Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

27 березня 2014 року позивач ПАТ "Родовід Банк" звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 40009,98 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУна дату розрахунку становить 369528,19 гривень. 24.06.2008 року між [PERSON] та позивачем було укладено кредтиний договір №41/АА-00024.08.2 відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 24421,00 доларів США строком погашення до 24.06.2015 року зі ставкою 13,5% річних. Додатковою угодою від 26.08.2008 року ставку за кредитним договором було підвищено до 14,5% річних. [PERSON] неналежно виконувала свої зобов'язання за кредитним договором. Внаслідок цього у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 40009,98 доларів США, з яких: 4753,00 доларів США - поточна заборгованість; 5567,27 доларів США - прострочена зборгованість; 29536,71 доларів США - пеня; 152,22 доларів США - три проценти річних від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач уклав з [PERSON] договір поруки від 24.06.2008 року. Таким чином, відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити, в обґрунтування позову навели доводи викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. [PERSON] уповноважила на представництво своїх інтересів [PERSON] та [PERSON], які у судовому засідання проти задоволення позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити. Відповідно до поданих заперечень зазначили, що на час розгляду справи [PERSON] сплатила позивачу 26934,61 доларів США. Крім того вона отримала кредит коли курс долара становив 4,60 гривень, а на даний час сплачує кредит за курсом 10,00 гривень. У гривневому еквіваленті позивач сплатила 66944,59 доларів США і крім того пеню у розмірі 1140,14 гривень. Таким чином, договір спрямований на порушення конституційних прав відповідачів, оскільки спрямований на безпідставне заволодіння їх майном. Позивач надав відповідачу кредит без відповідного дозволу на надання такого кредиту, а тому договір може бути визнаний недійсним. Крім того банк безпідставно просить стягнути пеню за весь період платежів, оскільки до стягнення неустойки застосовується позовна давність строком 1 рік. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що 24.06.2008 року між [PERSON] та позивачем було укладено кредтиний договір №41/АА-00024.08.2 відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 24421,00 доларів США строком погашення до 24.06.2015 року зі ставкою 13,5% річних. Додатковою угодою від 26.08.2008 року ставку за кредитним договором було підвищено до 14,5% річних. Згідно виписки з особового рахунку встановлено, що позивач виплатив обумовлену договором суму кредиту [PERSON] Однак, [PERSON] неналежно виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.2 ст.625 КК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.3.6. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню за кожен день прострочення в розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. Представник відповідача у запереченні заявив про застосування строку позовної давності до вимог про сплату пені. Таким чином у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором: 4753,00 доларів США - поточна заборгованість; 5567,27 доларів США - прострочена зборгованість; 20143,05 доларів США - пеня (за 1 рік у межах строку позовної давності); 152,22 доларів США - три проценти річних від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач уклав з [PERSON] договір поруки від 24.06.2008 року відповідно до якого у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань поручитель відповідає за виконання зобов'язань солідарно з боржником. Згідно додаткової угоди до договору поруки від 26.08.2008 року [PERSON] було повідомлено про зміну умов кредитного договору. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Що стосується доводів представника відповідача про недійсність кредитного договору, то відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року N 5 у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу суд має виходити з того, що Національним банком України в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенні частково, а саме з відповідачів слід солідарно стягнути заборгованість на користь позивача у розмірі 30615,54 долари США, що у еквіваленті до національної валюти становить 282762,08 гривень. З відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених вимог в користь позивача.

Outcome: approved