Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] 28.12.2018 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом, в редакції уточненій до відкриття провадження по справі, до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцька Маргарита Леонідівна, Публічне акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», про визнання недійсними правочинів, скасування державної реєстрації права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, в якій позивач просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстровим №340; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на дачний будинок [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 796070351101, номер запису про право власності: 13962689, та скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстровим №337; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] за кадастровим номером 5110136900:34:010:0093, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 802804051101, номер запису про право власності: 13962143, та скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.12.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. за реєстровим №1453; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на дачний будинок [ADDRESS] , прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. від 05.12.2017 року за індексним №38538205 та скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. за реєстровим №1455; - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] за кадастровим номером 5110136900:34:010:0093, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. 05.12.2017 року за індексним №38539652 та скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] дачний будинок [ADDRESS] ; - витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що їй на праві приватної власності належав дачний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка, на якій розташований зазначений дачний будинок, а саме: ділянка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . 11.12.2015 року між [PERSON] , як позичальником, та [PERSON] , як позикодавцем, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за реєстровим №1277, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 7160400,00 (сім мільйонів сто шістдесят тисяч чотириста) гривень 00 коп., що в еквіваленті за домовленістю сторін становило 306000 доларів США. Зобов`язання по даному договору позики було забезпечено іпотечним договором від 11.12.2015 року, укладеним між [PERSON] (іпотекодавцем) та [PERSON] (іпотекодержателем), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за реєстровим №1278. Відповідно до п. 1.2 даного договору предметом іпотеки є земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий номер: 5110136900:34:010:0093, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та дачний будинок, загальною площею 121,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що є приватною власністю іпотекодавця. У зв`язку з укладенням іпотечного договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" було накладено заборону відчуження іпотечного майна (земельної ділянки та дачного будинку) до припинення чи розірвання договору іпотеки. Вказана заборона була зареєстрована приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. в реєстрі заборон за №1279. Обтяження зазначених об`єктів нерухомого майна іпотекою було в установленому законодавством порядку зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. шляхом внесення запису до Державного реєстру іпотек, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 11.12.2015 року, за індексним №49686500 (номер запису про іпотеку 12494322), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 11.12.2015 року за індексним №49686993 (номер запису про іпотеку 12494459). Одночасно, як стверджує позивач, до Державного реєстру обтяжень приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. було внесено записи щодо реєстрації обтяження - заборони, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11.12.2015 року за індексним №49686029 (номер запису про обтяження: 12494184), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11.12.2015 року за індексним №49686793 (номер запису про обтяження: 12494398). Надалі, 04.10.2019 року під час отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна (дачного будинку та земельної ділянки) як стверджує позивачка, вона дізналась, що нібито на підставі договорів про припинення, укладених 30.03.2016 року між позивачкою та [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] , було припинено вищезазначені іпотеку та обтяження нерухомого майна. Після чого, було укладено спірні договори купівлі-продажу від 30.03.2016 року стосовно іпотечного майна: житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, як стверджує позивачка з [PERSON] таких договорів не укладала та не підписувала, 30.03.2016 року вона взагалі не була присутня у нотаріуса Запольської О.В. , тому існують підстави вважати, що підпис на спірних правочинах від імені [PERSON] виконано не [PERSON] , а іншою невідомою особою з наслідуванням підпису останнього. Волевиявлення та намірів укладення вказаних правочинів ані позивачка, ані [PERSON] не мали, умови його не узгоджували. Підписи сторін на договорах очевидно сфальсифіковані та підроблені з метою протиправного заволодіння належними позивачці об`єктами нерухомого майна, що були предметом іпотеки. З урахуванням того, що вказані договори про припинення іпотеки та обтяження, нею не підписувались, позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про визнання недійсними наступні укладені договори купівлі-продажу стосовно вищевказаного нерухомого майна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про повернення позивачеві заяви про забезпечення позову. 17.05.2019 року у підготовчому судовому засіданні, судом було ухвалено залучити до участі по справі в якості третьої особи - [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.07.2019 року вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/21478/18, а саме: - накладено арешт на дачний будинок [ADDRESS] дорозі, реєстраційний номер нерухомого майна 796070351101, який належить на праві власності [PERSON] ; - накладено арешт на земельну ділянку [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5110136900:34:010:0093; реєстраційний номер нерухомого майна 802804051101, яка належить на праві власності [PERSON] ; - встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - дачного будинку [ADDRESS] дорозі, реєстраційний номер нерухомого майна 796070351101, який належить на праві власності [PERSON] ; - встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна - земельної ділянки [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5110136900:34:010:0093; реєстраційний номер нерухомого майна 802804051101, яка належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про вжиття зустрічного заходу забезпечення позову - задоволено. Вжито заходи зустрічного забезпечення позову по цивільній справі №520/21478/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцька Маргарита Леонідівна, Публічне акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», про визнання недійсними правочинів, скасування державної реєстрації права власності, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а саме: - Визначено [PERSON] розмір зустрічного забезпечення в сумі 5656734 (п`ять мільйонів шістсот п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 00 копійок та зобов`язано [PERSON] сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду (Отримувач:ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (ЄДРПОУ):26302945, Банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172, № рахунку: 37317035005435) у п`ятиденний строк з дня винесення ухвали про зустрічне забезпечення позову, тобто до 05 серпня 2019 року включно. Зобов`язано [PERSON] у вказаний строк, тобто до 05 серпня 2019 року включно, надати до суду документи, що підтверджують сплату суми зустрічного забезпечення. Надалі, через невиконання, станом на 06.08.2019 року, позивачкою вимог ухвали Київського районного суду міста Одеси від 30.07.2019р., Київським районним судом міста Одеси від 06.08.2019 року було постановлено ухвалу суду про скасування заході забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 липня 2019 року по цивільній справі №520/21478/18 та скасовано зустрічне забезпечення позову, вжите ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року по цивільній справі №520/21478/18. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.08.2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - залишено без задоволення. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської Ольги Василівни належним чином завірені копії наступних документів: - копію договору купівлі-продажу від 30.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №340, та належним чином завірені копії усіх документів, що стали підставою для його укладення; - копію договору купівлі-продажу від 30.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №337, та належним чином завірені копії усіх документів, що стали підставою для його укладення. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцької Маргарити Леонідівни належним чином завірені копії наступних документів: - копію договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1453, та належним чином завірені копії усіх документів, що стали підставою для його укладення; - копію договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1455, та належним чином завірені копії усіх документів, що стали підставою для його укладення. У задоволенні решти вимог клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - залишено без задоволення. 03.10.2019 року до суду надійшли витребувані судом докази від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцької Маргарити Леонідівни. Станом на 03.12.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською Ольгою Василівною вказана ухвала суду не виконана. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.06.2020 року клопотання позивача [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі №520/21478/18 до набранням законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду цивільної справи №522/17518/19 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської Ольги Василівни, [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації, припинення іпотечного обтяження - залишено без задоволення. Тієї ж дати, 04.06.2020 року, судом ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання учасники процесу по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Однак, 02.12.2020 року на електронну скриньку суду надійшла заява від представника позивача про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Також, в матеріалах справи наявна заява від представника третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцької Маргарити Леонідівни про розгляд справи за її відсутності. Інші учасники процесу не повідомили суд про причини неявки та не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що провадження у справі було відкрито ще 04.02.2019 року, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених учасників процесу, за наявності заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належало нерухоме майно (надалі за текстом разом іменується - Нерухоме майно): - земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5110136900:34:010:0093, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Державного акту Серія ЯБ №296248, виданого [PERSON] Одеським міським управлінням земельних ресурсів 20.12.2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010550503546 (надалі за текстом - Земельна ділянка №1); - дачний будинок, загальною площею 121,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., що розташована аза адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого державним реєстратором Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко І.С. 05.12.2015 року, індексний номер 49145950, зареєстрованого за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 796070351101, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №49146144 від 05.12.2015 року (надалі за текстом - Дачний будинок). 11 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1277, за умовами якого [PERSON] надано [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 7160400 грн., що складало еквівалент 306000 доларів США, з кінцевим терміном повернення коштів в строк до 11 грудня 2016 року. В забезпечення виконання умов вказаного договору, 11.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1278, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] належне їй на праві власності Нерухоме майно, яке складається з Земельної ділянки № [NUMBER] та Дачного будинку. На підставі вказаного договору, приватним нотаріусом внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, записи про обтяження і іпотеки стосовно Нерухомого майна, а саме: - запис про обтяження 12494184 від 11.12.2015 року, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, стосовно Дачного будинку, що підтверджується витягом за №49686029 від 11.12.2015 року; - запис про іпотеку 12494322 від 11.12.2015 року, стосовно Дачного будинку, що підтверджується витягом за №49686500 від 11.12.2015 року; - запис про обтяження 12494398 від 11.12.2015 року, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, стосовно Земельної ділянки № [NUMBER] , що підтверджується витягом за №49686793 від 11.12.2015 року; - запис про іпотеку 12494459 від 11.12.2015 року, стосовно Земельної ділянки №1, що підтверджується витягом за №49686993 від 11.12.2015 року. Надалі, 30.03.2016 року щодо вказаних записів про іпотеку та обтяження було внесено запис про припинення, на підставі договору про припинення від 30.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрований в реєстрі за №335. Тієї ж дати, 30.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрований в реєстрі за №340, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав Дачний будинок, на підставі чого за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, запис про право власності 13962689, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №56402251 від 31.03.2016 року. Також, 30.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрований в реєстрі за №3337, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав Земельну ділянку № [NUMBER] , на підставі чого за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, запис про право власності 13962143, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №56399545 від 31.03.2016 року. Надалі, 05 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., зареєстрований в реєстрі за №1453, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав Дачний будинок, на підставі чого за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, запис про право власності 23753350, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №106327373 від 05.12.2017 року. Також, 05 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л., зареєстрований в реєстрі за №1455, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав Земельну ділянку № [NUMBER] , на підставі чого за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, запис про право власності 23754777, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №106335529 від 05.12.2017 року. Позивач посилаючись на ч.5 ст.203 ЦК України, просить суд визнати вказані договори купівлі-продажу від 30.03.2016 року та 05.12.2017 року стосовно спірного Нерухомого майна, недійсними. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Згідно зі ст. 41 Конституції України, відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своє волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом цього виду правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 р. у справі № 6-1873цс16 для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. В постанові Верховного суду від 05.07.2018 р. по справі № 922/2878/17, значено, що установивши, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, суди повинні були перевірити, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник володіти та користуватися цим майном. Таким чином ухилення від виконання судових рішень протирічить інтересам держави суспільства, підриває основи правосуддя і не сприяє захисту цивільних прав учасників судового процесу, про що зроблено висновок в Постанові Верховного суду від 16.04.2018 по №910/11908/16. Необхідно враховувати, що Позивач, який звертається до суду з позовом і про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Аналогічний висновок зазначений в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року по справі № 642/4737/16-ц, провадження № 61-36403св18 (ЄДРСРУ № 80396084). У цьому аспекті суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що і відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-ІІ). Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем під час усього розгляду справи, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано жодного доказу, які б підтверджували відсутність в учасників правочину: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , намірів створювати юридичні наслідки під час укладення договорів купівлі-продажу від 30.03.2016 року та 05.12.2017 року. Єдиним доводом позивачки є те, що ані вона - [PERSON] , ані [PERSON] не підписували та не мали намірів укладати договір про припинення від 30.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрований в реєстрі за №335, на підставі якого до Реєстру обтяжень та іпотеки були внесені записи про припинення записів про іпотеки та заборони відчуження стосовно спірного Нерухомого майна, за наслідком чого, станом на час укладення спірних договорів купівлі-продажу від 30.03.2016 року, були чинні обтяження стосовно Нерухомого майна. Однак, суд вважає вказані доводи позивачки безпідставними та необґрунтованими, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаних посилань, доказів на підтвердження визнання недійсним вказану договору про припинення від 30.03.2016 року, за р.№335, з урахуванням того, що визнання вказаного договору про припинення недійсним, не є предметом розгляду в цій справі. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вищевикладених обставинах, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши оцінку кожному доказу окремо, так і усім доказам в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині вимог про визнання недійсними договори купівлі-продажу від 30.03.2016 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., за реєстровими №340 та №337, та договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. за реєстровими №1453 та №1455, за наслідком чого у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З урахуванням того, що вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та витребування майна є похідними та їх задоволення залежить від наслідків розгляду вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, у задоволення яких судом відмовлено, суд приходить до висновку, що у задоволенні решти вказаних вимог [PERSON] слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України, до відшкодування не підлягають. При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed