Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

27.05.2020р. Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом вказуючи, що у нього з [PERSON] (далі - відповідачка) 30.07.2018р. була укладена угода про надання особистого кредиту № 501049664, відповідно до умов якої позивач надав відповідачці кредит у сумі 75 038 грн. 00 коп. строком на 36 місяців, з номінальною процентною ставкою 15,99 %. Відповідно до умов договору, відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші передбачені платежі, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. В порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30.03.2020р. має прострочену заборгованість в сумі 116 303 грн. 38 коп., яка складається із: строкової заборгованості - 39 675 грн. 12 коп., простроченої заборгованості - 28 343 грн. 77 коп., строкової заборгованості по нарахованих процентах та комісіях - 2 696 грн. 24 коп., простроченої заборгованості по нарахованих процентах та комісіях - 39 988 грн. 25 коп., штрафи - 5 600 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 25.08.2020р. від позивача, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, витребовувалися: первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів, часткової сплати заборгованості, якщо таке мала місце, та достовірності розрахунку позовних вимог; докази на підтвердження підписання відповідачкою Договору, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, та Тарифів банку, які розміщені на сайті банку; детальний розрахунок позовних вимог окремо по заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями та штрафами з вказанням періодів здійснення таких нарахувань та обґрунтування позовних вимог в цій частині з посиланням, зокрема, на конкретні положення кредитного договору. Станом на 08 год. 30 хв. 22.09.2020р. (час проведення судового засідання) позивач не виконав вимоги ухвали суду від 25.08.2020р. про витребування доказів в частині надання: докази на підтвердження підписання відповідачкою Договору, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, та Тарифів банку, які розміщені на сайті банку; обґрунтування позовних вимог в частині визначення розміру заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями та штрафами з посиланням, зокрема, на конкретні положення кредитного договору. При цьому позивач не надав жодних обґрунтованих пояснень щодо неможливості виконання вказаної ухвали, а також не клопотав перед судом щодо надання додаткового строку для виконання ухвали. Представник позивача в судові засідання призначені на 25.08.2020р., 08.09.2020р. та 22.09.2020р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив. Водночас представник позивача разом із позовом звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судові засідання призначені на на 25.08.2020р., 08.09.2020р. та 22.09.2020р. не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Українипро виклик відповідача до суду. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а також не подала до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи. 22.09.2020р. судом, в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи 30.07.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено угоду про надання особистого кредиту № 501049664, що підтверджується анкетою-заявою відповідачки від 30.07.2018р., офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501049664 від 30.07.2018р., акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501049664 від 30.07.2018р., додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 501049664 від 30.07.2018р. (графік платежів). На підставі угоди позивач надав відповідачу кредит у розмірі 75 038 грн. 00 коп., зі сплатою 15,99 % річних, у строк на 36 місяців, із строком повернення кредиту до 30.07.2021 року, із встановленням графіку погашення кредиту. В угоді також визначено комісійну винагороду за обслуговування кредиту 2,35 % від суми кредиту. Позивачем виконано умови угоди № 501049664 від 30.07.2018р. та видано відповідачу грошові кошти на загальну суму 75 038 грн. 00 коп., що підтверджено випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 30.07.2018р. по 30.03.2020р. У анкеті-заяви від 30.07.2018р. зазначено, що відповідачка ознайомилася та погодилася із Договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, та Тарифами банку, які розміщені на сайті банку, своїм підписом підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в Альфа-Банку та погодилась з тим, що підписана нею заява становить між нею та Банком угоду про надання банківських послуг. Однак до позовної заяви не надано Договору, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, та Тарифи банку, які розміщені на сайті банку, та які підписані відповідачкою. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаною угодою станом на 30.03.2020р. становить 116 303 грн. 38 коп., яка складається із: строкової заборгованості - 39 675 грн. 12 коп., простроченої заборгованості - 28 343 грн. 77 коп., строкової заборгованості по нарахованих процентах та комісіях - 2 696 грн. 24 коп., простроченої заборгованості по нарахованих процентах та комісіях - 39 988 грн. 25 коп., штрафи - 5 600 грн. 00 коп. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачкою було здійснено 26.11.2018р. Після цього, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Альфа-Банк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. За такого, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві відповідачки від 30.07.2018р., оферті на укладення угоди про надання кредиту № 501049664 від 30.07.2018р., акцепті пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501049664 від 30.07.2018р., додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 501049664 від 30.07.2018р. (графік платежів) визначена відсоткова ставка та комісійна винагорода, однак жодним чином не визначений розмір неустойки (пені, штрафу) та порядок їх нарахування. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині штрафу, в тому числі його розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилається на Договір, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, який розміщений на сайті банку, як невід`ємну частину укладеної угоди між позивачем та відповідачкою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати штрафу. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд, встановивши наведені обставини, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови кредитного договору, Договір розміщений на сайті позивача не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч .6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що Договір розміщений на сайті позивача не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ "Альфа-Банк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 342/180/17. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягненнязаборгованості в сумі 110 703 грн. 38 коп., яка складається із: строкової заборгованості - 39 675 грн. 12 коп., простроченої заборгованості - 28 343 грн. 77 коп., строкової заборгованості по нарахованих процентах та комісіях - 2 696 грн. 24 коп., простроченої заборгованості по нарахованих процентах та комісіях - 39 988 грн. 25 коп. Позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 5 600 грн. 00 коп. є безпідставні на необґрунтовані, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 000 грн. 68 коп. (95,18 %).

Outcome: partial