Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

09 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до ДП "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював гірником підземним та гірником з ремонту гірничих виробок у ВП «Шахта №9» «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромом. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. Згідно довідок МСЕК він втратив 60% і був визнаний інвалідок ІІІ групи. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 березня 2019 року причиною виникнення професійних захворювань стало: фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. Отримане захворювання нагадує про себе, він змушений постійно лікуватися та відновлювати своє послаблене здоров`я. Утруднене дихання, біль у грудній клітці, кашель, задишка, загальна слабкість, призводить до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання, просить суд присудити до стягнення з відповідача в свою користь моральну шкоду в сумі 102720 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності та відсутності її довірителя, позов підтримує та просить його задоволити (а.с.25). У судове засідання представник відповідача ДП "Волиньвугілля" Марчук Н.Є. не з`явилася. Подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника позивача. При ухваленні рішення, просить суд врахувати позицію відповідача викладену у відзиві (а.с.33). У відзиві в.о. генерального директора зазначає, що ДП «Волиньвугілля» перебуває у важкому фінансовому становищі, підприємство збиткове. Факт спричинення моральної шкоди не заперечив, однак розмір відшкодування шкоди вважає завищеним. Просить врахувати, що специфіка роботи на підприємстві передбачає високий рівень шкідливих факторів, що підвищує можливість отримання працівниками професійних захворювань та втрати працездатності. Сума коштів отриманих від реалізації вугільної продукції забезпечує лише 35 відсотків необхідної потреби для оплати праці. Погашення заборгованості відбувається за рахунок бюджетних коштів, використання яких здійснюється у чіткій відповідності до встановленого цільового призначення. А тому стягнення з відповідача сум поза вимогами розумності та справедливості, призведе до припинення роботи підприємства та масового вивільнення працівників. Із врахуванням ч.3 ст.23 ЦК України, не заперечив щодо часткового задоволення позову (а.с. 34-35). Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Волиньвугілля", востаннє працював у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» на посаді гірника з ремонту гірничих виробок. Стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів станом на 07 березня 2019 року склав 11 років 8 місяців 24 дні. 07 березня 2019 року позивач [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно медичного висновку ЦЛЕК ДУ «Інститут медицини праці ім.. Ю.І. Кіндієва Національної академії медичних наук України» №6/152 від 20 лютого 2019 року у позивача [PERSON] діагностовано наступні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромом. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (а.с.13). Згідно копії акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 07 березня 2019 року причиною виникнення захворювання діагностованого у [PERSON] стало: фізичне навантаження, робоча поза, пил, шум, несприятливий мікроклімат, вібрація. Професія, яку обіймав позивач віднесена до робіт третього класу по факторах шкідливості (а.с.8-9). У санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці [PERSON] від 15 січня 2019 року зазначається, що враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці, стаж роботи, працівник перевищив допустимі величини тривалості робочого часу передбачені ДСП та нормами «Підприємства вугільної промисловості» ДСП 3.3.1.095-2002 (а.с.10-12). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні і відновлював своє послаблене здоров`я (а.с.15). Згідно копій довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №021836 від 03 березня 2020 року та копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ №191980 позивач [PERSON] втратив 60% професійної працездатності і визнаний інвалідом третьої групи (а.с.7). Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. [PERSON] відчуває себе неповноцінною людиною, є обмеженим у реалізації своїх життєвих планів. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу рекомендовано спостереження, лікування (амбулаторне та стаціонарне), медична реабілітація, санітарно-курортне лікування, а також протипоказана важка фізична робота (а.с.14). Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено що адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці та забезпечити виконання на шахті ДСП 3.3.1.095-2002 (а.с.9 зворот). Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Вищенаведені письмові докази дають суду підстави вважати, що діями відповідача ДП "Волиньвугілля", який не забезпечив безпечні умови праці, позивачу заподіяно моральну шкоду. Позивач отримав професійне захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у [PERSON] зокрема: душевний біль, постійне почуття неповноцінності, пригнічення. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Заперечення викладені у відзиві щодо збитковості підприємства та специфіки роботи ДП "Волиньвугілля" суд не може брати до уваги, як і зменшити розмір відшкодування шкоди з цих підстав. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, а також з розміру втрати професійної працездатності позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача [PERSON] 102 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 1020 грн. судового збору. Круючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.153, ст.173, ст.237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, ст.13, ст.14 ЗУ "Про охорону праці", - суд,

Outcome: approved