Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до Світанківської сільської ради, Рогатинської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 1, 59 умовних кадастрових га вартістю 34 842, 46 грн. на території Світанківської сільської ради із земель колишньої селянської спілки "Світанок" в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. У позовній заяві зазначено, що [INFO] року помер [PERSON]. На час смерті [PERSON] разом з ним проживали його дружина та сини, позивачі по справі, які успадкували все належне [PERSON] мано, оскільки прийняли спадщину. [PERSON] у період з 26.03.1982 року по 12.08.1986 року працював на посаді хірурга Беньківської сільської амбулаторії та в подальшому після переведення на роботу в Рогатинську ЦРЛ продовжував надавати медичні послуги жителям Рогатинського району в тому числі і працівникам колишнього колгоспу «Світанок» в с.Світанок Рогатинського району. Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» [PERSON] мав право на отримання у власність земельної частки (паю), як працівник соціальної сфери, однак його неправомірно не було включено до списку, що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю в період паювання землі в 1995 - 1999 роках і він не з своєї вини не зміг отримати земельний сертифікат на земельний пай. Позивачі є спадкоємцями першої черги на майно після смерті [PERSON]. Однак через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку в даний час вони не мають можливості оформити спадкові права в нотаріальній конторі, а тому змушені звертатися із позовом до суду. Відповідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" - невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просив визнати за його довірителями, як спадкоємцями першої черги за законом право власності на земельну частку (пай) розміром 1,59 умовних кадастрових га вартістю 34 842, 46 грн. на території Світанківської сільської ради із земель колишньої селянської спілки "Світанок" в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Світанківська сільська рада позовних вимог не визнала зовсім. Направила на адресу суду заперечення щодо позову у якому зазначено, що [PERSON] ніколи не працював у селянській спілці, не був членом селянської спілки. За життя не звертався із заявою про надання земельної частки (паю). [PERSON] не був включений у список пайовиків, який додавався до Державного акта через відсутність законних підстав для включення його у цей список. Явку представника у судове засідання Світанківська сільська рада не забезпечила і не повідомила суд про причини його неявки, хоча про день, час і місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник Рогатинської РДА позову не визнав. Пояснив, що [PERSON] за життя не набув права на земельну частку (пай) на території Світанківської сільської ради, оскільки працював у Рогатинській ЦРЛ, що підтверджується випискою з трудової книжки. Не працював у селянській спілці та у соціальній сфері села. Надання ним медичних послуг жителям району, в тому числі жителям с.Світанок не може бути підставою для отримання у власність земельної частки (паю). Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи представника позивачів, представника відповідача Рогатинської РДА, показання свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] пояснив, що постійно проживає в с.Світанок Рогатинського району Івано-Франківської області. Він двічі переніс оперативне втручання у 1986 році та 1994 році. [PERSON] працював лікарем Рогатинської ЦРЛ, але періодично приймав пацієнтів у Світанківській амбулаторії. Один раз на два тижні до Світанківської амбулаторії приїжджали лікарі Рогатинської ЦРЛ, які надавали консультативні послуги населенню. Разом з іншими лікарями кожен раз приїжджав [PERSON] та його брат [PERSON] Крім того, [PERSON] проживав в с.Світанок і після роботи надавав населенню консультативні медичні послуги. Свідок [PERSON] пояснив, що постійно проживає в с.Світанок Рогатинського району Івано-Франківської області. [PERSON] працював лікарем Рогатинської ЦРЛ. Раз на квартал до с.Світанок приїжджала комісія лікарів Рогатинської ЦРЛ для надання послуг населенню. До складу комісії входив лікар - хірург [PERSON] Коли проводилося паювання [PERSON] безпідставно не включили у списки осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю). [PERSON] дуже багато зробив добра для жителів с.Світанок. а тому заслуговував на отримання земельної частки (паю). Відповідно до довідок, виданих відділом Держземагенства у Рогатинському районі, [PERSON] не був включений до списків членів селянської спілки «Світанок» та додатку №1 до Державного акта на право колективної власності на землю в процесі паювання в 1995 році, не набув права на середню земельну частку (пай) в спілці власників селянських господарств «Світанок» згідно книги реєстрації сертифікатів по Світнківській сільській раді. Державний акт на право колективної власності на землю серія [NUMBER], виданий на підставі рішення Рогатинської районної ради від 14.09.1999 року, зареєстрований 24.09.1999 року. Згідно розпорядження Рогатинської РДА від 12.10.2005 року №168 середня земельна частка (пай) по Світанківській сільській раді становить 1, 59 га. Вартість середньої земельної частки (паю) по даному господарстві з врахуванням змін у рентному доході та коефіцієнту індексації становить 34 842, 46 грн. Як вбачається із виписки з трудової книжки [PERSON], з 12 серпня 1986 року згідно наказу 3194-к від 12.08.1986 року він працював на посаді лікаря - хірурга районної лікарні. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Угринівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Відповідно до довідки №2407, виданої 26.10.2015 року виконавчим комітетом Угринівської сільської ради на час смерті [PERSON] разом з ним за адресою [ADDRESS] без реєстрації місця проживання проживала дружина [PERSON] та його діти. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. За ч.2 ст.5 Земельного кодексу України суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства. Постановою Верховної Ради України "Про форми Державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" від 13.03.1992 року №2201 затверджена форма Державного акта на право колективної власності на землю" до якого додається за встановленою формою список громадян-співвласників цієї власності. Пунктом 3 указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 року №666/94 встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути предметом успадкування. Указом Президента України від 08.08.1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Внесеним до списку особам, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особам видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводиться їх реєстрація районною державною адміністрацією. Тобто, для набуття право на земельну частку (пай), згідно з п.2 указу Президента України від 08.08.1995 року №720 необхідна наявність двох обставин: членство у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п.2.2 Положення про Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовах кадастрових гектарів), яке було затверджене рішенням Івано-Франківської обласної ради народних депутатів 31 липня 1995 року, власником земельного сертифіката можуть бути також особи, які зайняті у соціальній сфері на селі. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб'єктивного земельного права, суб'єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Пунктом «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень, даних у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі Державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За приписами ст. ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, позивачі не надали суду доказів належності на праві власності спадкодавцю земельної частки (паю), а тому вказане майно не входить до складу спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] не працювала у селянській спілці «Світанок», не був членом селянської спілки, не був зайнята у соціальній сфері на селі. З цих підстав його не було внесено у списки осіб, які мали право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином [PERSON] за життя не набув права на земельну частку (пай) у селянській спілці «Світанок». За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Outcome: dismissed