Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння, зазначили, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивачів. В установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини подали дві особи - 10 вересня 2001 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подав [PERSON], а 29 жовтня 2001 року заяву про прийняття спадщини за законом подала дружина спадкодавця [PERSON]. 14 січня 2002 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Старобросківецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 02 травня 2001 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого [INFO], є [PERSON], і спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. 06 лютого 1960 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Прізвище кожному з подружжя присвоєне "[PERSON]". На момент смерті [PERSON] в 2001 році його дружині вже виповнилось 68 років, тобто остання була непрацездатною, оскільки досягла встановленого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійного віку для жінок (55 років). Крім того, [PERSON] з 1987 року було безстроково встановлено 3-тю групу інвалідності. У зв'язку з наявністю у спадкодавця трьох спадкоємців за законом першої черги - дружини та двох дітей - [PERSON] при спадкоємстві за законом належала б 1/3 частка у спадщині, а тому її обов'язкова частка складає 2/9 (1/3 : 2/3 = 2/9). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2013 року визнано недійсним в частині 2/9 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки в цій частині було порушено право [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині, яка вважається належною останній з моменту відкриття спадщини, тобто з 02 травня 2001 року. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті право на спадкування за законом мають її діти - [PERSON] та [PERSON], які, в свою чергу, мають право здійснювати захист свого порушеного права. В установлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк, а саме: 13 лютого 2007 року заяву про прийняття спадщини за законом подала донька спадкодавиці [PERSON]. Інша донька спадкодавиці [PERSON] 05 грудня 2013 року за згодою [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом, Таким чином відповідно до ст.ст. 1218, 1267 ЦК України [PERSON] та [PERSON] набули право на 2/9 частки вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], тобто по 1/9 частці кожна. 22 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Незважаючи на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем згаданого житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, однак належні позивачам частки підлягають витребуванню у нього, так як належні позивачам 2/9 частки вищевказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами були відчужені поза їх волі. Тому позивачі просять витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] 1/9 будинковолодіння, що знаходяться в [ADDRESS], придбані [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 22 листопада 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 5360. Витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] 1/9 будинковолодіння, що знаходяться в [ADDRESS], придбані [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 22 листопада 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 5360. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені вище, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що вони є безпідставними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини не явки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності [PERSON] на підставі наданих позивачем матеріалів. Дослідженими судом доказами встановлено, що 06 лютого 1960 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Старобросківецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 06 лютого 1960 року зроблено актовий запис за № 07. Прізвище кожному з подружжя присвоєне "[PERSON]". Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 19 жовтня 2010 року за № 00005952793. Від даного шлюбу є двоє дітей [PERSON] та [PERSON], які являються позивачами по даній справі. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 червня 1995 року, на підставі заповіту посвідченого Старобросківецькою сільською радою [PERSON] отримав у власність будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літ."А-І", літньої кухні літ."Б", вбиральні літ."В", сарая літ."Г", сарая літ."Д", сарая літ."Е", сарая літ."Ж", сарая літ."З", огорожі під № 1, хвіртки під № 2, криниці під № 3, що знаходяться в [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина на все вищевказане будинковолодіння. Відповідно до заповіту посвідченого виконавчим комітетом Старобросківецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 02 травня 2001 року за реєстровим № 175, спадкоємцем в заповіті майна [PERSON], померлого [INFO], є [PERSON]. В установлений статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини подали дві особи, а саме: 10 вересня 2001 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подав [PERSON], а 29 жовтня 2001 року заяву про прийняття спадщини за законом подала дружина спадкодавця [PERSON]. 14 січня 2002 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 29 на ім'я [PERSON], відповідно до якого спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно статті 535 Цивільного кодексу Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Статтею 529 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У зв'язку з тим, що у спадкодавця залишилось троє спадкоємців за законом першої черги - дружини та двоє дітей, то [PERSON] при спадкоємстві за законом належала б 1/3 частка у спадщині, а тому її обов'язкова частка складає 2/9 (1/3 : 2/3 = 2/9). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 19 червня 2013 року визнано недійсним в частині 2/9 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки в цій частині було порушено право [PERSON] на обов'язкову частку у спадщині (а.с. 33-38). Таким чином зазначена вище частка у спадковому майні вважається належною [PERSON] з моменту відкриття спадщини, про що говорить стаття 548 Цивільного кодексу Української РСР, тобто з 02 травня 2001 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що в установлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк, а саме: 13 лютого 2007 року заяву про прийняття спадщини за законом подала донька спадкодавиці [PERSON]. Інша донька спадкодавиці [PERSON] 05 грудня 2013 року за згодою [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом, що відповідає положеннями частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином [PERSON] та [PERSON] набули право на 2/9 частки вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], тобто по 1/9 частці кожна. 22 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, посвідчений 22 листопада 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. і зареєстрований в реєстрі за № 5360. Як вбачається з пункту 1 договору до складу відчуженого майна увійшли житловий будинок літ."А-І", літня кухня літ."Б", вбиральня літ."В", сарай літ."Г", сарай літ."Д", сарай літ."Е", сарай літ."Ж", сарай літ."З", огорожа під № 1, хвіртка під № 2, криниця під № 3. Незважаючи на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем згаданого житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, належні позивачам частки підлягають витребуванню у нього виходячи з наступного. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина третя статті 1296 Цивільного кодексу України передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно частини п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Виходячи з цього позивачі, які фактично прийняли спадщину після смерті матері можуть захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном. Статтею 396 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 Цивільного кодексу України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Таким чином, оскільки як встановлено судом належні позивачам 2/9 частки вищевказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами були відчужені поза їх волі, то позивачі мають право домагатися відновлення свого права на них. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті матері позивачі з часу її відкриття набули речові права на 2/9 частки домоволодіння - право володіння та право користування ними і, відповідно, право на захист цих прав. Тому аналізуючи норми закону, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню.

Outcome: approved