Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловими приміщеннями та зняття її з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що їй, [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належить на праві приватної особистої власності, в цілій частині, житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується також, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В житловому будинку на день звернення до суду є зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] , що стверджується записом у будинковій книзі. Відповідач, [PERSON] , з грудня 2017 року не проживав за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Зняти з реєстрації з місця проживання відповідача [PERSON] у добровільному порядку для неї являється неможливим, оскільки відповідач від цього відмовляється, що змушує її, як власника житлового будинку, звернутися до суду за вирішенням спору шляхом прийняття відповідного судового рішення. У зв`язку із реєстрацією в даний час відповідача [PERSON] у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. На підставі наведеного просила,винести рішення, за яким визнати громадянина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житлом, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати Ясінянську селищну раду примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Судовий збір у сумі 840,80 гривень поділити між нею та відповідачем порівну. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Бліщ О.Б. від 27.02.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у справі Ясінянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області, в якострі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №58 від 09 листопада 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/234/20. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 16.11.2020 справу прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготове засідання на 01.02.2021. Ухвалою суду від 12.04.2021, підготовче провадження по справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася. 16.06.2021 надала заяву, в якій просила розгляну ти справу без її участі. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. 16.06.2021 подав через канцелярію суду заяву, якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Ясінянської селищної ради, у підготовче засідання не з`явився. Селищний голова Делятинчук А.І. 12.04.2021 надіслав електронною поштою клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності їх представника. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого 22 червня 2011 року державним нотаріусом Кицка М.М., зареєстрованого в реєстрі за №41/2011, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №27302147 від 22.06.2011 та Витягом з державного реєстру речових прав №30399521 від 23.06.2011. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги. При цьому, відповідач, [PERSON] ,з грудня 2017 року по сьогоднішній день не проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 03.02.2020. Також у матеріалах справи наявне рішення суду від 30.10.2018 року по справі №305/1415/18, яке набуло законної сили 30.11.2018, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела, що відповідач членом її сім`ї не являється, у належному їй на праві приватної власності житловому будинку з грудня 2017 року не проживає, не веде з нею спільного господарства та не має спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між нею та відповідачем не укладалося. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено. Натомість 16.06.2021 подано через канцелярію суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Ясінянську селищну раду примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , суд, приходить до висновку, що така задоволенню не підлягає, оскільки Ясінянська селищна рада Рахівського району Закарпатської області не являється відповідачем по справі. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача судові витрати в сумі 420.40 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial