Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

03.09.2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, яким просила розірвати шлюб, зареєстрований 12.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 476 між нею та відповідачем [PERSON], а також стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 7500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та на їх обґрунтування посилалась на те, що після народження другого сина відносини із чоловіком поступово погіршились, а згодом взагалі припинились. Відновлювати та зберегти сімейні відносини вона не бажає, наполягала на розірванні шлюбу та просила суд відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Також стверджувала, що з початку 2014 року відповідач [PERSON] практично не виконує батьківські обов'язки, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, оскільки має нерегулярний та мінливий дохід, тому просила стягнути з аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі примусово у розмірі по 7500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги та мотиви на їх обґрунтування підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, в частині стягнення аліментів позовні вимоги визнав частково у розмірі 1200 грн. щомісяця на кожну дитину з урахуванням вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", яким із 01.09.2015 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1167, 00 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав повністю позицію відповідача та мотиви на її обгрунтування. Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 12.06.2010 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 476 (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 16, 17). У судовому засіданні об'єктивно встановлено, що з початку 2014 року відповідач не проживає разом із позивачкою та дітьми, внаслідок чого сімейні стосунки між подружжям фактично припинені. Пропозиція суду про надання передбаченого законом строку для примирення сторонами у судовому засіданні була відхилена. Згідно ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей. Оскільки, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та їх збереження є неможливим, суд приходить до висновку про те , що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, тому після розірвання шлюбу позивачці, з урахуванням її вимоги, слід відновити її дошлюбне прізвище -[PERSON]. Обговорюючи законність та обґрунтованість позовних вимог в частині примусового стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 7500 грн. на кожну дитину, судом враховується наступне. Згідно положень ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А відповідно до положень ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею ст. 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Статтею 184 ч.1 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" із 01.09.2015 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у розмірі 1167, 00 грн. на кожну дитину. Статтею ст. 180 СК України, визначено, що обов'язок нести витрати на утримання дітей покладений не лише на того з батьків, хто сплачує аліменти, однак і на того, з ким діти проживають. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідач з 2014 року офіційно не працює, постійного доходу не має. Матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей відповідач добровільно не надає.Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Позивачка [PERSON] працевлаштована та має постійний дохід (а.с.18). Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що з урахуванням майнового стану відповідача, положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" в частині визначення прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років у розмірі 1167, 00 грн - позов про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 1200 грн., який визнавав відповідач у судовому засіданні, на кожну дитину на загальну суму 2400 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі - 487, 20 грн., та на користь позивачки судові витрати - 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial