Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі - позивач, КП «ЦОС Шевченківського району») до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 28.09.2010 року по 30.09.2013 року в сумі 118 829,91 грн., що складається з: 91254,06 грн. - сума основного боргу; 19523,52 грн. - втрати від інфляційних процесів; 8052,36 грн. - суми 3% річних, та за період з 31.10.2013 року по 27.06.2014 року: 519,03 грн. (з яких основний борг - 451,52 грн., інфляційні втрати - 58,79 грн., 3% річних - 8,72 грн., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач є власником нежитлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] та не сплачує плату за комунальні послуги за користування зазначеним приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи, зазначена заборгованість виникла в період часу з 28.09.2010 року по 30.09.2013 року. При цьому, як зазначає позивач 10.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до умов якого Позивач надає комунальні послуги. Як стверджує позивач, у відповідача виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за зазначеним договором від 10.10.2013 року в період з 28.09.2010 року по 30.09.2013 року в сумі 118 829,91 грн., що складається з: 91254,06 грн. - сума основного боргу; 19523,52 грн. - втрати від інфляційних процесів; 8052,36 грн. - суми 3% річних. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. До суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких відповідач просить відмовити задоволенні позовних вимог на тій підставі, що з 27.09.2013 року він не користується послугами опалення вказаного приміщення про що складено акт від 30.09.2013 року. Договір на постачання холодної води не підписаний відповідачем. Крім того відповідач просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності. До суду надійшла заява уповноваженого представника відповідача в якій він просив слухати справу в його відсутність та відмовити в задоволенні позовних вимог. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012 року №610 із змінами, зареєстрованими Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією 27.06.2012 року № 10741080022016771, основними напрямками діяльності КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є: 2.2.1. забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; 2.2.2. здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; 2.2.3. забезпечення збору платежів від споживача зазначених послуг на користь виробників послуг; 2.2.4. надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам тощо. Таким чином, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» може виступати Позивачем в суді по справам по стягненню заборгованостей за житлово-комунальні послуги зі споживачів таких послуг (власників жилих та нежилих приміщень) у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Судом встановлено, що відповідач згідно Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.12.2002 року, є власником нежитлових приміщень, які складають 29/100 частин від нежилих приміщень в будинку [ADDRESS] . 10.10.2013 року між КП «ЦОС Шевченківського району» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, відповідно до умов якого Позивач надає комунальні послуги. Згідно з умовами Договору, [PERSON] зобов`язувався не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг за нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , зокрема за холодне водопостачання згідно табуляграм АК «Київводоканал» за тарифами, які є чинними у період споживання. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із розрахунком заборгованості, доданим Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги, а саме: за опалення за період з 26.11.2010 по 30.04.2013 року та за холодне водопостачання період з 22.10.2010 року по 30.09.2013 року становить 91 254,06 грн. Також варто зауважити, що станом на 28.09.2010 року існувала заборгованість в сумі 25 778,54 грн. (проте суду не відомо період її виникнення та перелік послуг які не були сплачені). Крім того, за період з 31.10.2013 року по 27.06.2014 року заборгованість за надані послуги з холодного постачання становить 507,96 грн. До відзиву відповідач надав акт, складений 30.09.2013 року інженером І категорії КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» з якого вбачається, що при обстеженні приміщення, яке належить на праві власності відповідачу було встановлено, що відсутні радіатори центрального опалення та крани гарячого водопостачання. Проте оскільки позовні вимоги заявлені по 30.09.2013 року, та актами не встановлено часу з якого відсутні такі радіатори, суд не може взяти як належний доказ акт в даній справі. Як вбачається з відзиву, відповідач не заперечує, що ним споживалась холодна вода, проте зазначає, що договір який наданий позивачем не підписаний ним особисто. Проте враховуючи що відповідачу надавались послуги з постачання холодної води та судом не встановлено, що такі послуги не надавались чи надавались неналежної якості суд вважає що відповідач має обов`язок сплатити за надану послугу. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів належного виконання зобов`язань в частині оплати за надані послуги. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України). Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача борг з врахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних, що становить 11882 грн. за період з 28.09.2010 року по 30.09.2013 року та складається з: 91254,06 грн. - сума основного боргу; 19523,52 грн. - інфляційні втрати; 8052,36 грн. - сума 3% річних, а також за період з 31.10.2013 року по 27.06.2014 року включно - 519,03 грн., що складається з: основного боргу - 451,52 грн., інфляційні втрати - 58,79 грн., 3 % річних - 8,72 грн. Водночас відповідач заявляв про застосування строків позовної давності, щодо заяви варто зазначити. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Частини 3-5 статті 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Стаття 264 ЦК України передбачає, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено в судовому засіданні, 19 січня 2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з врахуванням 3% річних та інфляційних в розмірі 119 348,94 грн. та 25.06.2015 року було видано судовий наказ. Проте ухвалою суду від 22.03.2017 року зазначений судовий наказ було скасовано. З позовом позивач до суду звернувся 06.12.2017 року, як вбачається з відмітки на позовній заяві. А тому з врахуванням зазначеного, враховуючи, що строк позовної давності переривався, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строки позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом, проте вимоги можуть бути задоволені за три роки до дня звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 01.01.2012 року, так як розрахунковим періодом є місяць, а тому до стягнення підлягає: за опалення - 45 096,36 грн., за холодне водопостачання - 3 377,46 грн., інфляційні - 9 236,61 грн. та 3% річних в розмірі - 3 332,04 грн., а всього Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 610, 612, 322 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, та

Outcome: approved