд не може прийняти ці доводи до уваги. Також не може бути прийнято до уваги посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не є наково-педагогічним працівником, а тому міг бути прийнятий на роботу саме деканом Рівненського факультету, тобто ним. [PERSON] є професор, а відповідно до Закону України «Про вищу освіту» і Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» основними посадами науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів є: асистент, викладач, старший викладач, доцент, професор, ректор і т.ін. Але, як пояснив в суді представник відповідача, суть грубого порушення, допущеного [PERSON], полягає не в тому, що він, виходячи за межі своїх повноважень, незаконно прийняв на посаду професора [PERSON], а в тому, що останній фактично ніякої роботи не виконував, а йому нараховувалася і виплачувалася заробітна плата за рахунок бюджетних коштів. Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає порушення права позивача, за захистом якого було спрямоване його звернення до суду, позов є необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає. Суд також приймає до уваги, що на даний час Рівненський факультет НАКККіМ реорганізовано і посади декана немає. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України, зважаючи, що позивач звільнений від сплати судових витрат, понесені відповідачем судові витрати повинні бути йому компенсовані за рахунок держави. Так само має бути віднесений на рахунок держави і судовий збір, від сплати якого звільнений позивач при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed