Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «БЕТА-В», ТОВ «В.Р.Е.М.Я. і К», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ПП «Фірма «ВІНМОСТ» з позовом про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації за частку в спільному майні подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2014 р. розірвано шлюб між ним та відповідачем по справі. За час шлюбу за спільні сімейні кошти подружжям було набуто у власність: частка у розмірі 50% Статутного фонду ТОВ «БЕТА-В», номінальною вартістю 1 000 000 грн.; частка у розмірі 49% Статутного фонду ТОВ «В.Р.Е.М.Я. і К» номінальною вартістю 1 960 000 грн.; частка у розмірі 10% Статутного фонду ТОВ «ВІНМОСТ І К» номінальною вартістю 20 000 грн.; частка у розмірі 49% власності Приватного підприємства «Фірма «ВІНМОСТ» номінальною вартістю 3 920 000 грн. Всього загальною номінальною вартістю 6 900 000 грн. Вищезазначені частки у статутних фондах були оформлені на відповідача. Вказані частки у статутних фондах та власності приватного підприємства є спільною сумісною власністю подружжя, а тому у разі поділу позивачу повинно належати 50% від часток відповідача. [PERSON] без погодження з позивачем передала майнові права щодо ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ПП «Фірма «ВІНМОСТ» [PERSON] Просив поділити в натурі майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ним права власності на частку у розмірі 50,0% статутного фонду ТОВ «БЕТА-В» та стягнути з [PERSON] на його користь 2 450 000,00 гривень як компенсацію за майнові права, які були обєктом спільної сумісної власності подружжя номінальною вартістю 5 900 000,00 гривень. Ухвалою суду від 02 вересня 2016 року було залучено до участі в даній справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-В" - [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тим, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що до позову про поділ майна подружжя безпідставно включено майно, що належить на праві власності третім особам - господарським товариствам. На час припинення шлюбу [PERSON] вибула зі складу засновників господарських товариств ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К», ТОВ «ВІНМОСТ І К» та ПП «Фірма «ВІНМОСТ», свої корпоративні права передала матері, оскільки зазначені фірми створені її батьком як бізнес виключно членів його сім'ї. Представник відповідач пояснила, що ніколи при включенні відповідача до складу засновників підприємств не використовувались спільні сімейні кошти подружжя. Необхідних коштів для внесення до статутних фондів господарських товариств подружжя не мало, що підтверджується документально. Усі кошти, які вносились від імені [PERSON] як статутний капітал до усіх субєктів господарювання, належали особисто [PERSON], які вона отримала від продажу власних цінних паперів ще до укладення шлюбу з [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ПП «Фірма «ВІНМОСТ» позов не визнав і пояснив суду, що позивачем не доведено тієї обставини, що кошти, які вносились [PERSON] як внесок до статутних фондів субєктів господарювання, належали подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. А лише за доведення цієї обставини позивач міг би претендувати на отримання відповідної частки прибутку цих юридичних осіб. Натомість відповідачем було доведено, що кошти, які вносились нею до статутних фондів підприємств належали їй особисто. Вважає позов необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні. Представники третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К», ТОВ «ВІНМОСТ І К» в судове засідання не зявились. Від директорів, зазначених товариств, надійшли до суду заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності та просили в позові відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «БЕТА-В» та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Також ним було надано суду заяву з проханням перенести розгляд справи на іншу дату в звязку з відрядженням, однак жодних підтверджуючих доказів про поважність причини відкладення, суду не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи ПП "Фірма Вінмост" [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 січня 2002 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2014 року був розірваний. Від цього шлюбу у подружжя народилось троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В період шлюбу [PERSON] стала засновником (учасником) наступних юридичних осіб: ПП ФІРМА «ВІНМОСТ», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К», ТОВ «БЕТА-В». Свої частки у статутних фондах ПП ФІРМА «ВІНМОСТ», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К» [PERSON] в подальшому передала своєму батькові [PERSON] та вийшла із числа засновників (учасників) цих юридичних осіб. Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] є засновником (учасником) ТОВ «БЕТА-В» з розміром внеску до статутного фонду 1 000 000 грн., що становить 50% статутного капіталу товариства (п.5.1 змін до статуту ТОВ «БЕТА В» від 06.06.2013 р.). Пункти 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 звертають увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 60 СК України. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 65 СК України визначає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладанні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Статтею 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема у п. 3 ч. 1 зазначеної статті вказано, що майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відносини щодо майна господарського товариства регулюються нормами Цивільного кодексу країни, Господарського кодексу України та Законом України «Про господарські товариства». Згідно зі ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств, які можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Статтею 115 ЦК України передбачено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами. Ст. 116 ЦК та ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» визначають, що учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Згідно з ч.1 ст. 147 ЦК та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Таким чином, об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу його учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації. При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки (постанова Верховного Суду України від 03.07.2013р. в справі №6-61цс13). Порядок організації та діяльності приватного підприємства визначається ГК України та іншими законами Приватне підприємство визнається субєктом господарювання у розумінні статті 55 ГК України та діє на основі статуту. Формування статутного фонду субєкта господарювання передбачений ст.86 ГК України, де зазначено, що вкладами учасників та засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права (включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому числі в іноземній валюті. У п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що статтею 12 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Пунктом 29 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК України,ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Таким чином, відповідно до положень ст. 115 ЦК України, ст.ст. 85, 86 ГК України, та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», п.п. 28, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року, власником майна, переданого юридичні особі, яка є субєктом господарювання у власність його учасниками як вклад до статутного капіталу, є сам субєкт господарювання, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Вклад до статутного фонду субєкта господарювання не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 61 СК України та п.п. 28, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року, якщо вклад до статутного фонду субєкта господарювання зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Отже, якщо вклад до статутного фонду юридичної особи, яка є субєктом господарювання був здійснений одним із подружжя за рахунок спільних коштів та за взаємною згодою іншого з подружжя, то з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право у іншого з подружжя, хто не є учасником цього підприємства, виникає лише на отримання частки доходів підприємства, а не частки статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти були використані одним з подружжя саме для внесення вкладу до статутного фонду підприємства, за взаємною згодою подружжя та в інтересах сім'ї. Як вбачається з позовної заяви та наданих представником позивача пояснень в судовому засіданні, до статутних фондів усіх підприємств [PERSON] вносились кошти з їх спільних сімейних коштів за їх взаємною згодою. При цьому, представник позивача визнавав, що оформлення прав засновника (учасника) товариств проводиться на ім'я дружини [PERSON] і позивачу про це було відомо. Посилаючись на факт внесення зазначених спільних коштів в статутні фонди ТОВ під час шлюбу, на підставі ст.ст. 60, 71 СК позивач обґрунтовує вимогу щодо поділу часток в статутних фондах підприємств як об'єкта спільної сумісної власності. Представник позивача зазначив, що оскільки відповідач без погодження з чоловіком та поза його волею передала свої майнові права в ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ПП ФІРМА «ВІНМОСТ» іншій особі, то з відповідача має бути стягнуті кошти як компенсація за втрату майнових прав вартістю 5 900 000 грн. Суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на наступне. В разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства чи господарського товариства, заснованих одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги у тому числі й виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року, якою були скасовані попередні судові рішення, ухвалені у справі, а справа була направлена на новий судовий розгляд, міститься вказівка перевірити чи вказані частки у статних фондах товариств та передані до статутних фондів товариств кошти набуті відповідачем за рахунок належних подружжю коштів, тобто чи були вони набуті в період шлюбу, чи відносяться вони до спільного сумісного майна подружжя (нажиті спільною участю подружжя або працею). Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ні позивачем, ні його представником у судовому засіданні не було надано жодного доказу, який підтверджував би факт внесення коштів до статутних фондів ТОВ «БЕТА-В», ТОВ «В.Р.Е.М.Я. і К», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ПП «Фірма «ВІНМОСТ», учасником яких була чи є на теперішній час [PERSON], за рахунок спільного майна подружжя [PERSON], що виключає можливість вважати цю обставину доведеною. Натомість відповідач [PERSON] та її представник надали суду докази, які свідчать про те, що [PERSON] до укладення нею шлюбу із [PERSON] володіла достатньою сумою коштів, необхідних для внесення своєї частки до статутного фондів підприємств, засновником який вона була у період шлюбу з [PERSON] чи є на теперішній час. Так, в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу цінних паперів від 19 вересня 2001 року, з якого вбачається, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Н.Л. продала, а представник Karel Holoubek a. s., trade group та представництво «Карел [PERSON]С.» купило цінні папери на загальну суму 1\~950 000 німецьких марок, що становило 4\~960\~800 гривень (а.с. 208-209 Т.2). На підставі наведеного вище письмового доказу, суд вважає доведеною ту обставину, що до укладення шлюбу [PERSON] володіла грошовими коштами на загальну суму 4\~960\~800 гривень, що на той період часу було еквівалентним1\~950\~000 німецьких марок, тому мала достатньо особистих коштів для внесення до статутних фондів ТОВ «БЕТА-В», ТОВ «В.Р.Е.М.Я. і К», ТОВ «ВІНМОСТ І К», ПП «Фірма «ВІНМОСТ». За таких обставин, відповідно до ст.ст. 60, 71 СК України, п.п. 28, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року, є безпідставною вимога позивача про поділ майна подружжя та стягнення компенсації за втрату майнових прав в ТОВ «В.Р.Е.М.Я. І К» і «ВІНМОСТ І К», ПП ФІРМА «ВІНМОСТ». З тих самих підстав не може бути задоволена і позовна вимога [PERSON] щодо поділу в натурі майна та визнання права власності на частку у розмірі 50% статутного фонду ТОВ «БЕТА-В». Крім того, згідно зі ст. 115 ЦК України, ст.ст. 55, 112 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, яким належить право власності на майно. З моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна і це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. Згідно зі ст.ст. 116, 147 ЦК України розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника. З огляду на викладене, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні юридичної особи субєкта господарювання, це майно належить цьому субєкту господарювання на праві власності. Той з подружжя, хто є засновником цього субєкта господарювання набуває корпоративні права, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону. Інший з подружжя набуває право вимоги виплати йому частини доходів цього субєкта господарювання за умови доведення ним обставин, які підтверджують внесення вкладу до статутного фонду за рахунок спільного майна подружжя, за взаємною згодою подружжя та в інтересах сім'ї. Можливості поділу між подружжям статутного фонду підприємства та визнання за іншим з подружжям, хто не є і ніколи не був учасником цього підприємства, права на певну частку у статутному фонді підприємстві, не лише не передбачене чинним законодавством, а й прямо суперечить положенням ст. 41 Конституції України, ст.115, 116, 147, 316-319 ЦК України, ст.ст. 55, 112 ГК України, ст.ст. 60, 61, 71 СК України, п.п. 28, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бета-В", Товариство з обмеженою відповідальністю "В.Р.Е.М.Я. і К.", Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінмост і К", Приватне підприємство "Фірма Вінмост", [PERSON], [PERSON], про поділ майна подружжя не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючи ст.ст. 113, 115, 116, 147 ЦК України, ст.ст. 57, 61, 63, 65 СК України, ст.ст. 55, 85, 86, 112 ГК України, ст.ст. 1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства», п.п. 23, 24, 28, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., ст.ст. 10, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed