Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його таким. 22.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №VILWAK00021402, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 77783.33 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір застави автотранспорту №VILWAK00021402 від 22.03.2007 року. Відповідно до умов якого, відповідач передав в заставу позивачу автомобіль марки DADI модель BDD1022SE, рік випуску: 2006, тип ТЗ: ПІКАП-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]). 12.05.2010 року ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності відповідачу. Ураховуючи те, що заборгованість відповідача станом на 12.06.2014 р. перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не погашена та складає 251 040.00 грн., що значно перевищує вартість предмет застави, а арешт на майно за рішенням суду було накладено значено пізніше, а ніж договір застави, відтак банк має пріоритетне право на задоволення вимог за борговими зобов'язаннями відповідача перед іншими особами, тому позивач просив суд ухвалити рішення, яким звільнити майно з-під арешту належне відповідачеві, що перебуває у заставі банку. В судове засідання представник ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явився, в заяві, яку адресував суду зазначив про розгляд справи без його участі, вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити у обсязі пред'явлених вимог, у разі неявки відповідача надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був оповіщений належним чином. В заяві, що адресував суду вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Взявши до уваги, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, щодо розгляду справи за їх відсутності, тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, давши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, дійшов до висновку про наступне. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Відповідно до статті 14 названого Закону якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Позивач звернувся до суду із позовом про звільнення з - під арешту автомобіля марки DADI модель BDD1022SE, рік випуску: 2006, тип ТЗ: ПІКАП-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]), зазначивши, що вказаний автомобіль перебуває в заставі банку відповідно до укладеного з відповідачем договору застави від 22.03.2007 року в забезпечення зобов'язань за кредитним договором укладеним між банком та відповідачем 22.03.2007 року №VILWAK00021402, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 77 783.33 грн., а тому Банк має пріоритетне право на звернення стягнення на таке майно. Як слідує зі змісту ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" йдеться про те, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи здобуті у справі докази судом не встановлено, що відповідачем у справі не належним чином виконувались умови кредитного договору укладеного 22.03.2007 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк", в результаті чого виникла заборгованість відповідача у розмірі обумовленому позивачем у позовній заяві, а відтак відсутні підстави стверджувати, що відповідач має нести відповідальність за порушення зобов'язання. Відсутні докази в підтвердження внесення відповідних відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна згідно з договором застави від 22.03.2007 року, а також запис про звернення стягнення на заставлене майно, що давали б банку пріоритетне право на звернення стягнення на належне відповідачеві майно. Також відсутні відомості з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність інших обтяжувачів на предмет застави в реєстрі та черговість їх права на таке майно. Відсутні докази, які б вказували, що ухвала суду від 12.05.2010 року, яка постановлена Липовецьким районним судом та якою накладено арешт на належний [PERSON] автомобіль, який є предметом даного спору, звернута судом до виконання та які дії вжито державним виконавцем з реалізації заставного майна. За наведених обставин суд дійшов до переконання, що позивачем в розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, які наведені у позовній заяві, що є підставою для відмови в задоволенні позову за його недоведеності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed