Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.02.2016 відповідач отримав у позивача в позику грошову суму в розмірі 250000,00 гривень та зобов`язувався повернути кошти в строк до 18.02.2017. Зобов`язання у вказаний строк він не виконав, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь основну заборгованість у розмірі 250 000 грн., 32 561 грн. 64 коп. в рахунок стягнення пені за період з 19.02.2017 року по 19.08.2017 року, 38 420 грн. 87 коп. в рахунок стягнення інфляційних втрат за період з 19.02.2017 року по 10.10.2018 року; 12 308 грн. 22 коп. в рахунок стягнення 3%-річних за період з 19.02.2017 року по 10.10.2018 року. Представник позивача зазначив, що передання грошових коштів відповідачу підтверджується платіжною відомістю ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" № В3160-200-006 від 17.02.2016 та поточною випискою ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" від 02.09.2016. Також, представник позивача вказав, що у вказаних платіжних документах помилково у якості призначення платежу позивачем вказано "Господарські витрати", у зв`язку з чим позивачем 07.06.2016 року до ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" подано лист про виправлення цільового зарахування вказаних коштів. Окрім того, представник позивача пояснив суду, що службова записка від 26.01.2016 року, яка надана відповідачем суду у якості доказів витрачання останнім спірної грошовї суми на господарські цілі, адресована [PERSON] , однак дана особа у трудових відносинах з ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" не перебувала, а тому доводи відповідача щодо отримання останнім коштів на господарські витрати не заслоговують на увагу. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та суду пояснив, що відповідач підписував договір позики, однак грошових коштів на підставі даного договору не отримував, а надані позивачем платіжна відомість № В3160-200-006 від 17.02.2016 та поточна виписка ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" від 02.09.2016 не підтверджують перерахування відповідачу грошових коштів на підставі договору позики. Також представник відповідача зазначив, що грошові кошти у розмірі 250000,00 грн. були перераховані позивачем за призначенням "Господарські витрати", про витрачання яких відповідач надав звіт у службовій записці від 26.01.2016. Також належне витрачання позивачем вказаних коштів підтверджується відсутністю претензій з боку позивача протягом 36 місяців з дня проведення переказу коштів, тобто з 17.02.2016., хоча трудовий договір між ними розірваний 31.06.2016. Окрім того, представник відповідача вказав, що згідно з умовами договору банківського рахунку, укладеного між відповідачем та ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" вказаний банківський рахунок призначений виключно для зарахування заробітної плати від позивача, що виключає використання цього рахунку для будь-яких інших платежів, не пов`язаними з трудовими відносинами. Представник відповідача пояснив, що позивач несе відповідальність за зміст реквізитів платіжних документів, а тому доводи позивача щодо помилковості призначення платежу є необгрунтованими. Також, зважаючи на збільшення позивачем позовних вимог, відповідач просив суд застосувати до даних правовідносин вимоги позовної давності. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено що, згідно договору позики від 12.02.2016ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" передало [PERSON] грошові кошти у розмірі 250000,00 грн., які позичальник зобов`язувався повернути до 18.02.2017 (т. 1 а.с. 9-10). Відповідно до п. 3.1. даного договору позичальник у випадку порушення строків повернення боргу повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиплаченого зобов`язання за кожен день прострочки. ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 250000,00 грн. підтверджується платіжною відомістю ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" № В3160-200-006 від 17.02.2016 (т. 1 а.с. 11) та поточною випискою ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" від 02.09.2016 (т. 1 а.с. 213). У поточній виписці ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" у якості цільового зарахування даного платежу вказано "Господарські витрати за 02.2016". Листом № 439 від 06.06.2016 ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" просило ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" виправити описку, допущену у призначенні платежу в платіжному дорученні від 17.02.2016 на суму 250000,00 грн., з "Зарахування господарських витрат [PERSON] за лютий 2016 року" на "Зарахування позики по Договору позики № б/н від 12.02.2016 на к/р [PERSON] ". Даний лист було отримано ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк" 07.06.2016, що підтверджується відповідним штампом на ньому (т. 2 а.с. 12). Відповідно до службової записки від 26.01.2016 [PERSON] звітує перед [PERSON] про те, що витрати, пов`язані з оформленням 87 договорів оренди землі строком на 10 років, склали 421440,10 грн. (а.с. 215). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем 12.02.2016 був підписаний договір позики на суму 250000,00 грн. (т. 1 а.с. 9-10), 17.02.2016 позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти у вказаному розмірі (т. 1 а.с. 11, а.с. 213), а 07.06.2016 позивач звернувся до банку для виправлення призначення даного платежу з "зарахування господарських витрат" на "зарахування позики" (т. 2 а.с. 12), тому суд приходить до висновку, що позивачем були надані у борг грошові кошти, які були отримані відповідачем. Ствердження відповідача щодо того, що грошові кошти у розмірі 250000,00 грн. були отримані ним на господарські витрати згідно службової розписки від 26.01.2016 (т. 1 а.с. 215), суд не може покласти в основу рішення, оскільки дана службова записка містить інформацію щодо відносин [PERSON] та [PERSON] , який за словами представника позивача не є працівником ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля", при цьому господарські витрати, які розраховані відповідачем відносяться до січня 2016 року, тобто не відносяться до дати укладання договору позики, та за своїм розміром перевищують суму позики. Також суд зазначає, що ствердження [PERSON] , які містяться у запереченнях останнього (т. 2 а.с. 87), про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, суд не може покласти в основу рішення, оскільки договір позики між сторонами був укладений 12.02.2016, а позов поданий позивачем 13.06.2016, тобто позивачем не було пропущено термін позовної давності, який передбачається діючим Цивільним кодексом України, включаючи і заяву про збільшення позовних вимог. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідача складає 250 000 грн. в рахунок стягнення заборгованості за договором позики б/н від 12.02.2016 року, 32 561 грн. 64 коп. в рахунок стягнення пені за період з 19.02.2017 року по 19.08.2017 року, 38 420 грн. 87 коп. в рахунок стягнення інфляційних втрат за період з 19.02.2017 року по 10.10.2018 року; 12 308 грн. 22 коп. в рахунок стягнення 3%-річних за період з 19.02.2017 року по 10.10.2018 року. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з судового збору у розмірі 4363,67 грн. (а.с. 12, 28,167). На підставі викладеного,

Outcome: approved