Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що перебував у шлюбі з гр. [PERSON] , за час якого у них народилося троє дітей, які проживають з останньою. Заявник зазначив, що [PERSON] жорстоко поводиться з дітьми, а саме: піддає їх систематичному психологічному та економічному насильству, примушує виконувати важку і небезпечну роботу, поводить себе аморально, висловлює нецензурні слова в присутності дітей. У зв`язку з наведеним, заявник просить суд видати обмежувальний припис [PERSON] строком на 6 місяців щодо: заборони перебування в місці проживання (перебування) дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (на час дії обмежувального припису визначити адресою проживання дітей його адресу проживання, враховуючи норму ч. 2 ст. 22 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"); заборони наближення на 300 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування дітьми, а саме: загальноосвітньої школи в с. Дениші, танцювальних та музичних дитячих гуртків, які відвідують діти у м. Житомир за адресами: [ADDRESS] ; місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] ; обмеження спілкування з дітьми. У судовому засіданні зявник підтримав свою заяву. Заінтересована особа [PERSON] та її представник адвокат Поліщук І. О. просили відмовити у задоволенні вимог заявника через їх недоведеність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заява про видачу обмежувального припису. Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону). Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону). Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону). Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження"). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок кожної сторони повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що з наданих суду доказів, а саме з фотографій та відеозаписів, інших письмових доказів, які були досліджені в судовому засіданні, пояснень учасників процесу не вбачається ознак вчинення [PERSON] будь-якого насильства відносно своїх дітей, у зв`язку з чим вважає за потрібне відмовити [PERSON] у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed