Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

27.03.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди у звязку з профзахворюванням до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування позову вказує, що він 24 роки і 9 місяців працював у відповідача електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на дробильній фабриці № 2 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК» в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Внаслідок цього у виникло професійне захворювання - хронічне обстурктивне захворювання легень та згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання воно виникло через шкідливі умови праці. Висновком обласної профпатологічної МСЕК № 6 м. Кривого Рогу від 03 червня 2014 року йому первинно було визначено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 20 % з 12.05.2014 р. по 01.06.2015 р. У зв'язку з наведеними обставинами, у лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди у звязку з профзахворюванням. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2014 р. з ПАТ «Північний ГЗК» на користь [PERSON] стягнуто на відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн. та 625 грн. за надання правової допомоги. В подальшому, при повторному у переогляді в нього встановлено ще одне професійне захворювання - радикулопатія і висновком обласної профпатологічної МСЕК № 6 м. Кривого Рогу від 16 лютого 2018 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 35% по радикулопатії та повторно 20% по хронічному бронхіту з 05.02.2018 р. по 01.03.2019 р. та визначена третя група інвалідності. Згідно інформаційної довідки про умови праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №261/4.6-7 від 25.07.2017 р. умови праці слюсаря чергового та з ремонту устаткування визначені такими, що відносяться: по вмісту аерозолів переважно фібро генної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); по вмісту хімічних речовин загально токсичної дії до 2 класу (допустимі); по рівню загальної вібрації до 2 класу (допустимі); по рівню шуму до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); по важкості праці до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); по напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248, загальна оцінка умов праці [PERSON] в професії слюсаря чергового та з ремонту устаткування віднесена до 3 класу 3 ступеню (шкідливі). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.11.2017 р. причиною професійного захворювання - радикулопатія стало перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища: Робоча поза: нахилене положення більше 30 58% часу зміни, при нормативному значені нахилене положення до 30 25% часу зміни; Маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну від 25 до 40 кг, при нормативному значенні до 30 кг; Статичне навантаження: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль від 39719 до 77408 кг/с, при нормативному значенні до 70000. Таким чином, тривалий стаж роботи в умовах тяжкої фізичної праці призвели до професійного захворювання-радикулопатія та стійкої втрати професійної працездатності . Виходячи з характеру захворювань позивача, змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він відчуває болі в шийному і п/кр відділах хребта, з іррадіацією в ліву ногу, біль та обмеження обєму рухів в ліктьових суглобах, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, біль за грудниною, головний біль, запаморочення, сухий кашель, загальну слабкість. Такий стан не дає можливості спокійно спати по ночам, займатися фізичною роботою по дому, вести активний спосіб життя, проводити час із друзями. Натомість, у звязку з хворобою, позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. Усе це спричиняє позивачу душевні страждання, які він оцінив у 100\~000 грн. Крім наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~720 грн. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 06.06.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування представник ПрАТ зазначає, що згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28.11.2017 р. позивачу встановлено друге професійне захворювання: хронічна шийна та попереково-крижова радикулопатія в стадії затухаючого загострення, з помірним больовим синдромом. При цьому до Акту додана Окрема думка страхового експерта Криворізького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування [PERSON] з обґрунтуванням неправомірності встановлення позивачу даного діагнозу профзахворювання. Відповідач поділяє зазначену Окрему думку члена комісії з розслідування хронічного професійного захворювання позивача та просить суд звернути на неї увагу, як на істотну обставину у даній справі. Крім того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення з відповідача 100 000 грн. посилався на Висновок МСЕК від 16.02.2018 р., згідно з яким йому встановлено 55% втрати професійної працездатності (за двома захворюваннями). Між тим, як випливає з матеріалів справи, перше професійне захворювання (ХОЗЛ) було встановлено позивачу у 2014 році (Акт ф. П-4 від 18.04.2014 р.), а втрату професійної працездатності за даним профзахворюванням (20%) висновком МСЕК від 03.06.2014 р. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.10.2014 року вже було стягнуто з ПрАТ «ПІВНГЗК» у звязку з першим профзахворюванням 10\~000 грн моральної шкоди. Таким чином, відповідач вважає, що у даній позовній заяві позивач висунув вимогу про повторне стягнення моральної шкоди за перше професійне захворювання, що є неправомірним. Також відповідач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який вимагає стягнути позивач, не відповідає вимогам розумності та справедливості, а також критеріям судової практики за аналогічними цивільними спорами. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено, що позивач працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на дробильній фабриці №2 ПівнГЗК та ВАТ «ПівнГЗК» з 19.01.1987р. по 13.05.1988р., з 19.09.1988р. по 22.01.1998р., з 27.03.2000р. по 11.12.2003р., 19.02.2004р. по 01.07.2014р. (а. с. 4-11). Позивачу [PERSON] під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлені хронічне професійне захворювання, а саме: хронічна шийна С5-С7 та попереково-крижова L4-S1 радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірним больовим синдромом, (а.с. 21-24), що також не заперечувалось сторонами. 16.02.2018 року позивачу первинно визначено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 35% по радикулопатії та повторно 20% по хронічному бронхіту з 05.02.2018 року по 01.03.2019 року з переоглядом у 2019 році, та визначено третю групу інвалідності згідно довідки МСЕК №046459 від 16.02.2018 (а.с.30). Згідно до ч.3\~ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього,Законом від 28.12.2007 року № 107з п.3Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1\~Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного\~Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідност.153\~КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1\~КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с. 21-40), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили професійне захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ, а саме: перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища. Загальна оцінка\~умов праці [PERSON] - 3 клас 2 ступінь шкідливості. Таким чином, встановлено вину роботодавця та надано рекомендації щодо ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв'язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності (35%), тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності з відповідачем за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. З урахуванням вищенаведеного, наявності порушення права позивача на безпечні умови праці, позов слід задовольнити частково та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості стягнути на користь позивача 20 000 грн. з ПрАТ у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму у розмірі 100\~000 грн, яку вимагає позивач, завищеною. Доводи відповідача стосовно повторності вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди за втрату ним професійної працездатності суд до уваги не бере з огляду на наступне. Так, дійсно позивач звертався у 2014 році до суду із позовом до відповідача щодо відшкодування моральної шкоди у зв'язку з профзахворюванням та втратою працездатності у розмірі 20% з 12.05.2014 року по 01.06.2015 року. Свій позов [PERSON] тоді обґрунтовував наявністю шкоди у звязку з професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легень на підставі висновку МСЕК від 03.06.2014 р. та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.04.2014 р. Таким чином рішення суду від 17.10.2014 стосується іншого порушення трудових прав позивача з боку відповідача та наслідків, які воно спричинило. При цьому, вимог щодо повторного відшкодування відповідачем моральної шкоди за втрату позивачем професійної працездатності у розмірі 20% внаслідок захворювання на хронічний бронхит позовна заява не містить. Посилання відповідача на окрему думку страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції соціального страхування України в Дніпропетровській області [PERSON] члена комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки її наявність не позбавляє чинності акту у відповідності до вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених постановою КМУ від 30.11.2011, а також належних і допустимих доказів про скасування акту розслідування суду не надано. Згідно до ст.ст.133,\~141\~ч.6\~ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, згідно ст.137 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути витрати у розмірі 2720 грн. на правничу допомогу, які документально підтверджені (а.с.41-44). На підставі\~ст.43 Конституції України, ст.ст.153,237-1 КЗпП України,

Outcome: approved