Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищеназваним цивільним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на початку січня 2013 року позивач та відповідач уклали договір позики, на підтвердження чого відповідач написала розписку. Згідно даної розписки від 05 січня 2013 року позивач передала відповідачеві грошові кошти у сумі 16 000 грн, що на дату запозичення грошей складало 2 000 доларів США, а відповідач зобов"язалась повернути гроші у строк до 05 січня 2015 року. У вказаний у розписці строк відповідач [PERSON] гроші не повернула, мотивуючи це відсутністю коштів. Таким чином. відповідач відмовляється повертати кошти, отримані за договором. Позивач вважає, що невиконання зобов"язання ставить її у скрутне становище і спричиняє їй моральну шкоду. З вини відповідача позивач та її сім"я не мають змоги користуватися своїми коштами на власний розсуд, переймаються, чи взагалі зможуть повернути гроші. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 16 000 грн, моральну шкоду у розмірі 8 000 грн та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та у разі неявки відповідача постановити у справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи у її відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Отже, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору позики від 05 січня 2013 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 16 000 грн, які зобов"язується повернути не пізніше 05 січня 2015 року (а.с. 10). Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, і не спростовано відповідачем, що [PERSON] повинна повернути грошові кошти у розмірі 16 000 грн до 05 січня 2015 року. Факт наявності у [PERSON] оригіналу розписки, свідчить про існування між сторонами боргових зобов'язань. Оригінал розписки зберігається в матеріалах справи. Таким чином, суд вважає, що між сторонами укладено договір позики, який позивачем належним чином підтверджений, а оскільки відповідач у встановлений строк борг не повернув, то позивач має право вимагати його повернення Відповідачем не надано суду будь-яких доказів чи заперечень на спростування вимог позивача. Суд враховує, що відповідно ст.ст. 59, 64 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення боргу за розпискою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то вказана вимога не підлягає задоволенню з наступних законних підстав. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними, і відшкодування моральної шкоди в укладеному договорі не передбачено. Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди ні законом, ні зазначеним договором не передбачено, у суду не має підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 243, 60 грн (а.с. 1), а також понесені витрати на отримання правової допомоги за консультування та складання позовної заяви у розмірі 500 грн (а.с. 12, 17). Згідно ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Враховуючи те, що розмір витрат на правову допомогу відповідає вимогам закону, з відповідача належить стягнути на користь позивача, судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн,. Окрім того, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, належить стягнути судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial