Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, яка неодноразово уточнювалася в процесі судового розгляду, згідно з якими просив (т.1 а.с. 3-8,т.2 а.с.77-78, 112-113): - визнати незаконним та скасувати наказ № 115 від 13.06.2012 Державного агентства екологічних інвестицій України про оголошення догани [PERSON]; - визнати незаконним та скасувати наказ № 121 від 22.06.2012 Державного агентства екологічних інвестицій України про звільнення [PERSON]; - поновити [PERSON] на посаді виконуючого обов'язки директора Бюджетної установи «Національний центр обліку викидів парникових газів»; - зобов'язати Державне агентство екологічних інвестицій України укласти трудовий контракт з [PERSON] про роботу на посаді директора Бюджетної установи «Національний центр обліку викидів парникових газів»; - стягнути з Державного агентства екологічних інвестицій України на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період з 30.11.2011 по 22.06.2012 в розмірі 18064,10 грн., яка складається із заробітної плати 16904,91 грн., та компенсації за невикористану відпустку 1159,19 грн.; - стягнути з Державного агентства екологічних інвестицій України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.06.2012 без врахування податків та обов'язкових платежів 22 135,35 грн.; - стягнути з Державного агентства екологічних інвестицій України (далі по тексту Держекоінвестагентство) на користь [PERSON]моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Вимоги позову мотивовано тим, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 1194-р від 07.11.2011 «Про утворення бюджетної установи «Національний центр обліку викидів парникових газів», його, [PERSON] наказом № 200 від 30.11.2011 Держекоінвестагенства було призначено в.о. директора Центру. Наказом № 206 від 08.12.2011 повноваження було продовжено. Саме 25.06.2012 він випадково дізнався, що Держекоінвестагентством було прийнято рішення про його звільнення, після чого дізнався, що наказом № 115 від 13.06.2012 за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на роботі, його притягнуто до дисциплінарного стягнення у виді догани, а наказом № 121 від 22.06.2012 звільнено із займаної посади. Не погоджуючись з наказами про звільнення та винесення йому догани, вважає, що виконував посадові обов'язки директора Центру належним чином, при цьому за період перебування на посаді він не отримував заробітної плати, чим було порушено трудове законодавство з боку відповідача. Внаслідок його незаконного звільнення йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 25 000 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 нрудня 2013 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд, при цьому у мотивувальній частині рішення зазначено про те, що суд першої інстанції не врахував роз'яснень Верховного Суду України та у порушення ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України не залучив до участі у справі належного відповідача. (т.2 а.с. 232-234) У відповідності до ст. 33 ЦПК України та з урахуванням ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року, в засіданні, призначеному на 04 лютого 2014 року, до початку розгляду справи по суті, суд поставив на обговорення питання щодо залучення до участі у справі належного відповідача - Бюджетну установу "Національний центр обліку викидів парникових газів", однак сторона позивача заперечувала щодо залучення належного відповідача. Згідно зі ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Також, зазначене підтверджується п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 р. № 5, в якій вказано, що при пред'явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. В процесі судового розгляду, після початку розгляду справи по суті, стороною позивача подано клопотання щодо залучення Бюджетної установи "Національний центр обліку викидів парникових газів" в якості співвідповідача та клопотання про уточнення (зміну) позовних вимог. У зазначених клопотаннях не мотивувалося обґрунтування залучення співвідповідача та не надано нової редакції позовної заяви з чітко визначеним процесуальним становищем осіб, які будуть брати участь у розгляді справи, з мотивуванням вимог до конкретних двох відповідачів, на підставі чого було оголошено перерву для конкретизації підстав залучення іншого співвідповідача та надання позовної заяви для сторін. (т.3 а.с.1-4) 13 березня 2014 року стороною позивача надано додаткові обґрунтування до клопотань про залучення співвідповідача та уточнення позовних вимог без надання копій позовних вимог до обох відповідачів з мотивуванням підстав звернення до кожного з співвідповідачів. (т.3 а.с.8-11) В судовому засіданні відповідач та третя особа заперечували щодо залучення третьої особи в якості співвідповідача, посилаючись на порушення норм ст. 31 ЦПК України. В силу ст. ст. 27, 31 ЦПК позивач має право протягом всього судового розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Зі змісту норм даних статей вбачається, що позивач має право змінити предмет чи підстави позову (саме до початку розгляду справи по суті) Таким чином, реалізація права на зміну предмету позову може мати наслідком заміну відповідача або залучення співвідповідача (співвідповідачів), а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. На стадії розгляду справи по суті залучення Бюджетної установи як співвідповідача тягне за собою зміну підстав позову, що є неприпустимим у відповідності до ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про залучення Бюджетної установи "Національний центр обліку викидів парникових газів" в якості співвідповідача. Оскільки позовні вимоги пред'явлені виключно до відповідача - Державного агенства, суд має вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно того відповідача, який зазначений в ньому. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Державного агентства екологічних інвестиції України в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що трудовий договір з позивачем не укладався, а тому підстави для стягнення коштів з відповідача відсутні. Враховуючи те, що [PERSON] було призначено тимчасово в.о. директора Бюджетної установи "Національний центр обліку викидів парникових газів", тому саме ця установа повинна виконувати функції, пов'язані із нарахуванням та виплатою належних сум заробітних плат. Враховуючи, що кошторис Бюджетної установи на момент звільнення [PERSON] не був затверджений у встановленому законом порядку, в тому числі з вини позивача, який не здійснив підготовку та подання на розгляд штатний розпис та кошторис витрат на функціонування Бюджетної установи, тому підстави для виплати заробітної плати відсутні. Окрім того, зазначив, що позивач неодноразово був відсутній на робочому місці, що було зафіксовано відповідними комісіями. Жодних пояснень або виправдовувальних документів з цього приводу не надавав, що свідчить про його відсутність на роботі без поважних причин. Позивача було ознайомлено із зазначеним наказом на робочому місці та запрошено до Держекоінвестагенства для передачі справ. Таким чином, звільнення позивача відбулося відповідно до вимог винного законодавства, підстави для поновлення його на роботі відсутні, моральних страждань з боку відповідача йому не завдавалось. Представник третьої особи Бюджетна установа "Національний центр обліку викидів парникових газів" вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на те, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, а тому і моральної шкоди йому спричинено не було. Додатково зазначив, що [PERSON] не виконував в повному обсязі покладені на нього зобов'язання, не подавав пропозицій щодо покращення стану роботи установи, не інформував про поточні проблеми. У зв'язку з порушенням трудової дисципліни, а саме відсутністю на роботі без поважних причин та ненадання виправдовувальних документів з цього приводу, [PERSON] був звільнений із займаної посади, яка була тимчасовою, а тому і поновлення його на роботі є неможливим. Окрім того зазначає, що позивач не виконував в повному обсязі зобов'язань покладених на нього у зв'язку з відсутністю фінансування, але Положенням про Бюджетну установу передбачена персональна відповідальність директора перед Головою Держекоінвестагенства за виконання покладених на нього завдань, але в порушення даного Положення [PERSON] жодного разу не надав звіт про виконану роботу чи проведену діяльність, бездіяльність позивача призвела до створення комісій, за результатами перевірки яких складені акти по відсутність [PERSON] на робочому місці без поважних причин, про що на апаратних нарадах йому було запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на робочому місті, в яких [PERSON] підтвердив, що був на зв'язку в телефонному режимі та приїзджав на апаратні наради до Держекоінвестагенства. Трудовий договір з [PERSON] не можливо було укласти, так як посада в.о. не передбачена у Національному Класифікаторі професій. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2011 № 1194-р. було утворено Бюджетну установу "Національний центр обліку викидів парникових газів" та Держекоінвестагентству доручено забезпечити здійснення заходів, пов'язаних з утворенням Центру, на виконання якого відповідач наказом № 205 від 02.12.2011 затвердив Положення про Бюджетну установу "Національний центр обліку викидів парникових газів» (далі по тексту Бюджетна установа). Згідно з п. 1 Положення Бюджетна установа є бюджетною установою, яка належить до сфери управління Держекоінвестагентства (юридична адреса: 03035, м.Київ, вул. Урицького, 35). Згідно п.п. 7-8 зазначеного Положення Центр очолює директор, який призначається на посаду Головою Держекоінвестагентства та погоджується з Міністром екології та природних ресурсів. Директор Центру здійснює поточне керівництво установою, організовує її господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань установи, передбачених законодавством та цим Положенням, несе персональну відповідальність перед Головою Держекоінвестагентства за виконання покладених на Центр завдань. Наказом Держекоінвестагентства № 200 від 30.11.2011 «Про створення Бюджетної установи «Національний центр обліку викидів парникових газів» [PERSON] призначено в.о. директора Бюджетної установи тимчасово до реєстрації Центру. (т. 1 а.с.25-27) Наказом Держекоінвестагентства № 206 від 08.12.2011 «Щодо продовження повноважень в.о. директора Бюджетної установи продовжено повноваження [PERSON] як в.о. директора з 08.12.2011 до призначення у встановленому порядку. (т.1 а.с. 23-24) Наказом Держекоінвестагентства № 104 від 30.05.2012 утворено комісію з метою з'ясування причин відсутності на робочому місці в.о. директора Бюджетної установи [PERSON] (т. 1 а.с. 20) Актом комісії від 30.05.2012 засвідчено відсутність на роботі 30.05.2012 станом на 12-00 год. в.о. директора Бюджетної установи [PERSON] (т. 1 а.с. 87) Актами комісії від 31.05.2012, 06.06.2012, 07.06.2012, 08.06.2012 засвідчено відсутність на робочому місці 31.05.2012, 06.06.2012, 07.06.2012, 08.06.2012 з 09-00 год. до 18-00 год. в.о. директора Бюджетної установи [PERSON] без поважних причин (т. 1 а.с. 88, 89, 90) На підставі даних актів, наказом Держекоінвестагентства № 115 від 13.06.2012 року [PERSON] за порушення трудової дисципліни оголошено догану. (т. 1 а.с. 85) Актами комісії від 12.06.2012, 13.06.2012, 14.06.2012 засвідчено відсутність на робочому місці 12.06.2012, 13.06.2012, 14.06.2012 року з 09-00 год. до 18-00 год. в.о. директора Бюджетної установи [PERSON] без поважних причин (т. 1 а.с. 93, 94, 95) В судовому засіданні [PERSON] заперечував щодо відсутності на робочому місці, наполягав на тому, що працював в різних місцях, однак доказів на підтвердження цього факту суду не надав, хоча у письмових поясненнях від 20.06.2012 №06-20/1 на ім'я Голови Держекоінвестагентства В.Б.Якубовського зазначає, що у визначених в актах проміжках часу знаходився на роботі за юридичною адресою розташування центру: м.Київ, вул.Урицького, 35, де виконував свої посадові обов'язки, але доказів цього факту суду також не надав. (т. 1 а.с. 18) Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що посилання позивача на те, що в нього не було свого робочого місця, те, що кім. № 415 йому не виділялася, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, жодних належних та допустимих доказів з цього приводу позивачем не надано, хоча відповідно до п. 8 директор Центру здійснює поточне керівництво установою, організовує її господарську, соціально-побутову та іншу діяльність. Натомість, в судовому засіданні позивач визнав, що користувався приміщенням кім. № 415 та мав ключі від неї, зберігав там свої речі. Окрім того, позивач пояснив, що в залежності від пори року працював і в парку з власним ноутбуком, і в бібліотеці, і в буфеті. Таким чином, судом встановлено, що акти комісії є належними та допустимими доказами відсутності позивача на робочому місці. На підставі даних актів, наказом Держекоінвестагентства № 121 від 22.06.2012 звільнено [PERSON] в.о. директора Бюджетної установи у зв'язку із прогулом без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 92) Суд критично оцінює надані позивачем докази, а саме табелі обліку робочого часу (т.1 а.с. 206-212), оскільки останні підписані лише самим позивачем. Не спростовують відсутність на робочому місці без поважних причин в.о. директора Центру [PERSON] у дні зафіксовані комісією, надані позивачем копії протоколів засідання апаратної наради Держекоінвестагенства, тому що на апаратних нарадах йому було запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на робочому місті, в яких [PERSON] підтвердив, що був на зв'язку в телефонному режимі та приїзджав на апаратні наради до Держекоінвестагенства (т. 1 а.с. 182-186) Відповідно Протоколів №22/2012 від 11.06.2012, №23/2012 від 20.06.2012, на засіданнях апаратної наради Держекоінвестагенства присутні постановили доручити в.о. директора [PERSON] надати пояснення щодо причин відсутності на роботі, тому твердження позивача, що він випадково дізнався про звільнення, є безпідставними. Відповідно до листа № 1596/19/4-3 від 25.06.2012 [PERSON] направлено копію наказу № 121 від 22.06.2012 про звільнення (т.1 а.с. 96), який отриманий ним особисто (т.1 а.с. 99) [PERSON] 20.06.2012 звернувся до голови Держекоінвестагентства Якубовського В.Б із листом про непогодження та проханням скасувати наказ № 115 від 13.06.2013, але доказів наявності на робочому місці або поважних причин відсутності на роботі не надав. (т.1 а.с.135-136) Відповідно до довідки ЄДРПОУ, станом на 08.12.2011 керівником Бюджетної установи було зазначено [PERSON] (т.1 а.с. 131-132) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] працював в.о. директора Бюджетної установи, у зв'язку з прогулом без поважних причин [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Жодних доказів поважних причин відсутності на робочому місці позивачем не надано. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Порядок поновлення на роботі передбачено ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Посада в.о.директора є тимчасовою, з наданням такій особі повноважень директора до моменту призначення директора. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Зважаючи на викладені норми, на встановлені судом обставини, підстави для поновлення на посаді в.о. директора Бюджетної установи [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.ст. 1,21 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. В порядку ст. 21 КЗпП саме власник зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату. П. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відповідно до ст. 21 КЗпП належним відповідачем по справі за оплату праці є та юридична особа, з якою поивачем укладено трудовий договір. Враховуючи те, що позивач був призначений в.о. директора Бюджетної установи, відповідно саме ця установа мала виконувати функції пов'язані з нарахуванням та виплатою належних сум заробітних плат, оскільки Бюджетна установа є юридичною особою, а Держекоінвестагентство здійснює лише управління Центром. У період виконання позивачем обов'язків директора не були затверджені ні штатний розпис, ні кошторис, через що не нараховувалася і не виплачувалася заробітна плата. Як зазначалося вище, на стадії розгляду справи по суті залучення Бюджетної установи як співвідповідача тягне за собою зміну підстав та предмету позову, що є неприпустимим у відповідності до ст. 31 ЦПК України. Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення з Держекоінвестагентства суми заборгованості по заробітній платі слід відмовити, оскільки у відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма законодавства містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Судом встановлено, що оголошення догани та звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства, за наявності достатніх підстав для цього. Правові підстави для поновлення на роботі, укладення трудового контракту, стягнення моральної шкоди з відповідача відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява в частині визнання незаконними та скасування наказів про оголошення [PERSON] догани та його звільнення, поновлення на роботі, та виплату моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода завдана фізичній особі, як це передбачено статтею 1167 ЦК України „Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду" зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: - моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; - неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; - причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; - вини заподіювача шкоди. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а згідно ч.2 п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди. Протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом з'ясовано, що позивачем не надано підтвердження факту заподіяння моральних і фізичних страждань, не зазначено обставин чи дій (бездіяльності) якими ці страждання заподіяні, не зазначено з чого позивач виходить, оцінивши заподіяну шкоду у розмірі 25 000 грн. В судовому засіданні позивачем не доведено, що діями відповідача внаслідок незаконного звільнення позивачу спричинено моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed