Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Добросинської сільської ради Жовківського району Львівської області, відділу Держземагенства, треті особи: [PERSON], Жовківська Держнотконтора, Відділ реєстраційної служби Жовківського РУЮ про визнання права власності на земельні ділянки. Позов обґрунтовано тим, що її дівоче прізвище є [PERSON], яке вона змінила 06 вересня 1980 року зареєструвавши шлюб з [PERSON]. В [ADDRESS] Жовківського району проживали її батьки, а саме: батько - [PERSON], який помер [INFO] року та мати - [PERSON], яка померла [INFO] року. У батьків було двоє дітей, тобто позивачка та її сестра, третя особа по справів, [PERSON]. У власності батьків було майно, зокрема житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться в [ADDRESS] Жовківського район. Крім цього у власності матері була земельна ділянка в розмірі 0.2500 га з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та 0.3798 га - для ведення ОСГ. Вона і сестра, є спадкоємцями першої черги і спадкоємцями по заповіту прийняли в спадщину, як житловий будинок, так і земельні ділянки. На 5/12 частин житлового будинку вона в Жовківській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину, а на 1/12 частину житлового будинку присуджено їй Шевченківським районним судом м. Львова. Обидва ці документи, тобто свідоцтво про право на спадщину і рішення Шевченківського районного суду м. Львова вона 08.08.2013 року зареєструвала в Реєстраційній службі Жовківського районного управління юстиції за реєстраційним номером 127295446227 про що засвідчує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАС №671400, та серії ЕАС №671401. За цими документами їй, в загальному, належить половина (1/2 частина) житлового будинку та господарських будівель, а друга половина належить її сестрі, [PERSON]. Однак, якщо на житловий будинок та господарські будівлі ними оформлено право власності, то на земельні ділянки ні вона, ні її сестра не маєм можливості оформити спадщину, тому що за життя мами її не було видано державного акту на право власності на землю хоча технічна документація була виготовлена. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи наведенні в позовній заяві. Просить задовольнити її позов та визнати за нею право власності на частини земельних ділянок. Представник відповідача, Добросинської сільської ради в судовому засіданні пояснив, що не має заперечень з приводу заявлених позовних вимог, щодо прийняття судом рішення то покладається на думку суду. Відповідач відділ Держземагенства у Жовківському районі подали до суду заяву, просять справу розглядати у їх відсутності, щодо рішення суду, покладаються на думку суду. Треті особи, Жовківська Держнотконтора та Відділ реєстраційної служби Жовківського району, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо рішення суду, покладаються на думку суду. Представник третьої особа [PERSON] - [PERSON], проти позову заперечив, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 11, 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як вбачається із позовної заяви та пояснень позивачка, остання успадкувала ? частину житлового будинку в [ADDRESS] Жовківського району, однак не може оформити спадщину на земельну ділянку, у зв»язку із тим, що мама за життя не отримала державний акт на право власності на землю, хоча вся технічна документація була виготовлена. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 в редакції Закону України від 5 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом). Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, так як позивачкою не представлено суду жодних доказів порушення її прав відповідачами, не здобуто таких доказів і в судовому засіданні, а тому підстав для визнання права власності на земельні ділянки у суду немає. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду не має підстав для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed