Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, який був уточнений та остаточно просить суд, визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 22720069 від 09.07.2015 року, про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: [ADDRESS]; визнати припиненим укладений між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ: 09807750) іпотечний договір, серія та номер: реєстровий номер 4089, виданий 03.10.2006 року, видавник: Приватний нотаріус [PERSON]Д,, зареєстровано в реєстрі заборон за номером 464; припинити заборону на нерухоме майно: дата та час державної реєстрації 03.10.2016 року 17:56:27, номер запису про обтяження: 10342124; зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати за [PERSON], право власності на нерухоме майно квартиру № 290 за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12; зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 22720069 від 09.07.2015 12:08:11; Зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно припинити заборону на нерухоме майно: дата та час державної реєстрації 03.10.2016 року 17:56:27, номер запису про обтяження: 10342124. У судове засідання представник позивача просив слухати справу без фіксації судового процесу. В судове засідання відповідачі не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловив. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» надав до суду свої письмові заперечення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно в установленому законом порядку Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 жовтня 2006 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11050393000, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» надало у позику грошові кошти в іноземній валюті у сумі 160\~000, 00 доларів США. На підставі договору купівлі-продажу № 4079 від 03.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було придбане нерухоме майно квартира 290, загальною площею 135,9 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 11050393000 від 03 жовтня 2006 року, відповідно до якого [PERSON] було отримано кредит в іноземній валюті у сумі 160\~000, 00 доларів США, 03 жовтня 2006 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» було укладено посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4089 іпотечний договір. Відповідно до вказаного договору надано в іпотеку нерухоме майно - належну [PERSON] на праві власності квартиру номер 290 за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12. Ринкова вартість предмету іпотеки склала 923\~067, 00 грн., або відповідно до курсу НБУ (505 грн. за 100 доларів США) на час укладення договору 182\~785, 64 доларів США. У звязку з фінансовою кризою з 2009 року [PERSON] втратила можливість регулярно сплачувати платежі по кредитному договору, внаслідок чого АТ «УкрСиббанк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2011 року у праві № 2/1522/8709/11 з [PERSON] та її поручителя [PERSON] у солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 11050393000 від 03 жовтня 2006 року по кредиту та відсоткам в розмірі 171\~659, 25 доларів США. 21.07.2015 року до помешкання [PERSON] прибули співробітники ТОВ «Кей-Колект» з вимогою звільнити належну їй квартиру, мотивуючи це тим, що власником спірного нерухомого майна є ТОВ «Кей-Коллект». Відповідно до інформаційної довідки № 40933136 від 21 липня 2015 року, 09.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано право власності на належну [PERSON] квартиру площею 135,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] виникло у ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки № 4089 від 03.10.2006 року. Іпотечний договір № 4089 від 03.10.2006 року було укладено між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Повідомлення від АТ «УкрСиббанк» про відступлення прав за іпотечним договором № 4089 від 03.10.2006 року [PERSON] не отримувала, докази направлення такого повідомлення відсутні. Про укладення між ТОВ «Кей-Колект» та АТ «УкрСиббанк» нотаріально посвідченого та зареєстрованого у встановленому законодавством порядку договору про відступлення прав за іпотечним договором [PERSON] відомо не було. Таким чином, відступлення АТ «УкрСиббанк» ТОВ «Кей- Колект» прав за іпотечним договором, відбулося з порушенням приписів діючого законодавства України, а саме, порядку встановленого ст. 24 Закону України «Про іпотеку». АТ «УкрСиббанк» відповідно до укладених кредитних договорів надало [PERSON] споживчий кредит в іноземній валюті. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. [PERSON] використовує спірне нерухоме майно, як місце постійного проживання, на праві власності іншого житлового нерухомого майна вона не має, площа спірного нерухомого майна становить 135,9 кв.м. З огляду на наведене, відчуження належної [PERSON] квартири № 290 за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12 відбулося в порушення статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». За адресою: [ADDRESS], тобто в спірній квартирі, разом з [PERSON] прописані та проживають її неповнолітні доньки: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до п. 1.9. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сімї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 1.10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Будь-які докази наявності рішення органу опіки та піклування щодо надання дозволу на відчуження спірного нерухомого майна, в якому разом з [PERSON] проживають її неповнолітні доньки, відсутні. Відомості щодо надання дозволу на відчуження спірного майна, третьою особою - Відділом опіки та піклування Приморської райдержадміністрації Одеської міської ради до суду не надавались. Відповідно до п. 46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Докази наявності вимоги про усунення порушень, як і докази направлення ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержателем по договору іпотеки № 4089 від 03.10.2006 року вимоги про усунення порушень в розумінні пп. 1 п. 46 зазначеного вище порядку відсутні. ТОВ «Кей-Колект» до суду будь-яких доказів направлення, вручення письмової вимоги до суду не надало. У звязку з наведеним, можливо дійти висновку, що ТОВ «Кей-Колект» не надавало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] документи, передбачені п. 46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року. Таким чином, набуття права власності ТОВ «Кей-Колект» на спірне нерухоме майно відбулося з порушення вимог п. 46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з матеріалів справи, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про держану реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: [ADDRESS] прийняте 09.07.2015 року. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній, станом на 09.07.2015 року (дату прийняття рішення про реєстрацію права власності), державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування обєкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній станом на 09.07.2015 року, нотаріальний округ територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться держана нотаріальна контора, в якій працює держаний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. Відповідно до чинного станом на 09.07.2015 року п. 2 Загальної частини Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, органи державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Таким чином положеннями чинного станом на 09.07.2015 року законодавства в сфері реалізації проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, наявність у нотаріуса статусу державного реєстратора, як спеціального субєкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно була повязана безпосередньо з місцем розташування такого майна та відповідно до вимог діючого станом на 09.07.2015 року законодавства нотаріус виступав у правовідносинах як державний реєстратор виключно відносно майна, що знаходилось в межах нотаріального округу - територіальної одиниці, в межах якої нотаріус здійснював свою нотаріальну діяльність. [PERSON] є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Місцем розташування спірного обєкта нерухомості є м. Одеса, вул. Тіниста, 9/12, тобто спірне нерухоме майно розташоване в межах Одеського міського нотаріального округу - територіальної одиниці, в межах якої приватний нотаріус [PERSON] не здійснював нотаріальну діяльність і в межах якої робоче місце (контора) приватного нотаріуса [PERSON] відсутнє. Відповідно до норми ч. 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат», п. 2 Загальної частини Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції, що діяли станом на 09.07.2015 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не міг виступати в якості державного реєстратора відносно спірного нерухомого майна та в спірних правовідносинах не міг виступати, як субєкт владних повноважень, оскільки, відповідно до закону повноваженнями державного реєстратора відносно спірного нерухомого майна наділений не був, а отже, не міг відповідно до закону здійснити реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно. У звязку з наведеним приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] протиправно, в порушення вимог діючого законодавства, без наявних на те повноважень, за відсутності необхідної правосубєктності, проведено державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості квартиру №290 за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста 9/12 , внаслідок чого ТОВ «Кей-Колект» протиправно набуто право власності на вказаний обєкт нерухомості. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як вбачається з норми ст. 37 Закону України "Про іпотеку" набуттю права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем передує визначення вартості предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності на момент набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. В матеріалах справи відсутні докази проведення оцінки з метою визначення вартості спірного нерухомого майна на момент набуття права власності на нього ТОВ «Кей-Колект». Про проведення такої оцінки [PERSON] не відомо. Таким чином, в порушення вимог ст. 37 Закону України "Про іпотеку" щодо проведення оцінки предмета іпотеки, такої оцінки проведено не було, вартість спірного нерухомого майна на момент набуття права власності на нього ТОВ «Кей-Колект» субєктом оціночної діяльності не встановлювалась. Також, [PERSON] було отримано довідку АТ «Укрсиббанк» вих. № 56-38/139 від 30.11.2015 року, відповідно до якої [PERSON] не має заборгованості перед АТ «Укрсиббанк». Відповідно до повідомлення про анулювання боргу вих. №733221/И_4346 від 25 листопада 2015 року, ТОВ «Кей-Колект» здійснено анулювання (прощення боргу) за кредитним договором № 11050393000 від 03.10.2006 року. Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Прощення боргу, не передбачає зустрічного задоволення (звернення стягнення на майно боржника), оскілки відповідно до ст. 605 ЦК України прощення боргу означає звільнення боржника від виконання зобовязання за укладеним правочином. Таким чином, відповідно до довідки АТ «Укрсиббанк» вих. № 56-38/139 від 30.11.2015 року, та повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу вих. №733221/И_4346 від 25 листопада 2015 року, зобовязання за кредитними договорами укладеним між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк», припинено. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України Про іпотеку іпотека має\~ похідний характер від основного зобовязання і є дійсною\~ до\~ припинення\~ основного\~ зобовязання або до закінчення\~строку\~ дії\~ іпотечного\~ договору.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ст. 17\~Закону України Про іпотеку встановлено, що\~іпотека припиняється у разі припинення\~ основного\~ зобовязання або закінчення строку дії іпотечного\~ договору.\~ Враховуючи те, що іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4089, укладено з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитними договорами зобовязання за яким припинено, на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підлягає припиненню укладений між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» іпотечний договір від 03.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4089, як і підлягає припиненню зареєстрована в реєстрі заборон за №464 заборона на нерухоме майно від 03 жовтня 2006 року, накладена на підставі зазначеного договору. Аналізуючи практику застосування ст. 16 ЦК України, Верховним судом України вказав, що: «У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».)» Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 215,\~216 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення Відповідно до\~ст. 41 Конституції України та\~ст. 319 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до \~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Outcome: approved