Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до КП «ЖКС «Північний» про спростування недостовірної інформації, про відшкодування шкоди заподіяної діями чи бездіяльністю. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту в Суворовському районі м. Одесі (далі «УСЗН»). На момент закінчення періоду нарахування субсидії 30.04.2018р., УСЗН прийняло рішення від 04.09.2017 №105Б/14-02, яким відмовило позивачу у призначенні субсидії, мотивуючи це тим, що КП ЖКС "Північний" надало в інформацію "в dbf - форматі" про наявність у позивача заборгованості. В своїй заяві від 13.09.2017р., позивач проінформував УСЗН про існування рішень суду №1527/3807/12 та №523 / 18580/15-ц, яким встановлено наявність спору про право. Позивач просив УЗСН заново ініціювати призначення йому субсидії, перевіривши наданні документальні факти і факт оплат комунальних послуг за останні роки. Однак звернення позивача були фактично проігноровані. КП ЖКС «Північний» не списує суму заборгованості, як безнадійну, чим фактично порушує права позивача, який не має можливості отримати субсидію. Позивач вважає, що сума заборгованості фактично виникла діями КП ЖКС Північний в результаті маніпуляцій з "періодом оплати послуг" в протиріччя з фактичною оплатою. Внаслідок неправомірних дій відповідача КП ЖКС «Північний» до УСЗН м.Одеси потрапила недостовірна інформація про неіснуючу заборгованість у розмірі 5847.23 грн. станом на 01.05.2017 рік, що позбавило позивача отримати субсидію і завдало йому шкоду. Розмір шкоди позивач розраховує, на відомостях ГЕРЦ (загальна сума субсидії дорівнює 3221,54 грн.) та Північний РЕМ Одесаобленерго (сума субсидії дорівнює 412.73 грн) за період нарахування (субсидій 2016-2017 років за моєю адресою. Таким чином 3221,45 грн + 412,73 грн. дорівнює ціні позову після округлення 3634 грн. На підставі викладеного, позивач просить зобов`язати Відповідача спростувати недостовірну інформацію до УСЗН, ТОВ "Служба стягнення заборгованості" про наявність у позивача заборгованості перед Відповідачем, та відшкодувати йому майнову шкоду з Відповідача у розмірі 3634 грн., завдану йому діями чи бездіяльністю Відповідача, що спричинило позбавлення його субсидії на період 2017-2018 роки. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що своєчасно та у повному обсязі сплачує за комунальні послуги. Однак відповідач, незважаючи на своєчасну оплату комунальних послуг, не списує стару заборгованість, яка перебуває за межами строку позовної давності. Він вважає, що інформація, яка була надана відповідачем до Управління соціального захисту не відповідає дійсності, оскільки заборгованості не існує. Діями відповідача йому було спричинено майнову шкоду, оскільки він не мав можливості отримати субсидію, саме завдяки інформації, яка була надана відповідачем. Представник відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . Особистий рахунок на дану квартиру відкритий на померлу [PERSON] Ухвалою суду від 02.04.2012р. у цивільній справі №523/3807/12 було скасовано судовий наказ від 24.02.2012р. про стягнення з [PERSON] на користь КП ЖКС «Північний» заборгованості у розмірі 8063 гривні 87 копійок. Ухвалою суду від 25.12.2015р. у цивільній справі №523/18580/15-ц було скасовано судовий наказ від 29.07.2014р. про стягнення з [PERSON] на користь КП «ЖКС «Північний» заборгованості по оплаті за житло та житлово-комунальні послуги у розмірі 6312,03 грн. та судового збору у розмірі 121,80 грн. Судом встановлено, що КП ЖКС «Північний» не зверталась до позивача з позовом про стягнення заборгованості, а лише обмежилось заявами про видачу судовому наказу. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що в період із січня 2012р. по грудень 2018р. по квартирі [ADDRESS] нарахована заборгованість у розмірі 5501 гривня 56 копійок. В той же час, дійсно станом на січень 2012р. була наявна заборгованість у розмірі 8063 гривні 87 копійок. Окрім того, за вищевказаний період на рахунок відповідача вносились кошти, які за твердженням позивача є оплатою поточних платежів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До правовідносин, що виникли між сторонами застосовується загальна позовна давність у три роки. Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Міністерство фінансів України, наказом від 03 квітня 2018 року № 400 надало узагальнюючу податкову консультацію щодо необхідності звернення до суду для визнання заборгованості безнадійною відповідно до підпункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, якій зазначено наступне. Підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) визначено, що безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з перелічених підпунктом ознак. Зокрема, відповідно до підпункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу під безнадійною заборгованістю розуміється заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу не встановлюється будь-яких додаткових умов для визнання заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, безнадійною. Ця норма Кодексу не передбачає необхідності здійснення платником податку - кредитором будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості, зокрема у судовому порядку, визнання боржника банкрутом тощо. Тож, виключним та достатнім критерієм для визнання заборгованості безнадійної згідно з підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу є сплив строку позовної давності зобов`язаннями щодо такої заборгованості, незалежно від того звертався кредитор до суду з метою її стягнення чи ні. Таким чином, у разі якщо заборгованість відповідає ознаці, визначеній підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, платники податку не повинні здійснювати перевірку відповідності такої заборгованості іншим ознакам, передбаченим підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу. Підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) визначено, що безнадійна заборгованість - це заборгованість, що відповідає одній з перелічених підпунктом ознак. Зокрема, відповідно до підпункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу під безнадійною заборгованістю розуміється заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу не встановлюється будь-яких додаткових умов для визнання заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, безнадійною. Ця норма Кодексу не передбачає необхідності здійснення платником податку - кредитором будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості, зокрема у судовому порядку, визнання боржника банкрутом тощо. Тож, виключним та достатнім критерієм для визнання заборгованості безнадійної згідно з підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу є сплив строку позовної давності зобов`язаннями щодо такої заборгованості, незалежно від того звертався кредитор до суду з метою її стягнення чи ні. Таким чином, у разі якщо заборгованість відповідає ознаці, визначеній підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, платники податку не повинні здійснювати перевірку відповідності такої заборгованості іншим ознакам, передбаченим підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу. Підпунктом 5 пункту 16 Положення «Про порядок призначення житлових субсидій», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 р. № 329 встановлено, що у разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, що відповідає вимогам, визначеним у підпункті 5 пункту 6 цього Положення, житлова субсидія на наступний сезон не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує громадянина з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис, або відповідна інформація зазначається у платіжному документі. Підпунктом 6 пункту 16 Положення «Про порядок призначення житлових субсидій» встановлено, що якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний сезон громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку, житлова субсидія призначається з початку такого сезону. Підпунктом 7 пункту 16 Положення «Про порядок призначення житлових субсидій» встановлено, що, якщо громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку в строк понад два місяці з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний сезон, житлова субсидія в такому випадку призначається з місяця, наступного за місяцем, в якому громадянин вчинив такі дії. Отже вищевказаними нормами законодавства встановлено порядок дій особи, яка звернулась за отриманням субсидії, проте отримала відмову у її призначення, у зв`язку з наявністю заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що позивач не надав докази сплати заборгованості за весь період, який визначений у розрахунку, а також не укладав договір про реструктуризацію заборгованості. Отже єдиним способом захисту прав позивача є оскарження заборгованості в судовому порядку. В той же час, позивач обрав інший спосіб захисту своїх прав шляхом зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію до УСЗН, ТОВ "Служба стягнення заборгованості" про наявність у позивача заборгованості перед Відповідачем, та відшкодувати йому майнову шкоду з Відповідача у розмірі 3634 грн.. Частиною 1 ст. 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч. 5 ст. 277 ЦК України якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. В даному контексті захищаються саме особисті немайнові права фізичної особи. Приписами ч. 1 ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦК України перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Однак, згідно ч. 1 ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що інформація про наявність заборгованості по квартирі [ADDRESS] не порушала особисті немайнові права позивача, а тому не може бути визнана недостовірною. Суд також вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу матеріальної шкоди. Так, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач має можливість звернутись до суду з позовом щодо припинення зобов`язання сплати комунальних послуг за відповідний період, згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України Так, згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed