Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач ТОВ "Агрофірма ім.Калініна" звернувся до суду з позовом до ФГ "[PERSON]М." та [PERSON], згідно якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 09.09.2016 року. Ухвалою суду від 21.11.2017 року померлу відповідачку [PERSON] в порядку правонаступництва замінено іншим відповідачем [PERSON] Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 08.09.2006 року він уклав з [PERSON] договір оренди земельної ділянки, згідно якого прийняв у користування належну відповідачці земельну ділянку площею 5,7998 га; договір було укладено строком на 10 років, його державна реєстрація відбулася 23.11.2006 року. Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений між відповідачами 09.09.2016 року; цей факт був виявлений при спробі укласти та зареєструвати новий договір оренди земельної ділянки від 17.03.2016 року. Позивач вважає договір, укладений між відповідачами, недійсним, оскільки земельна ділянка на момент його укладення перебувала в його користуванні, строк її оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювану угоду. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі". Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Агрофірма ім.Калініна", в якому вимагає визнати припиненим договір оренди земельної ділянки, укладений з ТОВ "Агрофірма ім.Калініна" 08.09.2006 року, та визнати недійсним інший договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений 17.03.2016 року. В обґрунтування своїх вимог відповідачка послалася на те, що на момент розгляду справи збіг 10-річний строк дії договору від 08.09.2006 року, що ж стосується договору від 17.03.2016 року, укладеного з ТОВ "Агрофірма ім.Калініна", то цей договір її матір не підписувала, крім того, цей договір не пройшов державної реєстрації у встановленому законом порядку. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнав. При цьому представник позивача просить врахувати доводи, викладені у позовній заяві, при цьому просить врахувати, що договір між ТОВ "Агрофірма ім.Калініна" та [PERSON] від 17.03.2016 року продовжував дію попереднього договору від 08.09.2006 року, але зареєстрований він не був через дії відповідача у справі. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав, підтримав зустрічний позов [PERSON]., посилаючись на доводи та обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. При цьому представник відповідачів звернув увагу, що договір від 09.09.2016 року, який оспорює позивач, на момент розгляду справи розірваний додатковою угодою від 09.10.2017 року, наразі відносини між відповідачами щодо земельної ділянки врегульовані іншим договором, який не є предметом судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що підстав для задоволення первісного позову немає, і наявні підстави для часткового задоволення зустрічного позову. Так, 09.09.2016 року [PERSON] як орендодавець, та ФГ "[PERSON]М." як орендар уклали між собою договір оренди землі, згідно умов якого орендарю в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,7998 га. Разом з цим, зазначений договір на момент розгляду справи розірваний додатковою угодою від 09.10.2017 року. За змістом ст.215 ЦК України, недійсним у судовому порядку може бути визнаний тільки такий договір, який реально створює цивільні права та обов'язки. Позивач не навів ніяких доводів та не надав суду доказів того, що договір, дія якого припинена у жовтні 2017 року, на даний момент порушує чи здатен порушити його цивільні права та інтереси. Обставини укладення додаткової угоди від 09.10.2017 року, та теперішні орендні правовідносини між відповідачами, що склалися на підставі іншого договору, не є предметом цього судового розгляду, оскільки ніяких вимог щодо цього позивачем не заявлено. Враховуючи це, суд не знаходить підстав для задоволення первісних позовних вимог. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд виходить з наступного. Так, 08.09.2006 року [PERSON] як орендодавець, та ТОВ "Агрофірма ім.Калініна" як орендар уклали між собою договір оренди землі (а.с.22-24), згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,7998 га. Згідно п.8 цього договору, він був укладений на 10 років. Згідно відмітки на договорі, він 23.11.2006 року пройшов державну реєстрацію. Відповідач у своїй зустрічній позовній заяві просить встановити факт припинення договору від 08.09.2006 року станом на 23.11.2016 року, тобто обчислює строк дії договору з моменту його державної реєстрації. Така позиція узгоджується з положеннями ст.ст.18, 20 Закону України "Про оренду землі", ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", а також правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року, та № 6-118цс13 від 25 грудня 2013 року. Сам позивач проти такої позиції фактично не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, договір від 08.09.2006 року слід вважати припиненим. Разом з цим, суд не знаходить підстав для визнання недійсним договору від 17.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Агрофірма ім.Калініна". Згідно чч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч.5-7 цієї ж статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Стверджуючи, що [PERSON] договір від 17.03.2016 року не укладала та не підписувала, відповідачка [PERSON] не надала на підтвердження цих доводів ніяких доказів. Що ж стосується доводів відповідачки про те, що договір від 17.03.2016 року і право оренди за ним не пройшли державної реєстрації, то згідно положень п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відповідне право вважається таким, що не отримало офіційного визнання та підтвердження державою; але це не розглядається як підстава для визнання договору недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: partial