Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, народження дитини. В заяві зазначено, що він [PERSON], громадянин України перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], громадянкою України з 2012 року. У 2014 році заявник разом з дружиною [PERSON], що на той момент була вагітна, знаходились у сімейних справах у м. Гагри, Абхазької Автономної Республіки, Грузії. [INFO] року, [PERSON] передчасно народила доньку - [PERSON], вказане підтверджується медичним свідоцтвом. Заявник посилається на ті обставини, що на час народження дитини, і на теперішній час Абхазька автономна республіка є тимчасово окупованою територією. Республіку Абхазія не визнала світова спільнота, в тому числі і Україна. Враховуючи, що на території де народилась донька заявника відсутні будь-які дипломатичні представництва та консульські установи України, [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про народження дитини в Абхазькій Автономній Республіці Грузії. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Україні також є неможливим, про, що свідчить відмова у проведенні державної реєстрації народження Шевченківського районного у місті Запоріжжя відділі ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області. Встановлення факту народження дитини, необхідне заявнику для отримання свідоцтва про народження дитину, у відповідності з чинним законодавством України. В судове засідання заявник не з'явився подав заяву про розгляд справи без його участі. Зацікавлена особа [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі наполягала на задоволенні заяви. Зацікавлена особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення заяви не заперечував. Вивчивши заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Матеріалами справи підтверджується неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а саме листом Шевченківського Відділу ДРАЦС ЗМУЮ № 1317-02-07-04-37 від 12.10.2015 року. Статтею 257 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до копії паспорту долученого до матеріалів справи заявник [PERSON] має зареєстроване місце проживання у [ADDRESS], що є територією Шевченківського району м. Запоріжжя. Згідно інформації МЗС України, щодо порядку в'їзду громадян України на територію Абхазії та Цхінвальського регіону/Південної Осетії (Грузія), Відповідно до Закону Грузії «Про окуповані території», в'їзд громадян України та інших країн до Абхазії та Цхінвальського регіону/Південної Осетії можливий лише за наявності спеціального дозволу компетентних органів Грузії і тільки з напрямку Зугдідського муніципалітету - до Абхазії, і Горійського муніципалітету - до Цхінвальського регіону/Південної Осетії. Криміногенна ситуація на території Абхазії та Цхінвальського регіону/Південної Осетії залишається напруженою. Існує реальна загроза безпеці та життю іноземних громадян, у т.ч. затримання та звинувачення громадян у порушенні порядку в'їзду та перебування на території самопроголошених утворень. У зв'язку із зазначеним, Міністерство закордонних справ України наполегливо рекомендує громадянам України утримуватись від відвідання Абхазії та Цхінвальського регіону/Південної Осетії, а також прилеглих до них районів. Відповідно до Закон Грузії «Про окуповані території» Абхазію і Південну Осетію оголошено "окупованими територіями" і вказаний закон визначає правовий режим, що поширюється на них. Згідно п. 9 ст. 8 ЦПК України Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Як передбачено ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи, що у законодавстві України відсутнє правове регулювання реєстрації народження дитини у громадян України на окупованій Абхазькій Автономній Республіці, суд приходить до висновку, що при вирішенні вказаної справи необхідно застосовувати положення ст. 8 ЦК України в частині аналогії закону та положення статті 257-1 ЦПК України, яка регулює подібні за змістом цивільні відносини. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника і такі справи розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Особливості проведення державної реєстрації актів цивільного стану дипломатичними представництвами і консульськими установами України визначаються Консульським статутом України та інструкцією про державну реєстрацію актів цивільного стану, яка затверджується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері зовнішніх зносин України за погодженням із Міністерством юстиції України. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.1ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 6 Закону "Про громадянство України", громадянство України набувається: в тому числі за народженням; у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; Згідно ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації ним батьківських прав відносно дитини, а відтак підстав до відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином України (паспорт громадянина України [NUMBER]. [PERSON] також є громадянкою України (паспорт громадянина України [NUMBER]) 26.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану РС ЗМУЮ зроблено відповідний актовий запис № 418, вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER]. Згідно копії ультра-звукового дослідження проведеного за адресою [ADDRESS], КУ «Обласний медичний центр репродукції людини» від 16.05.2014 року, [PERSON], 1988 року народження знаходиться у стані вагітності строк якої 22 тижні 2 дні. Вірогідна дата пологів - [INFO] року. Згідно обмінної карти посвідченої Центральної районної лікарнею Гагрского району МЗ Абхазії - [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], у році 26 років, [INFO] року з терміном вагітності на 38 -ому тижні народила одну дитину. Відповідно до копії медичного свідоцтва про народження № 221 від [INFO] року [PERSON], [INFO] в м. Гагра народила дитину - дівчинку.. Дане медичне свідоцтво про народження видано медичним закладом та має відбиток штампу «Центральної районної лікарнею Гагрского району МЗ республіка Абхазії»» та відповідно до Закону Грузії «Про окуповані території» не створюють юридичних наслідків. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до листа ВССУ «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України»: Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilacu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на окупованій території, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Враховуючи, що на час народження дитини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з заявником [PERSON], відомості про батька дитини повинні визначатись відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного Кодексу України, відповідно до якого: Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявники та їх дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надають можливість отримати громадянам України свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України.

Outcome: approved