Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору про надання послуг від 25.03.2013 року у зв'язку з його укладенням під впливом обману. Посилається в позові на те, що 25 березня 2013 року за оголошенням про роботу звернулась в Луцьке представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ", яке знаходилось за адресою: м. Луцьк, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 1. Відразу ж працівниками цього товариства їй було запропоновано вказати свої паспортні дані для заповнення анкети кандидата на посаду менеджера рекламно-кредитного відділу. Вписавши дані позивача в анкету, вказали на необхідність підписання цієї анкети, яку [PERSON] підписала не читаючи, оскільки знала, що така анкета жодного юридичного значення не носить. Також нею було залишено номер свого мобільного телефону для того, щоб з нею могли зв'язатись у разі прийняття на бажану посаду. Оскільки протягом наступного місяця ніхто з ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" не зателефонував, [PERSON] зробила висновок про те, що її кандидатура згаданому товаристві не підійшла і вони прийняли на посаду іншу особу. Довго не маючи змоги працевлаштуватись, 01.04.2013 року [PERSON] зареєструвалась в Луцькому міському центрі зайнятості як така, що шукає роботу. Їй було надано статус безробітної та призначено відповідну допомогу по безробіттю. Проте, в кінці травня 2014 року на домашню адресу позивача надійшло повідомлення Луцького міського центру зайнятості про повернення коштів на суму 11358,15 грн. від 26.05.2014 року, в якому вказувалось, що при перевірці 27.02.2014 року спеціалістами Луцького міського центру зайнятості було виявлено факт приховання нею перебування у цивільно-правових відносинах із ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" в період з 25.03.2013 року по 05.11.2013 року, що підтверджується актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 18.02.2014 року № 99. Оскільки вона жодних договорів з ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" не укладала, то на це повідомлення жодної уваги не звернула, думаючи, що це якась помилка. Однак, в червні 2014 року на її адресу надійшла позовна заява Луцького міського центру зайнятості про стягнення з неї тієї ж суми 11358,15 грн., де серед додатків до позову виявлено копію договору про надання послуг від 25.03.2013 року, нібито укладеного між нею, з однієї сторони, як виконавцем та ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", як замовником, - з іншої. На цьому договорі, який складається з одинадцяти сторінок друкованого тексту, лише на останній сторінці наявний підпис позивача. Лише тоді [PERSON] зрозуміла, що ця остання сторінка і становила документ, який вона підписувала, як анкету претендента на посаду у дане товариство. Детальніше вивчивши мотивацію позовної заяви та умови договору про надання послуг від 25.03.2013 року, виявилося те, що [PERSON] виконувала на ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" якісь роботи та отримувала заробітну плату, що насправді не відповідає дійсності. Всупереч умовам договору про надання послуг від 25.03.2013 року, про існування якого позивач дізналася лише в червні місяці 2014 року при отриманні позовної заяви Луцького міського центру зайнятості. Позивач вказує, що не отримувала жодних sim-карток для мобільного телефону; на неї не видавалось жодних довіреностей на виконання повноважень в інтересах ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ"; не отримувала жодних винагород та й взагалі коштів, матеріальних цінностей, навіть бланків договорів від працівників ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ"; жодного іншого разу, крім візиту 25.03.2013 року не була в офісному приміщенні ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" за адресою: м. Луцьк, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 1; не знає чим займається ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", що таке "рекламний кредитний продукт"; хто такі "Менеджер з надання кредитів", "Керівник підвідділу Рекламно-кредитного відділу ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" чи "Адміністратор", оскільки жодного разу з ними навіть не бачилась та не говорила по телефону; жодних клієнтів цього товариства не бачила і ніяких звітів у зв'язку з цим подавати просто фізично не могла. Виходячи з того, що у Луцького міського центру зайнятості наявні певні відомості з приводу виплат позивачу заробітної плати на ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", є однозначним єдиний висновок, що [PERSON] було оформлено на роботу без її заяви та всупереч її волі, без фактичного допущення до робочого місця та засобів роботи виключно з чиєюсь зловмисною метою отримання за неї заробітної плати, що, очевидно кимось із працівників ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" і було зроблено протягом певного періоду часу. Із цього випливає, що оспорюваний позивачем договір про надання послуг від 25.03.2013 року підлягає визнанню недійсним у зв'язку з його укладенням під впливом обману, що врегульовано положеннями статті 230 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяву, в якій заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, просили їх задовольнити та розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник відповідача ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" Соболєв А.В. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Тому суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача в В попередньому судовому засіданні представник відповідача проти позову не заперечував. Надав суду копії заяви про вчинення правопорушення керівником філії № 30 ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" м. Луцька [PERSON]. В даній заяві також вказано, що [PERSON] на роботу жодного разу не виходила, послуг ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" не надавала. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 3, 4 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 5 вказано, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 25 березня 2013 року за оголошенням про роботу звернулась в Луцьке представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗІ КРЕДИТ", яке знаходилось за адресою: м. Луцьк, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 1 (в даний момент місцезнаходження товариства змінено на м. Луцьк, вул. Винниченка, 47). Відразу ж працівниками цього товариства їй було запропоновано вказати свої паспортні дані для заповнення анкети кандидата на посаду менеджера рекламно-кредитного відділу. Вписавши дані позивача в анкету, вказали на необхідність підписання цієї анкети, яку [PERSON] підписала не читаючи, оскільки знала, що така анкета жодного юридичного значення не носить. Також нею було залишено номер свого мобільного телефону для того, щоб з нею могли зв'язатись у разі прийняття на бажану посаду. Оскільки протягом наступного місяця ніхто з ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" не зателефонував, [PERSON] зробила висновок про те, що її кандидатура згаданому товаристві не підійшла і вони прийняли на посаду іншу особу. 01.04.2013 року [PERSON] зареєструвалась в Луцькому міському центрі зайнятості як така, що шукає роботу. Їй було надано статус безробітної та призначено відповідну допомогу по безробіттю. Проте, в кінці травня 2014 року на домашню адресу позивача надійшло повідомлення Луцького міського центру зайнятості про повернення коштів на суму 11358,15 грн. від 26.05.2014 року, в якому вказувалось, що при перевірці 27.02.2014 року спеціалістами Луцького міського центру зайнятості було виявлено факт приховання нею перебування у цивільно-правових відносинах із ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" в період з 25.03.2013 року по 05.11.2013 року, що підтверджується актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 18.02.2014 року № 99. В червні 2014 року на адресу [PERSON] надійшла позовна заява Луцького міського центру зайнятості про стягнення з неї тієї ж суми 11358,15 грн., де серед додатків до позову виявлено було копію договору про надання послуг від 25.03.2013 року, нібито укладеного між [PERSON] нею, з однієї сторони, як виконавцем та ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", як замовником, - з іншої. Детальніше вивчивши мотивацію позовної заяви та умови договору про надання послуг від 25.03.2013 року, [PERSON] виявила те, що вона виконувала на ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" якісь роботи та отримувала заробітну плату, що насправді не відповідає дійсності. Всупереч умовам договору про надання послуг від 25.03.2013 року, про існування якого позивач дізналася лише в червні місяці 2014 року при отриманні позовної заяви Луцького міського центру зайнятості. Позивач вказує, що не отримувала жодних sim-карток для мобільного телефону; на неї не видавалось жодних довіреностей на виконання повноважень в інтересах ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ"; не отримувала жодних винагород та й взагалі коштів, матеріальних цінностей, навіть бланків договорів від працівників ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ"; жодного іншого разу, крім візиту 25.03.2013 року не була в офісному приміщенні ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" за адресою: м. Луцьк, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 1; не знає чим займається ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", що таке "рекламний" кредитний продукт"; хто такі "Менеджер з надання кредитів", "Керівник підвідділу Рекламно-кредитного відділу ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" чи "Адміністратор", оскільки жодного разу з ними навіть не бачилась та не говорила по телефону; жодних клієнтів цього товариства не бачила і ніяких звітів у зв'язку з цим подавати просто фізично не могла. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Крім того, положеннями ч. 5 ст. 203 ЦК України вказується, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, виходячи з того, що у Луцького міського центру зайнятості наявні певні відомості з приводу виплат позивачу заробітної плати на ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ", є однозначним єдиний висновок, що [PERSON] було оформлено на роботу без її заяви та всупереч її волі, без фактичного допущення до робочого місця та засобів роботи виключно з чиєюсь зловмисною метою отримання за неї заробітної плати, що, очевидно працівниками ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" і було зроблено протягом певного періоду часу. Із цього випливає, що оспорюваний позивачем договір про надання послуг від 25.03.2013 року підлягає визнанню недійсним у зв'язку з його укладенням під впливом обману, що врегульовано положеннями статті 230 ЦК України. Оскільки у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору, то з ТзОВ "ІЗІ КРЕДИТ" в користь держави слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: approved