Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

8 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду із уточненим у подальшому позовом (а.с. 137-140 т.1), посилаючись на те, що 16 жовтня 1996 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 159 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Вказані кошти відповідач брав для потреб своєї сім'ї та ведення сімейного бізнесу, поповнення оборотних коштів у сімейне підприємство "Компекс". Дане підприємство вело свою фінансово-господарську діяльність по продажу, зборці, сервісному обслуговуванню, ремонту комп'ютерної техніки і знаходилося за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Олександрійська, 41. Директором підприємства був [PERSON], а бухгалтером була його дружина [PERSON] Відповідач борг відповідачу сплачував до 2002 року, що підтверджується записами. Після всіх підрахунків було укладено погодження, в якому відповідач визнав свій борг в сумі 14 478 доларів США. Також [PERSON] зобов'язувався повернути дану суму по мірі можливості і термін повернення не обумовлювався. Відповідач повертав позивачу грошові кошти, а в подальшому виїхав з місця проживання. На даний час, як стало відомо, [PERSON] та його дружина [PERSON] проживають за адресою: [INFO] (на даний час Спасо-Преображенська, 38). 16 вересня 2016 року за адресою місця проживання відповідача [PERSON]: Київська область, м. Ржищів, вул. Воровського, 128, [PERSON] у присутності [PERSON] позивачем було вручено заяву-вимогу про повернення грошових коштів боргу. На даний період часу борг відповідача перед позивачем складає 14 478 доларів США. Однак, вказану заяву-вимогу відповідач проігнорував, до цього часу борг не повернув. На момент подачі уточненої позовної заяви, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 6 березня 2017 року встановлено такий курс гривні до іноземної валюти: 100 доларів США - 27115,9249 грн., то сума 14 478 доларів США становить 392 632,487 грн. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на статті 15, 16, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 392 632, 487 грн (еквівалент 14 478 доларів США), судові витрати покласти на відповідача. 26 грудня 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшло заперечення [PERSON], у якому вказано, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, згідно наступного. 6 жовтня 2016 року представником позивача - [PERSON] йому було вручено заяву-вимогу про повернення грошових коштів, боргу від 16 вересня 2016 року. На його усну та письмову вимоги надати для ознайомлення оригінал чи копію зобов'язального документу було проігноровано. Ознайомитись із копією розписки від 16 вересня 1996 року та іншими документами він зміг лише тоді, коли отримав копію позовної заяви з додатками від суду. Пояснив, що ніяких коштів у позивача він не позичав. Надана позивачем розписка було складено ним, коли він позичав кошти в іншої особи. Усі кошти ним були повернуті у зазначений у розписці строк. Коли і яким чином дана розписка потрапила до позивача йому невідомо. Можливо це відбулося тоді, коли [PERSON] працював у нього і мав доступ до його документів. Посилання позивача на погодження, яке нібито було складене і підписане між ним та [PERSON], відповідно до якого він визнавав існування у нього станом на 1 січня 1999 року боргу у сумі 55 735 доларів США і зобов'язувався їх повернути за можливості без встановлення будь-яких строків також є необґрунтованими. До складання і підписання даного документу він не має жодного відношення, документ сфальсифікований, не містить посилання на дату складання і підписання. Тому у задоволенні позову слід відмовити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити. Пояснив, що [PERSON] не зміг прибути у судове засідання через перенесений інсульт. Розписка про позичені кошти була у [PERSON], крім того, [PERSON] вручено претензію про повернення коштів [PERSON] Крім того, погодження також підписане [PERSON] особисто, тільки підпис зі зміненим нахилом. Як встановлено з експертного висновку підписи у погодженні [PERSON], отже він вводив суд в оману щодо позичених коштів. Дружина відповідача [PERSON] також має бути відповідачем за позовом, у зв'язку із тим, що вони вели сімейний бізнес, дружина вела бухгалтерію. Кошти брали вдома, але розписку оформляли в офісі. Крім того, про це підтвердила дружина [PERSON] у судовому засіданні. У судовому засіданні 26 квітня 2017 року [PERSON] пояснив, що він з [PERSON] мав товариські стосунки, які згодом зіпсувались. Що стосується розписок, то першу розписку у жовтні 1996 року підписував він, другу розписку (погодження) він не підписував, таких коштів у [PERSON] він не брав, чому до нього претензій, - не розуміє. [PERSON] заявляв про отримання відсотків від прибутку підприємства, змінились стосунки. Спочатку вони працювали разом, він дав роботу [PERSON], вони хотіли перепродавати нерухомість у АР Крим, але з цього нічого не вийшло. Для чого він позичав кошти не пам'ятає, пройшло 20 років. Розписку про позику коштів він писав, але кошти позичав не у [PERSON], а в іншого чоловіка, його прізвища він не пам'ятає. Інша розписка (погодження) оформлена друкованим текстом, підпис схожий на його підпис, але не його. У зв'язку із цим він наполягав на проведенні почеркознавчої експертизи. Він мав підприємство, на якому працювало близько 500 чоловік, але підприємство ліквідовано, приїжджали 2 ліквідатори і забрали печатки, приміщення продали і розрахувались з боргами. Як у [PERSON] з'явилась розписка він не розуміє, грошей у нього не позичав. Враховуючи викладене, просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. У судове засідання 2 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання СМС-повістки, у порядку, передбаченому ч.ч. 4, 6 ст. 74 ЦПК України. У судовому засіданні 28 березня 2017 року відповідач [PERSON] пояснила, що вони з чоловіком [PERSON] мають троє спільних дітей, але на даний час разом не проживають, лише спілкуються. Крім того, у судовому засіданні 28 березня 2017 року відповідачем [PERSON] було подано письмові пояснення відповідача [PERSON], згідно яких відповідач наполягав, що кошти від позивача не отримував, розписка від 16 вересня 1996 року жодного відношення до позивача не має, позикодавця у ній не зазначено, а що стосується іншого доказу - "Угода" нібито укладеної між відповідачем та позивачем, то його дійсність викликає сумніви. Відповідач наполягав на проведенні судової експертизи наданих до суду доказів. У судове засідання 2 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ч.ч. 4, 6 ст. 74 ЦПК України. Представники відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог. Підтримували подані [PERSON] письмові заперечення проти позову. [PERSON] пояснив, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки [PERSON] грошей у нього не позичав, підпис у погодженні не його. У судове засідання 2 жовтня 2017 року представники відповідачів не з'явились, хоча вважаються повідомленими згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно оглянутої у судовому засіданні оригіналу розписки від 16 вересня 1996 року встановлено, що [PERSON] отримав 159 000 доларів США строком до 16 жовтня 1996 року (а.с.7 т.1). Розписка містить записи щодо повернення коштів заборгованості по місяцях, починаючи із жовтня 1996 року по 2002 рік. Згідно оглянутого у судовому засіданні оригіналу погодження, встановлено, що [PERSON] визнає свій борг перед [PERSON] на 1 січня 1999 року в сумі 55 735 доларів США та зобов'язувався повернути дану суму коштів по мірі можливості. Термін повернення не встановлювався (а. с.8 т.1). Згідно копії заяви вимоги про повернення грошових коштів, боргу від 16 вересня 2016 року, встановлено, що [PERSON] просив [PERSON] повернути борг в сумі 55 735 доларів США, у разі неповернення коштів, він буде змушений звернутися до суду, правоохоронних органів з метою повернення грошових коштів (а.с. 9 т.1). Із досліджених у судовому засіданні фотознімків встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спілкувались у домашній обстановці, мали дружні стосунки (конверт а.с.111 т. 1). Згідно документів: довідок про доходи, роздруківок нарахованої заробітної плати, розрахункових листків, розрахункової відомості (а.с. 66-77 т.1), наказів про прийом на роботу та про переведення, посадової інструкції, заяви про застосування податкової соціальної пільги, довідок про доходи, наказу про надання відпустки, наказу про звільнення, обхідного листа, наказу про припинення трудового договору, розрахункових листів (а.с. 123-136 т.1) вбачається, що позивач працював в МП "Компекс", де директором працював відповідач. Згідно листа Управління пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області № 5193/11 від 16 березня 2017 року встановлено, що [PERSON] у період з 1 січня 1999 року по 1 січня 2007 року перебував у трудових відносинах з МП "Компекс" (а.с. 159 т.1). Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с. 225-226 т.1). Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/8-4/209-СЕ/17 від 7 вересня 2017 року (а.с.20-27 т.2) встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі "[PERSON]В." в погодженні від імені [PERSON] - виконаний [PERSON] В Погодженні від імені [PERSON] первинним був нанесений друкований текст, вторинними підпис від імені [PERSON] та підпис від імені [PERSON] Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦПК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей\~\~\~або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). \~ Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14, і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Оскільки сторони не погодили в договорі строк повернення позики, такий строк визначається моментом пред'явлення вимоги (ст. 1049 ЦК України). Позивач звернувся до відповідача із заявою-вимогою про повернення боргу від 16 вересня 2016 року, що вручена 6 жовтня 2016 року (а.с. 9 т.1), відтак, моментом пред'явлення вимоги позивача про повернення коштів вважається час звернення до відповідача, а саме: з 6 жовтня 2016 року. \~Саме до таких висновків дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 16 липня 2014 року у справі №6-10642 св14. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами у справі договору позики, за умовами якого [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 159 000 доларів США, [PERSON] зобов'язувався повернути позичені кошти. Факти укладення договору позики та передання грошової суми підтверджуються предявленим у судовому засіданні представником позивача [PERSON] оригіналом розписки [PERSON] та погодження між [PERSON] та [PERSON] На час розгляду справи відповідачем не погашена заборгованість за вказаним вище договором позики у загальному розмірі 14 478 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент подачі заяви про уточнення позовних вимог, а саме: на 6 березня 2017 року становило 392 632, 487 грн. Твердження відповідача про те, що підпис у погодженні ставив не він спростовані висновком експерта № 19/8-4/209-СЕ/17 від 7 вересня 2017 року (а.с.20-27 т.2). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку з наведеним вище, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково зі стягненням із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 392 632,49 грн. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів боргу у розмірі 392 632,49 грн, то позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач [PERSON] позичала вказані кошти спільно з чоловіком та має відповідати солідарно чи субсидіарно за договором позики, що укладений між [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій від 7 листопада 2016 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 715 грн 46 коп. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 715 грн 46 коп. Разом із тим, 6 березня 2017 року позивачем було уточнено позовні вимоги та збільшено розмір коштів боргу еквіваленту у гривнях, у зв'язку зі збільшенням курсу долара до гривні станом на 6 березня 2017 року, ціна позову склала 392 632,49 грн, хоча еквівалент у доларах США не змінився - 14 478 доларів США. При цьому позивачем не доплачено судовий збір відповідно до збільшеного розміру ціни позову. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 8 липня 2011 року розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства. За змістом роз'яснень, які містить п. 10 Постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" за подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. Отже, недоплачений судовий збір у розмірі 210 грн 86 коп. (1% збільшеної ціни позову, - 3 926 грн 32 коп.; 3 926 грн 32 коп - 3 715 грн 46 коп. = 210 грн 86 коп.) підлягає стягненню з позивача у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial