Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

28.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Прилукижитлобуд» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що наказом КП «Прилукижитлобуд» № 44 від 22.07.2014 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначав, що наказ про звільнення № 44 від 22.07.2014 року є незаконним так як звільнення відбулося без погодження з радою трудового колективу. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року позов [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним абзац третій наказу начальника Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» № 132 від 21 липня 2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» відносно [PERSON] - в частині щодо порушення головним інженером виконання обсягів ремонту з бетонування вимощення по будинку [NUMBER] у В/М-12, що складає більше 10% від загального обсягу та відноситься до капітального ремонту, за допущення нецільового використання коштів без дозволу керівника підприємства. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки суд не взяв до уваги наявні у справі письмові докази, а тому рішення суду є необґрунтованим, висновки суду не ґрунтуються на доказах. Оскаржуючи накази, апелянт зазначає, що наказ № 124 про застосування дисциплінарного стягнення від 08.07.2014 року є незаконним так як дисциплінарного проступку з його сторони не було, оскаржуваний наказ містить інформацію, що догана оголошена за видачу наряду - допуску чи відповідних розпоряджень для виконання робіт без наявності посвідчень, які дають право допуску до певних робіт, проте відповідальність настає лише за видачу таких нарядів допуску чи розпоряджень, але в оскаржуваний період таких не видавалось. Апелянт зазначає, що виконання газополум"яних робіт не входить до його компетенції, а є компетенцією іншої посадової особи по підприємству інженера - будівельника [PERSON] Щодо наказу № 132 від 21.07.2014 року апелянт зазначає, що керівник без достатніх правових підстав зобов'язав його виконувати дії, які виходять за межі його компетенції. Крім того, апелянт вважає, що суд необґрунтовано дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та відшкодування моральної шкоди. Вислухавши суддю-доповідача, доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не наполягав на задоволення цих вимог, оскільки відповідач скасував сам наказ про звільнення позивача з роботи та виплатив заробітну плату за вимушений прогул. Проте з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з таких підстав. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» надав роз"яснення про те, що вирішуючи питання про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірні накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з'ясувати систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільнення. По справі встановлено, що 30.05.2014 року головним державним інспектором Держгірпромнагляду була проведена перевірка КП „Прилукижитлобуд" з дотримання вимог законодавства по охороні праці та промислової безпеки. За результатами перевірки вказаним інспектором був виданий припис № 38 від про усунення порушень законодавства. 03.06.2014 року керівником КП „Прилукижитлобуд" був затверджений план заходів по усуненню виявлених порушень законодавства і по виконанню пунктів 1, 3, 7, 8, 10 припису відповідальним було визначено [PERSON]. 07.07.2014 року комісією підприємства було проведено перевірку виконання плану заходів і виявлено, що під час ремонту покрівлі будинку по вул.Ярмарковій проводилися газополум"яні роботи з використанням газових балонів без наявного дозволу на проведення робіт підвищеної небезпеки та наряду-допуску. Наказом №132 від 21 липня 2014 року позивачу [PERSON] була оголошена догана за порушення терміну виконання пунктів Плану заходів по усуненню порушень, зазначених у приписі від 30.05.2014 року, зберігання та наповнення газових балонів. Рішенням суду визнаний частково незаконним наказ від 21 липня 2014 року № 132 в частині вчинення порушення головним інженером [PERSON] виконання обсягів ремонту з бетонування вимощення по будинку [NUMBER] у в/м - 12, що складає більше 10% від загального обсягу та відноситься до капітального ремонту, допущення нецільового використання коштів без дозволу керівника підприємства з тих підстав, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] завдав матеріальні збитки підприємству виконанням ремонту з бетонування вимощення житлового будинку у в/м №12 буд.[NUMBER]. З таким висновком погоджується апеляційний суд і крім того вважає про те, що відповідач неправомірно оголосив позивачу догану цим наказом, оскільки з тексту зазначеного наказу вбачається, що позивачу, інженеру - будівельнику [PERSON] та інженеру з охорони праці [PERSON] були оголошені догани за порушення терміну виконання пунктів Плану заходів по усуненню порушень, зазначених у приписі від 30.05.2014 року, зберігання та наповнення газових балонів, наявності газових балонів на території підприємства по вул. Іванівська, 84, тобто, позивача було зобов'язано виконувати дії, які виходять за межі його компетенції, оскільки припис був виданий в.о. начальника КП „Прилукижитлобуд" - Гладенькій О.В., з приписом та планом заходів позивач не був ознайомлений належним чином, доказом цього є відсутність його підпису під цими документами. За забезпечення розроблення нарядів -допусків на роботи підвищеної небезпеки, безпечне ведення газонебезпечних, вогневих робіт та інших робіт підвищеної небезпеки на об'єктах будівництва відповідно до п.2.2.18. посадової інструкції несе відповідальність інженер-будівельник. Відповідальною особою за облік, зберігання, видачу кисневих балонів зі складу наказом по підприємству призначений комірник [PERSON] [PERSON] лише був належним чином ознайомлений з планом заходів по усуненню порушень, зазначених у приписі від 30.05.2014 року №38, затверджених начальником КП 08.07.2014 року ( а.с.53). Висновок суду про відмову у задоволенні позову про визнання незаконним наказу про звільнення позивача з роботи суперечить вимогам діючого законодавства про працю та матеріалам справи з наступних підстав. Наказом від 22 липня 2014 року за №44 [PERSON] було звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни : "Враховуючи факт застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення-доган, відповідно до наказів по підприємству №124 від 08.07.2014 року, № 132 від 21.07.2014 року". Проте звільненню позивача з роботи не передувало будь-яке порушення, за яке позивача можливо було б притягнути до відповідальності та звільнити з роботи за ст. 40 п. 3 КЗпП України. Навпаки, наказом від 21 липня 2014 року за №132 позивачу було незаконно оголошено догану за невиконання ним трудових обов"язків, з підстав, викладених вище, а існування одного наказу про оголошення догани не дає підстав для звільнення працівника за ст. 40. п. 3 КЗпП України. Таким чином, оскільки відповідач незаконно оголосив позивачу догану наказом від 21 липня 2014 року за №132, звільнення позивача з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків є незаконним, оскільки відсутнє систематичне порушення позивачем трудових обов'язків, а тому наказ про звільнення позивача з роботи від 22 липня 2014 року за №44 підлягає визнанню незаконним незважаючи на те, що відповідачем скасований наказ про звільнення [PERSON] з роботи та виданий наказ про виплату позивачу заробітної плати за вимушений прогул. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при вирішенні питання про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за вимушений прогул. Відповідно до довідки про розмір виплаченої позивачу заробітної плати за 2 місяці перед звільненням, на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за вимушений прогул з 22 липня 2014 року по 24 вересня 2014 року в сумі 14709 грн. з відрахуванням обов'язкових зборів та платежів. Проте оскільки позивач [PERSON] вже поновлений на роботі наказом від 24 вересня 2014 року, відповідач виплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу, рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до виконання не потрібно приводити. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України, апеляційний суд виходить з того, що на відшкодування моральної шкоди на користь позивача підлягає стягненню 500 грн., оскільки незаконною доганою, з подальшим звільненням з роботи позивачу була завдані моральні страждання, оскільки порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, воно підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про визнання незаконним наказу про оголошення догани [PERSON] за №132 від 21 липня 2014 року, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Також з КП «Прилукижитлобуд» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 984грн.40 коп. за розгляд справи у суді першої та 365 грн. 40 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. В іншій частині висновок суду про те, що наказ за № 124 від 8 липня 2014 року є законним, відповідає матеріалам справи, оскільки догану позивачу [PERSON] оголошено за невиконання затвердженого плану заходів по усуненню виявлених державним інспектором Держгірпромнагляду вимог законодавства по охороні праці та промислової небезпеки, допущення порушення п.п. 5.12, 513 посадової інструкції в частині допуску чи надання завдання робітникам, які не пройшли відповідних атестацій, навчань до виконання газополум"яних робіт.

Outcome: partial