Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 10 січня 2007 року відповідач по справі [PERSON] одержав від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приват Банк") кредит в сумі 21600 грн.\~ у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи на те, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.12.2015 року\~ виникла заборгованість перед позивачем в сумі 13\~693 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 3 450 грн. 23 коп.,\~ заборгованості за відсотками за користування кредитом 7 330 грн. 30 коп.,\~ заборгованості за пенею та комісією 1\~784 грн. 50 коп., та штрафів відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована складова) та 628 грн. 25 коп.\~ (процентна складова), позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану суму заборгованості. Представник позивача ПАТ КБ "Приват Банк" в судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист про підтримання позовних вимог з проханням розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечує у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду,\~ просив суд застосувати до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" строк позовної давності та у звязку з цим відмовити у задоволенні позову. Розглянувши\~ матеріали справи, заяву відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2007 року відповідач [PERSON] відповідно до Умов і правил надання банківських послуг одержав від ПАТ КБ "Приват Банк" кредит в сумі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім цього, цими Умовами та правилами було визначено, що позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати частину заборгованості, а також здійснювати погашення заборгованості за овердрафтом, сплачувати всю суму процентів та комісії, нарахованих за користування кредитною лінією, та фіксованої і процентної складових штрафів при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань. З матеріалів справи, зокрема із наданого ПАТ КБ "Приват Банк" розрахунку вбачається, що [PERSON] вніс останній платіж по кредиту в розмірі 90 грн. 14.12.2012 року. Також з наданого ПАТ КБ "Приавт Банк" додаткового розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання по погашенню кредитної лінії спочатку виконував не належним чином, вносив платежі, несистематично, внесених платежів було недостатньо для погашення кредиту, овердрафту, нарахованих відсотків, комісій, штрафів за кредитною лінією, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання. Внаслідок цього станом на 31.12.2015 року позивач визначив загальну суму заборгованості за [PERSON] за вказаною кредитною лінією в загальному розмірі 1693 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 3 450 грн. 23 коп.,\~ заборгованості за відсотками за користування кредитом 7 330 грн. 30 коп.,\~ заборгованості за пенею та комісією 1\~784 грн. 50 коп., та штрафів відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована складова) та 628 грн. 25 коп.\~ (процентна складова), які позивач і просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору. З наявних матеріалів справи, зокрема із розрахунку ПАТ КБ "Приват Банк", вбачається, що відповідачем [PERSON]В останній платіж в рахунок погашення кредиту було сплачено 14.12.2012 року, заборгованість повністю не була сплачена позичальником. З часу останнього внесення відповідачем по справі платежу в рахунок кредиту минуло більше 3 років. Саме тоді у позивача виникло право звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, що передбачено п.п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, однак лише після спливу цього часу, а саме 26 січня 2016 року, тобто більше ніж через 3 років позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, ПАТ КБ "Приват Банк" з достовірністю знав про грубе порушення з боку відповідача взятих на себе зобовязань, з моменту порушення зобовязання за кредитом відповідачем у позивача виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Однак, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача. Суд констатує, що при цьому, відповідач по справі [PERSON]\~ кошти в рахунок погашення заборгованості не вносив на кредитну лінію, проте кредитодавець, користуючись своїм правом, продовжував нараховувати відсотки, комісію та штрафи за прострочену заборгованість за кредитним договором, замість того, щоб скористатися своїм правом стягнути заборгованість за кредитним договором у судовому порядку після закінчення першого строку дії кредитного договору. Тому такі дії позивача суд розцінює як зловживання позивачем своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобовязань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій відповідачу. Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, у звязку з несплатою з 14.12.2012 року по цей час відповідачем заборгованості по цьому кредитному договору, позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років, а саме до 14.12.2015 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення наявної вже тоді заборгованості з відповідача. Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, бо звернувся до суду з позовом до суду лише після спливу більше ніж трьох років. Відповідач [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку подав до суду заяву про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк". Позивачем не надано суду належних доказів про досягнення між сторонами угоди про збільшення строку позовної давності, яка підписана відповідачем. Оцінивши зібрані та перевірені в судовому засідання докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених чинним законодавством підстав для застосування до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" строку позовної давності терміном 3 роки відповідно до вимог ст. 257 ЦК України. Приймаючи до уваги те, що позов не підлягає задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України\~судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача також не підлягають. Враховуючи вище викладене, та те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором із пропущенням строку позовної давності, суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed