Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення суду від 28 грудня 2010 року. В період перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Однак, ще задовго до офіційного розірвання шлюбу, приблизно з 2009 року вони припинили спільне сімейне проживання. З цього часу син [PERSON] постійно проживає з нею. Відповідач після фактичного припинення шлюбу вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, і взагалі не згадує про існування в нього сина, всі питання щодо виховання дитини вона вирішує самостійно, повністю самостійно опікується над дитиною, виховує та утримує його. Загалом, відповідач за таких обставин вважається батьком їхнього сина лише фактично на "папері", будучи записаним у свідоцтві про народження, як батько. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не проявлянням до нього щонайменше батьківської турботи, що наносить психологічної травми сину [PERSON], просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином, через засоби масової інформації, шляхом поміщення оголошення в газеті "Новини Закарпаття" від 17 лютого 2015 року №20, про виклик до суду, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причина його неявки суду невідома. Представник відповідача- органу опіки та піклування Рахівської РДА Мельніченко Л.А. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог. Прокурор прокуратури Рахівського району Сич Х.В., діючи в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] на підставі ст. 5 ЗУ "Про прокуратуру", в судовому засіданні позовні вимоги не заперечила, пояснюючи тим, що позивачкою доведено дійсність ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 5 травня 2009 року стверджено, що відповідач, [PERSON] являється останньому батьком. Встановлено, що за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2011 року відповідача зобов'язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина в сумі 450 гривень, щомісячно до досягнення сином повноліття. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції №1-298/15 від 14 січня 2015 року, за боржником [PERSON], станом на 1 січня 2015 року рахується заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини в сумі 19346,43 гривень. Встановлено, що неповнолітній [PERSON] наразі проживає з матір'ю [PERSON], перебуває на її вихованні та утриманні, що зокрема стверджено довідкою Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №1901 від 11 грудня 2014 року. В судовому засіданні представником органу опіки та піклування Рахівської РДА не заперечено проти позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Окрім свідомого ухилення відповідача від утримання дитини, що відповідає ухиленню від батьківського обов'язку щодо забезпечення дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, як складової виховання, судом встановлено, що відповідач не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останнього щодо ухилення від обов'язку належного виховання дитини, тобто не піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, відсутність інтересу її вихованням, не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявлення інтересу до його внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення батьківських прав. Що також ствердженням цього є довідка Косівсько-Полянського навчального дошкільного закладу №1 від 13 лютого 2015 року №59, де вказано, що [PERSON] жодного разу не відвідував батьківські збори, лист служби у справа дітей Іршавської РДА №01-12/54 від 18 лютого 2015 року, яким вказано, що [PERSON] відсутній на території сільської ради, тому орган опіки та піклування не може розглянути питання та надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав. Отже, на думку суду наявна умисна поведінка [PERSON] щодо невиконання належних батьківських обов'язків. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати в сумі 293,60 гривні, що складаються з 243,60 гривні судового збору та 50 гривень витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик до суду.

Outcome: approved