Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В липні 2013 року ПАТ „ПриватБанк" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 82 144 грн. 22 коп. з таких підстав. 25 липня 2007 року між позивачем ПАТ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 33 388 грн. строком до 27 липня 2012 року. Вказану суму для придбання автомобіля, а також суму страхових платежів 11 042 грн. позивач видав позичальнику, чим виконав перед ним свої зобов"язання. Позичальник [PERSON] зобов"язання за кредитом не виконав, внаслідок чого станом на 30 травня 2013 року виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 27 349 грн.64 коп., по відсотках - 31 868 грн.27 коп., по комісії - 1 075 грн. 02 коп., пені - 21 851 грн. 29 коп., а всього 82 144 грн.22 коп. Позивач, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з нього вказану суму заборгованості та судові витрати. В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ "ПриватБанк", в якому просив стягнути з банку на його користь надмірно та неправомірно списані кошти за період з 8 серпня 2010 року по 22 лютого 2013 року в сумі 8 083 грн. 66 коп., стягнути надмірно та неправомірно списані кошти за період з 22 лютого 2013 року по теперішній час, стягнути 20 032 грн. 80 коп. моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що автомобіль, придбаний ним за рахунок кредитних коштів, в 2008 році був переданий позивачу для реалізації в рахунок заборгованості за кредитом, цей автомобіль був реалізований позивачем 10 листопада 2008 року, банк отримав кошти, продовжує нараховувати заборгованість на не існуючий кредитний борг. Крім того, в лютому 2009 року позивач самовільно вдвічі збільшує процентну ставку, не повідомивши його про це. Також, не повідомивши його про продаж автомобіля, обманом продовжував стягувати з нього неіснуючу заборгованість. 16 серпня 2011 року позивач з його карткового рахунку стягнув 445 грн. 84 коп. заробітної плати. Такими діями банк заподіяв йому моральну шкоду, оскільки позбавив його сім"ю повноцінного життя, так як він та його сім"я перебувають під постійним психологічним тиском. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути 20 032 грн. 80 коп. та понесені судові витрати. Заявою від 19 листопада 2013 року [PERSON] збільшив позовні вимоги про стягнення надмірно та неправомірно списаних коштів з суми 8 083 грн. 66 коп. до 11 916 грн. 27 коп. станом на 14 листопада 2013 року. Рішенням суду позов ПАТ „Приватбанк" та [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ „ПриватБанк" заборгованість в сумі 11 431 грн. 65 коп. та 229 грн. 40 коп. в повернення судового збору. Зобов"язано ПАТ „ПриватБанк" повернути [PERSON] кошти, сплачені ним за кредитним договором та в односторонньому порядку зняті банком з зарплатної картки боржника для погашення кредиту за період з 21 листопада 2008 року по 25 листопада 2013 року. Стягнуто на користь [PERSON] в повернення судового збору 114 грн. 70 коп. В задоволенні решти, як основних, так і зустрічних позовних вимог відмовлено. В апеляційних скаргах на вказане рішення суду позивач ПАТ "ПриватБанк" та відповідач [PERSON] просять вказане рішення суду скасувати і: - ПАТ "ПриватБанк" просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю та відмовити в задоволенні зустрічного позову; - [PERSON] просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов повністю та відмовити в задоволенні позову ПАТ „Приватбанк". В апеляційній скарзі ПАТ „Приватбанк" зазначає, що висновок суду про те, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем дорівнює 11 431 грн. 65 коп. ( 34 870 грн. 41 коп. (заборгованість станом на 20.11.2008 року) - 23 438 грн.76 коп. (ціна продажу предмета застави, відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2009 року), оскільки грошові кошти на погашення заборгованості на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2008 року в банк не заходили, заставний автомобіль [PERSON] банком не передавався, з обліку в органах ДАІ не знімався, перереєстрація автомобіля на [PERSON] не проводилась. Тому суд неправомірно взяв суму у розмірі 23 438 грн.76 коп. до уваги при визначенні розміру заборгованості. Не взяв суд до уваги, що продаж автомобіля (предмету застави) відбувся 08.06.2010 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.06.2010 року, після чого в рахунок погашення заборгованості 08.06.2010 року зараховано 29 043,00 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором складає 82 144 грн.22 коп. станом на 18.10.2013 року, яка розрахована з урахуванням 29 043грн.00 коп., отриманих за реалізацію предмета іпотеки. Крім того, суд не взяв до уваги, що якщо після реалізації предмета застави, заборгованість не була повністю погашена, то відповідно до вимог ст.559 ЦК України, банк має право нараховувати пеню, комісію, так як договір кредиту діє до моменту повного виконання сторонами його умов. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що суд не взяв до уваги того, що відповідно до уточненої позовної заяви від 18.11.2013 року банк вже нічого по комісії не вимагає, але суд чомусь стягнув з нього суму комісії. Також суд абсолютно необґрунтовано приплюсував 1 881 грн.40 коп. до суми боргу. Вважає, що банк користувався його коштами від продажу предмета застави 2 роки, заробляв на них, тому зарахував 29 043 грн., а не 23 438грн.76 коп. Не зарахував суд в погашення боргу 445 грн.84 коп. на виконання виконавчого провадження за скасованим заочним рішенням від 12.11.2010 року. Не надав суд точних сум, які повинні бути стягнуті за його рішенням, що в подальшому унеможливить виконання цього рішення. Безпідставно суд відмовив йому у відшкодуванні моральної шкоди, не дослідивши і не надавши оцінку всім його аргументам. Фактично суд встановив обман його з боку банку, але чомусь не дав цьому належну оцінку. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача відхиленню, виходячи з наступного. Задовольняючи частково, як первісні, так і зустрічні позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст. 1048-1052 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами в строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, боржником [PERSON], в порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, не виконані зобов"язання за кредитним договором від 25 липня 2007 року. Оскільки 11 листопада 2008 року автомобіль відповідача позивачем був проданий за 23 438 грн. 86 коп., залишився борг в сумі 11 431 грн. 65 коп. (борг в сумі 34 870 грн. 41 коп. станом на 11.11.2008 року - 23 438 грн. 86 коп.). Тому згідно до вказаних норм закону суд стягнув на користь позивача з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 11 431 грн. 65 коп. Щодо зустрічних позовних вимог суд прийшов до висновку про те, що за період з 21 листопада 2008 року по 25 листопада 2013 року [PERSON] добровільно сплачував суми банку, а також банк в односторонньому порядку знімав суми з зарплатної картки боржника, загальний розмір яких суд об"єктивно не може визначити, оскільки для цього необхідні спеціальні знання з бухгалтерського обліку, тому зобов"язав позивача повернути [PERSON] кошти, сплачені ним за кредитним договором та в односторонньому порядку зняті банком з зарплатної картки боржника. Однак погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного. ПАТ „Приватбанк" та [PERSON] 25.07.2007 року уклали кредитний договір (а.с.12-16). Позивач свої зобов"язання за кредитним договором виконав. Відповідач порушив свої зобов"язання за даним договором. В забезпечення виконання відповідачем зобов"язань за договором виступає автомобіль ЗАЗ DAEWOOT131110 (а.с.16). Порушення взятих зобов"язань [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2009 року про звернення стягнення на предмет застави - вищезазначений автомобіль (а.с.5-11, 35-37, 55-65). На підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2009 року, даний автомобіль було продано (а.с.176-180). Кошти від продажу автомобіля відповідно до меморіального ордеру від 08.06.2010 року було зараховано позивачем на рахунок відповідача у сумі 29 043 грн. (а.с.67), які пішли на погашення частини заборгованості по кредитному договору, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.8, 55). Після реалізації автомобіля відповідач частково сплачував наявну заборгованість за кредитним договором, проте не в повному обсязі, в зв"язку з чим заборгованість продовжувала зростати. Посилання відповідача на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 червня 2009 року, яким право власності на автомобіль [PERSON] вартістю 23 438 грн. 76 коп. визнано за [PERSON], як на доказ продажу позивачем автомобіля ще в 2008 році, не може бути взяте судом до уваги, так як у даному випадку це рішення суду не є належним доказом щодо сплати цієї суми банку, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, реалізація автомобіля, як предмета застави, все ж таки відбулася на підставі рішення суду від 4 червня 2009 року і кошти надійшли до банку 8 червня 2010 року в сумі 29 635 грн. 74 коп. (а.с.55). А рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська тільки визнано право власності за [PERSON] на спірний автомобіль, якому автомобіль ніким не передавався, перереєстрація автомобіля на нього не проводилась, кошти від реалізації автомобіля не надходили, тобто не відбулось фактичного договору купівлі-продажу. Посилання відповідача на те, що відповідно до довідки позивача (а.с.174) станом на 16.06.2010 року ним кредит погашений повністю, є безпідставним, оскільки навіть після зарахування коштів від реалізації предмета застави на його рахунок, заборгованість за кредитним договором не була погашена, про що свідчить як розрахунок заборгованості, так і довідка про сплату [PERSON] коштів, які він продовжував частково сплачувати за кредитним договором (а.с.55). А, як вбачається з пояснень представника позивача, довідка від 16.06.2010 року видавалась позивачем начальнику МРЕО м.Чернігова з метою реалізації предмета застави, можливості зняття даного автомобіля з реєстрації. З урахуванням всіх матеріалів справи, вона не спростовує наявність заборгованості за кредитним договором. Отже, визначення позивачем суми боргу [PERSON] за кредитним договором ґрунтується на встановлених обставинах справи та наведених вище нормах закону. Тому доводи апеляційної скарги позивача щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову є законними та обґрунтованими. В зв'язку з вищевикладеним, зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки з боку позивача не було неправомірних та незаконних дій. Списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача передбачено п.2.2.5 кредитного договору (а.с.12). Посилання на безпідставність проведених стягнень після ухвалення рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 1 червня 2009 року спростовується вищевикладеним. Посилання на незаконність стягнення страхового платежу в сумі 1 881 грн.40 коп. спростовується п.п.2.2.5, 7.1 кредитного договору, який передбачає виплату страхових платежів банком. Будь-яких доказів щодо укладення банком нових договорів страхування з новими страховими компаніями, суду не надано. Доводи відповідача про відсутність в уточненій позовній заяві вимог щодо стягнення комісії є необґрунтованими, оскільки спростовується уточненими позовними вимогами (а.с.127) та передбаченою п.7.1 договору винагородою за надання фінансового інструменту, заборгованість по якій вказана як комісія в такому ж розмірі у сумі 1 075 грн. 02 коп. (а.с.16). Доводи відповідача стосовно незаконного збільшення відсоткової ставки за кредитним договором спростовуються п.2.3.1 кредитного договору (а.с.13). Крім того, питання з цього приводу не було заявлено в позовних вимогах, як і не були позовними вимогами доводи відповідача стосовно зміни позивачем страхувальника та незаконного отримання банком 451 грн.84 коп. за скасованим рішенням суду від 12.11.2010 року. В зв"язку з викладеним не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування на користь відповідача моральної шкоди. Інші доводи [PERSON] також не дають підстав для задоволення зустрічних позовних вимог з урахуванням вищевикладеного. В зв'язку з задоволенням апеляційної скарги позивача, понесені ним судові витрати підлягають поверненню пропорційно задоволеним вимогам: в сумі 814 грн. 38 коп. (судовий збір за звернення до суду першої інстанції) та 407 грн. 19 коп. (за апеляційну скаргу), а всього 1 221 грн. 57 коп.

Outcome: approved