Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що пройшов термін позовної давності. Крім того, за користування кредитом нараховували відсотки коли він проходив військову службу у зв'язку із мобілізацією. По штрафу також пропущений строк позовної давності. Відповідач був мобілізований 07 серпня 2014 року і демобілізований 28 липня 2015 року. Востаннє [PERSON] платив кошти в рахунок погашення заборгованості 04 лютого 2014 року. [PERSON] не зміг виплачувати кошти оскільки внаслідок скорочення залишився без роботи. [PERSON] звертався до банку з приводу реструктуризації заборгованості і пояснював, що був мобілізований, однак банк не погодився і не змінив розмір заборгованості. [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності і просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку зі спливом позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В поданому до суду клопотанні представник позивача Дідук Р.А. просить розглянути справу за відсутності представника позивача. Судом встановлено, що 16 листопада 2012 року між ПАТ „Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір. Згідно даного договору відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 19944 гривні зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 19.11.2015 року. Пунктом 2.8 договору передбачено, що комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 0% від суми кредиту. Комісійна винагорода банку за надання (інформації ) виписок за рахунком становить за період з 1-го місяця користування кредитом по 1-й місяць користування кредитом 0% від сум кредиту, за період з 2-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом - 2,75% від суми кредиту, за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, без ПДВ становить 1,8% від суми переказу. Позичальник зобов'язався за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій та/або інших платежів сплатити банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму до 19999 гривень 99 копійок - 150 гривень за перший прострочений платіж, та 350 гривень за кожний наступний прострочений платіж поспіль. Повернення кредиту, сплата процентів та інших платежів здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах і в терміни та на умовах визначених договором і відповідно до графіку платежів який є додатком №1 до договору і його частиною. Згідно додатку №1 до кредитного договору відповідач повинен був щомісяця починаючи з грудня 2012 року до листопада 2015 року включно сплачувати 1087 гривень 32 копійки, а саме в рахунок погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, за інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення, тощо). Вказані обставини стверджуються копією кредитного договору №500320749 та копією додатку №1 до цього кредитного договору. Отже, між ПАТ „Альфа-Банк" та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернув 15578 гривень 90 копійок кредиту, не сплатив 2 гривні 52 копійки відсотків, 11147 гривень 03 копійки комісії та 14850 гривень штрафів. Відсотки та комісії нараховані за період до 19 жовтня 2015 року , а штрафи нараховані за період до 10 жовтня 2016 року. Вказані обставин стверджуються розрахунком заборгованості. З 07 серпня 2014 року по 28 липня 2015 року [PERSON] був військовослужбовцем. Вказана обставина стверджується копією військового квитка [PERSON] Згідно до пункту 15 статті 14 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно ст.1 Закону України „Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Зазначений особливий період розпочався з 17 березня 2014 року, тобто з дати оголошення Указу Президента від 17.03.2014 року № 303/2014 „Про часткову мобілізацію" і тривав до 28 вересня 2016 року, тобто до дня набрання чинності Указом Президента від 26 вересня 2016 року № 411/2016 „Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15". Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач безпідставно нарахував відповідачу відсотки за користування кредитом в сумі 1 гривня 34 копійки та штрафні санкції за невиконання зобов'язань в сумі 3850 гривень за період з 07 серпня 2014 року до 28 липня 2015 року. [PERSON] звертався до банку з приводу реструктуризації заборгованості і пояснював, що був мобілізований, однак банк не погодився і не змінив розмір заборгованості. Вказана обставина визнана відповідачем. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 30 вересня 2014 року між ПАТ „Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю „ДАТА МАЙНІНГ ГРУП" було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТзОВ „ДАТА МАЙНІНГ ГРУП" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором від 02 лютого 2013 року №500340947. 10 жовтня 2016 року між ТзОВ „ДАТА МАЙНІНГ ГРУП" та ТзОВ „Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТзОВ „ФК „ЄАПБ") було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТзОВ „ДАТА МАЙНІНГ ГРУП" відступило ТзОВ „ФК „ЄАПБ" належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором від 02 лютого 2013 року №500320749. Вказані обставини стверджуються копіями договорів факторингу та витягом з додатку №1-1 до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ. У відповідності до вимог ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов'язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором за кредитним договором від 16 листопада 2012 року №500320749. Дослідивши матеріали справи, суд вважає. що позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Суд вважає вимогу про стягнення з відповідача комісії безпідставною виходячи із наступного. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України „Про захист прав споживачів". За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів", в редакції чинній на момент укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином, умова договору про сплату комісії за надання (інформації ) виписок за рахунком не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України „Про захист прав споживачів" і є нікчемною. Враховуючи наведене, суд вважає, що у стягненні з відповідача комісії слід відмовити. Крім того, суд також враховує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачу (інформації ) виписок за рахунком. Таким чином нарахування заборгованості по комісії є протиправним. Враховуючи наведене, суд вважає, що суми сплачені відповідачем і зараховані в рахунок сплати комісії, а саме 6732 гривні 77 копійок, слід зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що позовна заява була здана на пошту 06 грудня 2017 року, а штрафи нараховані за період до 10 жовтня 2016 року, у стягненні штрафів нарахованих до 07 серпня 2014 року та з 28 липня 2015 року по 10 жовтня 2016 року слід відмовити у зв'язку із пропуском строків позовної давності. Позивач не надав суду доказів, які б стверджували, що після 06 грудня 2016 року, тобто протягом року до звернення позивача до суду, відповідач вчинив дії , які б свідчили про визнання ним свого боргу. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Така правова позиція закріплена у постанові ВСУ від 19.03.2014 №6-20цс14. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач визнав, що після звільнення з військової служби звертався до позивача з пропозицією про реструктуризацію заборгованості, тобто відповідач після 28 липня 2015 року, в межах трьох років до звернення позивача до суду, вчинив дії , які свідчили про визнання ним свого боргу. Суд також враховує, що у кредитного договорі сторонами встановлена дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій , а саме 19.11.2015 року. Таким чином, суд вважає, що вимога відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по відсотках та по тілу кредиту є безпідставною. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по відсотках та по тілу кредиту, за відрахуванням сум сплачених відповідачем і зарахованих в рахунок сплати комісії. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву ТзОВ „Фінансова компанія „Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача 8846 гривень 21 копійку заборгованості по тілу кредиту та 1 гривню 22 копійок відсотків. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 340 гривень 46 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 256,257,258,261,267, 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial