Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач ТОВ "Зоря" звернувся до суду з позовом до ФГ "[PERSON]М." та [PERSON], згідно якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 01.08.2014 року, та скасувати його державну реєстрацію. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 20.05.2009 року він уклав з [PERSON] договір оренди земельної ділянки, згідно якого прийняв у користування належну відповідачу земельну ділянку площею 5,800 га; договір було укладено строком на 5 років, його державна реєстрація відбулася 28.12.2012 року, тобто договір, за думкою позивача, на момент розгляду справи є чинним. Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений між відповідачами 01.08.2014 року; позивач вважає цей договір недійсним, оскільки земельна ділянка перебувала і перебуває в його користуванні, строк її оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювану угоду. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі". Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ "Зоря", який уточнила під час судового розгляду справи, та в якому вимагає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений з ТОВ "Зоря" 20.05.2009 року. В обґрунтування своїх вимог відповідачка посилається на те, що цей спірний договір вона не підписувала та не укладала, також було підроблено поземельну книгу на нього. Крім того, відповідачка зазначила, що згідно вимог Закону України "Про оренду землі" та п.20 зазначеного договору, у дев'ятиденний строк після його реєстрації мала відбутися передача земельної ділянки, проте відповідний акт прийому-передачі не складався, а той, що приєднаний до договору, не має ніякої дати. Також позивачка вказала, що у договорі від 20.05.2009 року відсутня така суттєва умова, як умова передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, чого вимагав Закон України "Про оренду землі", який діяв на той проміжок часу. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнав, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві; зокрема, на те, що договір, укладений між ТОВ "Зоря" та [PERSON], є діючим, орендар виконує свої зобов'язання належним чином, сплачує орендну плату, проте відповідачі, незважаючи на наявність діючого договору оренди земельної ділянки, уклали відносно неї інший договір оренди. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав, підтримав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на доводи та обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. При цьому представник відповідачів наполягав на тому, що договір від 20.05.2009 року відповідачка [PERSON] не підписувала, у договорі відсутні такі його суттєві умови, як належно оформлений акт прийому-передачі земельної ділянки, та умова передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, представник відповідачів просить врахувати, що оскільки договір з ТОВ "Зоря" був укладений 20.05.2009 року, то термін його дії сплинув 20.05.2014 року, а тому у серпні 2014 року відповідачка [PERSON] мала право укласти договір оренди з іншим орендарем. Від проведення почеркознавчої експертизи щодо належності підпису у спірному договорі представник відповідачів відмовився. Представник третьої особи реєстраційної служби Вільнянського РУЮ надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позову немає. Так, 20.05.2009 року [PERSON] як орендодавець та ТОВ "Зоря" як орендар уклали між собою договір оренди землі (а.с.8-9), згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,8000 га. Згідно п.8 цього договору, він був укладений на 5 років. Цей договір містить підпис [PERSON]; ніяких доказів щодо того, що остання цей договір не підписувала, суду не надано, більш того, представником позивача надані документи щодо сплати відповідачці орнедної плати за цим договором (а.с.53-60). Державна реєстрація договору відбулася 28.12.2012 року. Також вбачається, що 01.08.2014 року [PERSON] як орендодавець та ФГ "[PERSON]М." як орендар уклали між собою договір інший оренди землі відносно тієї ж земельної ділянки строком на 10 років (а.с.46-47). Вирішуючи питання про строк дії договору між ТОВ "Зоря" та [PERSON] від 20.05.2009 року, суд виходить з того, що згідно чч.1, 3 ст.16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення зазначеного договору), укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Таким чином, учасники такого правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленого ст.627 ЦК України. Згідно ст.ст.18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, і набирає чинності після такої реєстрації. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину. Реєстрація ж договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Вказана правова позиція наведена у правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року, та № 6-118цс13 від 25 грудня 2013 року. За таких обставин, договір оренди землі між ТОВ "Зоря" та [PERSON] є вчиненим з моменту його укладення та підписання, тобто з 20.05.2009 року; після підписання сторонами договору оренди землі між ними виникли права та обов'язки, пов'язані зі зміною та припиненням договірних відносин. Оскільки строк дії договору був визначений сторонами 5 років, то його дія припинилася 20.05.2014 року, а отже, станом на серпень того ж року відповідачка [PERSON] не була обтяжена зобов'язаннями за цим договором, і могла вільно розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, у т.ч. шляхом укладення іншого договору оренди з іншим орендарем. За таких обставин вимоги, заявлені ТОВ "Зоря", є такими, що не ґрунтуються на законі. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги відповідачки [PERSON] щодо визнання договору оренди від 20.05.2009 року недійсним, суд виходить з того, що відповідно до ст.15 Закону України "Про оренду землі" (в чинній на той час редакції), однією з істотних умов договору оренди землі є умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Зі змісту договору від 20.05.2009 року вбачається, що вказана істотна умова у цьому договорі відсутня. Цією ж статтею передбачалося, що невід'ємною частиною договору оренди є акт приймання-передачі об'єкта оренди. Згідно п.20 договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у дев'ятиденний строк після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі. Проте такий акт суду не наданий, а той, що міститься в матеріалах реєстраційної справи, не має дати складання, і був явно складений до моменту державної реєстрації договору, оскільки був поданий саме на таку реєстрацію. Встановивши зазначені обставини, суд, разом з цим, констатує, що на момент розгляду справи договір оренди землі, укладений 20.05.2009 року між ТОВ "Зоря" та [PERSON], є припиненим внаслідок закінчення його строку, тоді як за змістом ст.215 ЦК України, недійсним у судовому порядку може бути визнаний тільки такий договір, який реально створює для його учасників права та обов'язки. У будь-якому разі, відповідачка [PERSON] не навела ніяких доводів та не надала суду доказів того, що договір, дія якого припинена у травні 2014 року, на даний момент порушує чи здатен порушити її цивільні права та інтереси. Враховуючи це, суд не знаходить підстав для задоволення й зустрічних позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed