Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач, [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" про стягнення компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням їх виплати, посилаючись на наступне. Починаючи з 16.10.1973 р. до 16.01.2013 р. позивач працював на Державному підприємстві "Київський державний завод "Буревісник". В період з грудня 2008 року по грудень 2010 року виникла заборгованість по заробітній платі у сумі 12 612,54 грн. Судовим наказом № 2н-401/2011, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 06.04.2011 р., стягнуто з Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 12 612,54 грн. Проте відповідачем не було нараховано компенсацію втрати частини заборгованості заробітної плати, розмір якої встановлений судовим наказом, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 23). Відповідач Державне підприємство "Київський державний завод "Буревісник" в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі (а.с. 18, 22). Відповідно до вимог п. 5 ч. 5 ст. 122 ЦПК України до суду від відповідача письмових заперечень проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються не надійшло. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 16.10.1973 р. відповідно до наказу № 934 від 16.10.1973 р. позивач працювала на Державному підприємстві "Київський державний завод "Буревісник" та займала посаду учня гальваника, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с. 11). Судом встановлено, що згідно наказу № 2 від 16.01.2013 р. [PERSON] була звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12). Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Невиплата позивачу заробітної плати грубо порушує вимоги закону та право громадянина на отримання грошової винагороди за виконану роботу. Згідно з п.7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені ст 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судовим наказом № 2н-401/2011, виданого Дарницьким районним судом м. Києва стягнуто з Державного підприємства "Київський державний завод "Буревісник" на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 12 612,54 грн. (а.с. 5). Судом встановлено, що 22.04.2011 р. державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 26047487 з виконання судового наказу, виданого 06.04.2011 р. Дарницьким районним судом м. Києва (а.с. 7). 23 червня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, рішення виконано (а.с. 8). Дослідивши надані докази, суд вважає встановлений факт порушення відповідачем термінів виплати доходів (заробітної плати) позивачу відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, який набрав чинності з 01.01.2001 року, та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати". Згідно до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чиним законодавством. Компенсація нараховується і виплачується у тому самому місяці, в якому виплачують заборгованість із заробітної плати. Компенсація обчислюється окремо для кожного місяця, за який належить виплатити зарплату. Для обчислення суми компенсації необхідно обрахувати приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу на основі даних Держстату щодо індексів споживчих цін. Приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу за даними Держстату, без урахування індексу у місяць, за який виплачується дохід. Згідно розрахунку наданого позивачем розмір компенсації за втрату частини доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, за період з 01.01.2011 р. по 31.05.2015 р., розмір компенсації становить 7 050,40 грн. (12 612,54 х 55,90 % = 7 050,40) (а.с. 3-4) та підлягає стягненню на користь позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 1 218 грн. 00 коп. належить стягнути з відповідача в доход держави. На підставі викладеного, п.7 ст. 43 Конституції України, ст.ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 3, 4 закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати",

Outcome: approved