Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок разом з господарськими будівлями [ADDRESS] який належав [PERSON], померлій [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті матері [PERSON], відкрилась спадщина, що складається, зокрема, з Будинку, яку вона прийняла, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Хоча померла і не зареєструвала своє право власності на Будинок, однак він за нею рахувався та належав їй. Тому змушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. Позивач та її представник в судове засідання не з"явилися. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти вирішення справи на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], мати позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина/а.с.4,5,6/. Позивач по справі як єдина спадкоємиця за законом після смерті матері, прийняла спадщину на земельні ділянки та інше майно, зокрема і Будинок /а.с. 13,20,21/. Однак оформити свої спадкові права позивач не може, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2017 року у зв"язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документу на житловий Будинок, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]/а.с.19/. Як слідує з довідок Гульської сільської ради від 14.09.2016 року № 873, 874 житловий Будинок згідно погосподарської книжки №13 об"єкт № 600/01 значиться за померлою [PERSON], і на момент смерті якої та протягом шести місяців після смерті в Будинку була зареєстрована та проживала її дочка [PERSON] Судом встановлено, що житловий Будинок було побудовано в 1966 році /а.с. 15-16/ та право власності на який не зареєстровано /а.с.17/. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом та за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку (1966 рік) законодавства, яке не пов'язувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Будинок, що залишився після смерті матері. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved