Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулося до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що згідно наказу №1 від 02.01.2013 року по Комунальному закладу Сквирської районної ради «Сквирський центр первинної медико-санітарної допомоги» прийнята на посаду сестри медичної дільничної, в порядку переведення зі Сквирської ЦРЛ. Наказом №99ад від 30.05.2016 року головного лікаря комунального закладу «Про скорочення чисельності працюючих та зміни умов праці працівників Сквирського ЦМСД» з 01.08.2016 року скорочується чисельність працюючих за рахунок працівників з малою продуктивністю праці згідно додатку №1, у тому числі і позивач. Позивач попереджена про переведення на 0,5 ставки сестри медичної дільничної Сквирської АЗПСМ, згідно п.3 наказу №118 від 01.08.2016 року головного лікаря комунального закладу «Про скорочення чисельності працюючих та зміни умов праці працівників Сквирського ЦМСД». Наказом №119 АД від 01.08.2016 року позивача звільнено з роботи з 01.08.2016 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Копію наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримала 02.08.2016 року. Розрахунок при звільненні вчасно не проведено. З урахуванням наведеного, та поданої заяви про збільшених позовних вимог, позивач просить визнати наказ №99 від 30.05.2016 року головного лікаря Комунального закладу Сквирської районної ради "Сквирський центр первинної медико-санітарної допомоги" в частині скорочення посади сестри медичної дільничної Сквирської АЗПСМ, незаконним; скасувати наказ №119АД від 01.08.2016 року головного лікаря Комунального закладу Сквирської районної ради "Сквирський центр первинної медико-санітарної допомоги" про звільнення позивача незаконним та поновити на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08. по 31.12.2016 року в сумі 16400,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., 4000,00 грн. за надання правової допомоги. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, посилаючись на викладені вище обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що позивача звільнено з роботи у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Представник третьої особи Сквирської районної ради Київської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], вважаючи їх безпідставними. Треті особи: Сквирська районна державна адміністрація Київської області, головний лікар Комунального закладу Сквирської районної ради «Сквирський центр первинної медико-санітарної допомоги», Сквирський районний центр зайнятості Київської області Сквирської районної ради Київської області в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно наказу №1 від 02.01.2013 року по Комунальному закладу Сквирської районної ради «Сквирський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] прийнята на посаду сестри медичної дільничної, в порядку переведення зі Сквирської ЦРЛ. Наказом №99ад від 30.05.2016 року головного лікаря комунального закладу «Про скорочення чисельності працюючих та зміни умов праці працівників Сквирського ЦМСД» з 01.08.2016 року скорочується чисельність працюючих за рахунок працівників з малою продуктивністю праці згідно додатку №1, у тому числі і позивач. [PERSON] попереджена про переведення на 0,5 ставки сестри медичної дільничної Сквирської АЗПСМ, згідно п.3 наказу №118 від 01.08.2016 року головного лікаря комунального закладу «Про скорочення чисельності працюючих та зміни умов праці працівників Сквирського ЦМСД». Наказом №119 АД від 01.08.2016 року позивача звільнено з роботи з 01.08.2016 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Копію наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримала 02.08.2016 року. Розрахунок при звільненні вчасно не проведено. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом . Згідно ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. В силу п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається лише в тому випадку, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченнi чисельностi чи штату працiвникiв у зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi переважне право на залишення на роботi надається працiвникам з бiльш високою квалiфiкацiєю i продуктивнiстю працi. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. В силу ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Згідно ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує наступне. Позивач пропрацювала в Сквирській ЦРЛ сумарно 40 років, за період роботи не мала стягнень. Вся її трудова діяльність пов'язана з лікуванням людей. Звільнення її з роботи потягло за собою зміни у побуті, особистому житті, спілкуванні зі знайомими, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також враховує і ступінь вини відповідача, вимоги розумності і справедливості та вважає визначити моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. Згідно ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правої допомоги. Згідно ч.1,3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає визнати наказ №99 від 30.05.2016 року головного лікаря Комунального закладу Сквирської районної ради "Сквирський центр первинної медико-санітарної допомоги" в частині скорочення посади сестри медичної дільничної Сквирської АЗПСМ, незаконним, скасувати наказ №119АД від 01.08.2016 року головного лікаря Комунального закладу Сквирської районної ради "Сквирський центр первинної медико - санітарної допомоги" про звільнення позивача, згідно п.6 ст.36 КЗпП України незаконним, поновити [PERSON] на посаді сестри медичної дільничної Сквирської АЗПСМ Сквирського ЦПМСД, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.08. по 29.12.2016 року в сумі 12580,00 грн., беручи при розрахунку середньомісячний заробіток позивача в сумі 3280,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., 4000,00 грн. витрат за надану правову допомогу та на користь держави 551,20 грн. судового збору. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць в сумі 3280,00 грн.

Outcome: partial