Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~800,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і довічно. Заявлені вимоги з урахуванням додатково поданих доказів представник обґрунтувала тим, що позивач є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком в розмірі 2\~546,34 гривень, має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку із чим потребує постійного прийому ліків та лікування, на що здійснює фінансові витрати. В силу непрацездатності та наявності захворювань позивач потребує матеріального утримання. Нерухомого майна у власності він не має, через що був змушений переселитись у гуртожиток. Окрім відповідача, яка доводиться позивачу дочкою, інших осіб, які б могли надавати йому матеріальну допомогу, немає. Відповідач проходить військову службу у Луцькому прикордонному загоні та отримує грошове забезпечення, тому в силу ст.51 Конституції України, ст.202 СК України зобов`язана надавати батькові матеріальну допомогу та має таку можливість. Провадження в справі відкрито ухвалою від 01 червня 2021 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення за закінченням встановленого строку зберігання, ухвалою від 13 вересня 2021 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Вказала, що доданими до позову доказами не підтверджуються наведені позивачем обставини щодо його потреби в матеріальній допомозі як непрацездатної особи. Таку свою позицію обґрунтувала тим, що розмір пенсії позивача є вищим від встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У власності позивача перебуває автомобіль, який за ним зареєстрований після досягнення пенсійного віку. З 2014 року позивач проживає однією сім`єю з [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] частки якої належить останній на праві власності. Вважає, що, не змінюючи місця реєстрації за цією адресою, позивач з метою штучного обґрунтування позову уклав угоду на тимчасове проживання у гуртожитку, на підставі якої здійснив оплату за один місяць. Крім цього вказала, що у період її неповноліття позивач добровільно не виконував батьківських обов`язків щодо її виховання та утримання, мати одна виконувала батьківські обов`язки, при цьому до суду за стягненням з відповідача аліментів на її утримання не зверталась. Надану позивачем довідку про її доходи вважає недопустимим і неналежним доказом, оскільки вона не містить дати та вихідного номера. На її утриманні перебуває неповнолітній син, який навчається у фаховому коледжі на денній платній формі навчання. Також надає матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері, оскільки розмір отримуваної нею пенсії в сумі 2\~699,91 гривень є недостатнім для проживання, лікування, оплати комунальних послуг, ведення домашнього господарства, придбання необхідних речей. Представник позивача подала відповідь на відзив. У ній вказала, що належний позивачу автомобіль з огляду на рік випуску (1996 рік) не є матеріально цінним об`єктом, а служить для позивача звичайним засобом пересування. На момент подання цього позову позивач дійсно проживав з [PERSON] , однак на даний час шлюб між ними розірваний, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть. У зв`язку із цим позивач переселився в гуртожитку та за проживання у ньому щомісяця сплачує 800-1000 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, викладені у відзиві доводи відповідача про невиконання ним батьківських обов`язків у період її неповноліття заперечив. Пояснив, що з 1998 року по 2014 рік проживав разом з дочкою (відповідачем) та її матір`ю (його колишньою дружиною) в смт. Шацьк. Дочку забезпечували усім найкращим. При оформленні у 1998 році в БТІ побудованого в смт. Шацьк будинку зареєстрував його на дочку, оскільки на той час уже був розлучений з її матір`ю. У 2006 році дочка вийшла заміж та переїхала проживати у місто Луцьк, де в подальшому отримала квартиру, а будинок в смт. Шацьк подарувала матері. В 2014 році через непорозуміння мати відповідача виселила його з будинку і він фактично залишився без житла (на вулиці). Почав проживати в місті Любомлі у жінки, з якою в подальшому одружився. На життя заробляв поїздками у Республіку Польща, проте на даний час ці поїздки є неможливими та для цього у нього уже немає здоров`я, оскільки хворіє, має хребтову грижу, переніс мікроінсульт. У березні 2021 року розлучився з другою жінкою, тому через відсутність власного житла проживає у гуртожитку. Доки мав можливість забезпечував себе сам, однак нині його єдиним доходом є пенсія, якої не вистачає для проживання. Зазначив, що син відповідача дійсно навчається у ліцеї, однак у нього є ще батько (підполковник прикордонної служби), який його також забезпечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час і місце судового розгляду була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не сповістила, клопотань чи заяв щодо неможливості розгляду справи за її відсутності не подала. Перешкод для розгляду справи за відсутності відповідача судом не встановлено. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Копією повторно виданого свідоцтва серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24 березня 2021 року стверджено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] . На дату розгляду справи відповідач має 69 років, що підтверджується копією його паспорта серії [NUMBER] . Із копії паспорта також встановлено, що з 05 грудня 2000 року по 29 травня 2014 року місце проживання позивача було зареєстроване по [ADDRESS] , з 18 вересня 2014 року по [ADDRESS] . За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 листопада 2021 року Ѕ частки квартири [ADDRESS] , де зареєстрований позивач, на праві власності належить [PERSON] , з якою, як встановлено в судовому засіданні, позивач перебував у шлюбі. 26 березня 2021 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 березня 2021 року позивач [PERSON] у власності нерухомого майна не має. 30 квітня 2021 року між позивачем та Любомльським професійним ліцеєм в особі його директора укладено договір на тимчасове проживання в гуртожитку цього ліцею на період з 01 травня 2021 рок по 28 березня 2022 року, відповідно до якого позивачу надається в оренду одне ліжко-місце в кімнаті учнівського гуртожитку. За проживання у гуртожитку в травні 2021 року позивач сплатив 1\~000,00 гривень, за вересень-жовтень 1\~400,00 гривень, за листопад 750,00 гривень, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру за № 95, № 172, № 198. Медичною документацією стверджено, що позивач хворіє, у зв`язку із чим лікарем йому призначено приймання ряду медичних препаратів; з 05 по 19 травня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні КНП Любомльського ТМО з діагнозом covid-19 та гіпертонічною хворобою. З копій фіскальних чеків вбачається, що у березні 2021 року позивач здійснив витрати на придбання медичних препаратів на суму 1 286,49 гривень, у травні на суму 1 242,23 гривень. Згідно із довідкою відділу обслуговування громадян № 1 ГУ ПФУ у Волинській області від 23 лютого 2021 року № 289 позивач отримує пенсію за віком в щомісячному розмірі 2 546,34 гривень. Згідно з наданою РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області інформацією від 25 листопада 2021 року за вих. № 31/3-69аз за позивачем на праві власності 07 грудня 2018 року зареєстрований автомобіль "Фольксваген Шаран", 1996 року випуску. Відповідач [PERSON] одружилась 03 червня 2005 року, що встановлено на підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24 березня 2021 року. У період шлюбу у відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , який навчається у Відокремленому структурному підрозділі "Волинський фаховий коледж Національного університету харчових технологій" на денній, платній формі навчання, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] та довідкою навчального закладу від 22 листопада 2021 року № 1178. Виданою Державною прикордонною службою України (в/ч [NUMBER] ) довідкою стверджено, що відповідач [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді військовослужбовця; її загальний дохід з серпня 2020 року по лютий 2021 року склав 97\~022,00 гривень (11\~909,80 гривень - щомісячно з серпня по листопад 2020 року; 24\~958,57 гривень у грудні 2020 року, 12\~241,22 гривень у січні 2021 року; 12\~183,02 гривень у лютому 2021 року). Відповідно до довідки Шацько-Любомльського об`єднаного управління ПФУ в Волинській області про доходи № 4530 5251 2885 5510 від 25 листопада 2021 року та лікарсько-консультативного заключення Шацького медичного закладу від 25 листопада 2021 року мати відповідача [PERSON] [PERSON] отримує пенсію за віком в сумі 2\~699,91 гривень на місяць, станом на 25 листопада 2021 рок перебувала на амбулаторному лікуванні у зв`язку із ішемічною хворобою серця. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України). Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку. Тлумачення статті 202 СК України вказує на те, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: - 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); - 2) непрацездатність матері, батька; - 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такий правовий висновок висловлений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц. Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими у справі доказами судом встановлено, що позивач є батьком відповідача; є непрацездатною особою в силу свого пенсійного віку; хворіє, у зв`язку із чим має фінансові затрати на лікування; його єдиним доходом є пенсія у щомісячному розмірі 2 546,34 гривень; власного житла не має, через що на договірних умовах оренди проживає в гуртожитку, плата за який у місячному розмірі становить 700 1000 гривень. Не приймати до уваги надані позивачем копії чеків на придбання ліків із наведених відповідачем у відзиві мотивів суд не вбачає підстав, оскільки вимога про те, що ці чеки мають бути іменними (містити П.І.Б. покупця), нічим не передбачена. Разом із цим суд враховує, що зазначені у цих чеках медичні препарати відповідають призначеному лікарем позивачу лікуванню. Стосовно наявності у власності позивача автомобіля, то як встановлено в судовому засіданні він був придбаний ним у період спроможності самостійно себе забезпечувати, оскільки отримував додатковий дохід від поїздок в Республіку Польща. Крім цього, перебування у власності позивача лише автомобіля аж ніяк не свідчить про його задовільне матеріальне становище і можливість самостійно себе забезпечувати. В силу свого похилого віку та стану здоров`я автомобіль не може бути слугувати позивачу засобом для отримання додаткового доходу. Частиною 1 статті 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У пункті 21 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови від 30 березня 2007 р року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказала, що у період її неповноліття позивач добровільно не виконував батьківських обов`язків щодо її виховання та утримання. Проте у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач жодних доказів на підтвердження саме ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків в розумінні вищенаведених роз`яснень суду на надала, ця обстави не встановлена і судом, а позивачем заперечена. Отже, підстав для застосування положень ст.204 СК України і звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька по справі не встановлено. Враховуючи вище викладене у своїй сукупності суд дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження наявності у нього потреби у матеріальній допомозі зі сторони відповідача як дочки, оскільки розмір отримуваної ним пенсії, яка є його єдиним доходом, вочевидь є недостатнім для покриття розумних витрат для забезпечення його життєдіяльності (придбання продуктів харчування, засобів першої необхідності), придбання ліків, оренди житла. Частиною 2 ст.205 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання батька, суд враховує матеріальне становище позивача та його потреби в межах розумного для забезпечення своєї життєдіяльності, неможливість одержання позивачем допомоги на утримання від інших осіб, а відповідач є його єдиною дитиною; матеріальне та сімейне становище відповідача, а саме: те, що вона є здоровою працездатною людиною, працевлаштована та має постійний дохід у вигляді заробітної плати, на її утриманні перебуває неповнолітній син, вона надає певну матеріальну допомогу своїй матері. Незважаючи на відсутність вихідного номера та дати, суд вважає довідку про доходи відповідача належним і допустимим доказом, оскільки вона засвідчена гербовою печаткою установи, що її видала, та відповідає встановленим ст.95 ЦПК України вимогам щодо письмових доказів. Крім того, відповідач не заперечила факту проходження нею військової служби у в/ч [NUMBER] , проте іншої довідки про свої доходи не надала, тим самим не спростувала змісту довідки, що надана позивачем. За викладених обставин суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання батька в розмірі 1\~500,00 гривень щомісячно і такий розмір аліментів є справедливим та значно не обтяжить відповідача з огляду на її доходи. Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову частково. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача, стягнувши з неї в користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 83% таких вимог.

Outcome: partial