Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Харківська міська рада в особі представника Коваль Г.Ю. звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 2 002 274,32 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Харківською міською радою відповідно до ст.189 ЗК України здійснені заходи самоврядного контролю з питань законності використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади м. Харкова та додержання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок комунальної власності. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно від 23.11.2018 № 146604147 право власності на нежитлову будівлю літ. «О-1» загальною площею 706,0 кв.м. по [ADDRESS] з 19.12.2012 зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.11.2012 у справі №2027/1722/2012 про визнання мирової угоди від 01.10.2012. Речові права відповідача на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані, а тому земельна ділянка площею 0,4517 га по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Відповідач у період з 01.12.2015 року по теперішній час не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти. Зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності. Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Таким чином, на думку позивача, відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір безпідставно збережених відповідачем коштів, розрахований позивачем, складає 2 002 274,32 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаної грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2019 року по справі №644/39/19 за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення суми задоволено - скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2019 року по справі №644/39/19 за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення суми та призначено справу до розгляду в загальному порядку за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання призначене на 12.10.2020 р. не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності його представника, проти позову заперечує в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного . Відповідно до ч.І ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.І ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків, тощо. Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно від 23.11.2018 № 146604147 право власності на нежитлову будівлю літ. «О-1» загальною площею 706,0 кв.м. по [ADDRESS] з 19.12.2012 зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.11.2012 у справі № 2027/1722/2012 про визнання мирової угоди від 01.10.2012. Статтею 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до листа Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 05.10.2017 № 19-20-0.23, 08-2128/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 04.10.2017 №6220/0/225-17 речові права Відповідача на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Крім того, вказане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.11.2018 № 146604147. Таким чином, відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, правовідносин щодо користування земельною ділянкою не оформив. Разом з цим, слід зазначити, що діюче законодавство не передбачає будь-яку цивільну, адміністративну чи кримінальну відповідальність власника будівлі за використання земельної ділянки під цією будівлею без оформлення договірних відносин щодо її користування. Тобто, таке користування земельною ділянкою, у разі відсутності ознак самовільного зайняття земельної ділянки, не є деліктним. Харківською міською радою 17.12.2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач по справі використовує земельну ділянку площею 0,4517 га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «О-1», право власності на яку зареєстровано за Відповідачем. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площ та конфігурації. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж паркану та будівлі суміжного домоволодіння. Зазначений акт обстеження земельної ділянки, складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, не підтверджує використання відповідачем земельної ділянки у розмірі 0,4517 га, оскільки акт був складений позивачем, а не комісією в складі представників власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки, тобто вказаний акт складений з порушенням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. Аналогічна правова позиція щодо обов`язкової форми та змісту акту та складу учасників обстеження земельної ділянки викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 року по справі 642/1839/18. Крім того, нормами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). З огляду на вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі. Визначення земельної ділянки наведено в частині 1 статті 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Як встановлено приписами частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону). Отже, позивач у даній справі мав би надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2019у справі №922/955/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17. Заявлені в даній справі позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0,4517 га, межі якої самостійно визначені позивачем за зовнішніми межами паркану шляхом складання акта обстеження земельної ділянки, за відсутності доказів формування самої спірної земельної ділянки, виходячи з розміру якої здійснений розрахунок позовних вимог, як об`єкта цивільних прав у порядку, встановленому статтею 79-1 ЗК України. Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій об`єкт нерухомого майна розташований. Відповідно до інформації з ГУ ДФС у Харківській області від 02.10.2017 № 9654/9/20-40-13-09 відповідач не зареєстрований як платник земельного податку з фізичних осіб та орендної плати за земельну ділянку за адресою по [ADDRESS] . Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72ПК України). Відповідно до розрахунку здійсненого позивачем, розмір безпідставно збережених Відповідачем коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки по ... за заявлений у позові період склав 2 002 274,32 грн. Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно ст.13 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про нормативну грошову оцінку земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці є відомостями, які включаються до Державного земельного кадастру. Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про Державний земельний кадастр» надання відомостей про землі із Державного земельного кадастру є виключними повноваженнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі витягів з Державного земельного кадастру (ст.38 зазначеного Закону). Враховуючи положення статті 79-1 ЗК України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", ч.2 ст.7 Закону України «Про Державний земельний кадастр» здійснений позивачем розрахунок суми втрат бюджету за користування земельною ділянкою площею 0,4517 га є недоведеним, зокрема в частині застосування нормативної грошової оцінки, оскільки відповідна земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю. Матеріали цивільної справи не місять даних щодо надання територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується відповідачем, а тому зроблений самостійно позивачем розрахунок розміру безпідставно збережених Відповідачем коштів у розмірі орендної плати ґрунтується на припущеннях на не підтверджується матеріалами цивільної справи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019у справі №922/955/18. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не є доведеними, а тому слід відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed