Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У квітні 2016 року позивач публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України"), правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", та [PERSON] укладено кредитний договір №8807С43 від 06.12.2007 року (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 55000,00 доларів США строком на 25 років з 06.12.2007 року до 06.12.2032 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі LIBOR (12m) + 7,10%, але не менше 12,50% річних з переглядом 1 раз на рік. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором та графіком погашення кредиту. 28.12.2012 року та 31.05.2013 року між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] були укладені договори №8807С43-1 та №8807С43-2 про внесення змін до кредитного договору №8807С43 від 06.12.2007 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року, відповідач [PERSON] передала ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], про що між сторонами було укладено іпотечний договір №8807Z50 від 06.12.2007 року. [PERSON] одержала та використала за цільовим призначенням кошти, отримані в кредит. Позичальник відповідно до умов кредитного договору взяла на себе зобов'язання погашати кредит у валюті кредиту у строки та в сумах, визначених графіком погашення кредиту за кредитним договором (пп.2.4.1 п.2.4 ст.2 кредитного договору), сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в пп.2.2.1 п.2.2 ст.2 кредитного договору, у валюті кредиту (пп.2.5.1 п.2.5 ст.2 кредитного договору) та інші платежі. Проте [PERSON] не дотримується умов кредитного договору, не сплачує щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 20.11.2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] склала 47201,10 доларів США, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 39414,08 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 7787,02 доларів США, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту у сумі 187557,23 грн., заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом у сумі 59599,31 грн. З цих підстав ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року (зі змінами та доповненнями) у сумі 47201,10 доларів США та заборгованості зі сплати пені у розмірі 247156,54 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №8807Z50 від 06.12.2007 року, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,40 кв.м, що належить на праві власності [PERSON], з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України. Представник позивача в судовому засіданні позов свого довірителя підтримав, просив суд його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", та [PERSON] укладено кредитний договір №8807С43 від 06.12.2007 року, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 55000,00 доларів США строком на 25 років з 06.12.2007 року до 06.12.2032 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі LIBOR (12m) + 7,10%, але не менше 12,50% річних з переглядом 1 раз на рік. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором та графіком погашення кредиту (а.с.10-21). 28.12.2012 року та 31.05.2013 року між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] були укладені договори №8807С43-1 та №8807С43-2 про внесення змін до кредитного договору №8807С43 від 06.12.2007 року (а.с.22-23). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані позивачем [PERSON], які вона використала за цільовим призначенням. Позичальник відповідно до умов кредитного договору взяла на себе зобов'язання погашати кредит у валюті кредиту у строки та в сумах, визначених графіком погашення кредиту за кредитним договором (пп.2.4.1 п.2.4 ст.2 кредитного договору), сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в пп.2.2.1 п.2.2 ст.2 кредитного договору, у валюті кредиту (пп.2.5.1 п.2.5 ст.2 кредитного договору) та інші платежі. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року (зі змінами та доповненнями) зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п.5.2. кредитного договору №8807С43 від 06.12.2007 року (зі змінами та доповненнями) у разі невиконання зобов'язань за цим договором позичальник сплачує банку пеню, передбачену цим договором. П.2.4.2 кредитного договору визначено, що у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно, процентами та платежами за цим договором у повному обсязі. Пеня за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за його користування складає 247156,54 грн. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П.4.2.1 кредитного договору передбачено, що одночасно з виникненням події невиконання зобов'язань, зазначеної у пункті 4.1 цього договору, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому, банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов'язаний сплатити зазначену в такому повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення. Судом встановлено, що [PERSON] прострочила сплату платежів за кредитом, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за його користування та пені за порушення строків сплати кредиту й процентів за його користування. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року (зі змінами та доповненнями) становить 47201,10 доларів США, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 39414,08 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 7787,02 доларів США, заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту у сумі 187557,23 грн., заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати процентів за користування кредитом у сумі 59599,31 грн. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норми ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року, відповідач [PERSON] передала ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], про що між сторонами було укладено іпотечний договір №8807Z50 від 06.12.2007 року (а.с.24-28). Ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За приписами ч.1 та ч.2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. На виконання вимог ст.35 Закону України "Про іпотеку" ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надіслало відповідачеві [PERSON] та позичальнику [PERSON] письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості, однак останні не вжили жодних заходів, спрямованих на їх виконання (а.с.37-40). Крім того, у відповідності до роз'яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України). П.2.1.5 іпотечного договору №8807Z50 від 06.12.2007 року визначено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку; витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання, збереженя предмета іпотеки та страхування предмета іпотеки; збитки, завдані порушенням зобов'язань за кредитним договором чи умов іпотечного договору. Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст.39 Закону України "Про іпотеку" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачеві, про що зазначається в позовній заяві (ч.1 ст.12 ЦК України, ст.ст.38, 39 Закону України "Про іпотеку"). У позовній заяві ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України. У іпотечному договорі №8807Z50 від 06.12.2007 року вказана заставна вартість предмета іпотеки. Так, заставна вартість квартири [ADDRESS] визначена сторонами у сумі 404000,00 грн. Інших доказів на підтвердження вартості предмета іпотеки сторонами не надано. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року (зі змінами та доповненнями) перевищує вартість предмета іпотеки за іпотечним договором №8807Z50 від 06.12.2007 року. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №8807С43 від 06.12.2007 року (зі змінами та доповненнями) у сумі 47201,10 доларів США та 247156,54 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №8807Z50 від 06.12.2007 року, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,40 кв.м, що належить на праві власності [PERSON], з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. З огляду на ст.3 цього Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці,що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Така ж правова позиція відображена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року у справах №6-35233св14, №6-40734св14, від 17.12.2014 року у справі №6-39130св14, від 19.11.2014 року у справах №6-29969св-14, №6-31197св14, від 29.10.2014 року у справі №6-32198св14. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 21584,76 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 35 Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та,

Outcome: approved