Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

25.12.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо транспортної пригоди в порядку регресу. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №521992-02-08-01 від 12.07.2012 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Pajero , державний реєстраційний номер [NUMBER]. 19 січня 2013 року в Київській області, в селі Погреби сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля страхувальника та автомобіля ГАЗ2705, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у позивача автомобіль Mitsubishi Pajero, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач зазначає, що згідно з довідкою про обставини ДТП особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП "Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна", є водій [PERSON], а також його вина підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2013 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 1166, 1187 ЦК України за змістом яких, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Позивач зазначає, що згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника (п.2.1.1 Договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми, а підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком (п. 2.4 Договору страхування). Відповідно до Рахунку №НМРФ-24190 від 12.02.2013 року, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля складає 2861 грн. 09 коп. Згідно умов договору страхування та листа вигодонабувача ПрАТ "СК "ВУСО" сплатило на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 2861 грн. 09 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК "ВУСО" у відповідності до статті 25 ЗУ "Про страхування" на підставі заяви Страхувальника від 21.01.2013 року та страхового акту №1964-02 від 16.05.2013 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням. Позивач вказує, що відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач вказує, що після виплати страхового відшкодування у ПрА Т "СК "ВУСО" виникло право вимоги до відповідача і за наведених умов позивач просить стягнути з відповідача завданий розмір шкоди в порядку регресу у сумі 2861 грн. 09 коп., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 03.12.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу №023065-02-10-01 (а.с. 8-12). 19.01.2013 року на вул. Чапаєва, 99 в с. Погреби, Броварського райну, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON] та [PERSON] внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 21.01.2013 року потерпілий [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13). Згідно звіту №4266-70 від 21.03.2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 2861,09 грн. (а.с. 16-19). З матеріалів справи слідує, що позивач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2861,09 грн., що підтверджується страховим актом від 16.05.2013 року, рахунком №НМРФ-24190 від 12.02.2013 року та платіжним дорученням від 16.05.2013 року №5264 (а.с. 20-22). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Враховуючи встановлені судом обставини справи та викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved