Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з СК «Україна» на його користь грошову компенсацію вартості майнового паю на пайовий фонд СК «Україна» в сумі 13117 гривень. Свій позов мотивував тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] і позивач успадкував право на майно та має частку в майновому паю згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колекстивного сільськогосподарського підприємства, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.10.2015 року та свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 22.10.2015 року виданого Млинківською сільською радою у 0,0028%, що становить 17117 грн. Зокрема загальна вартість майна пайового фонду підприємства станом на 1.02.2000 року становить 4641000 грн. частка [PERSON] становить засобів І-групи 5887 грн., основних засобів ІІ-ІІІ групи 6128 грн., оборотних засобів 1095 грн., фінансових вкладень 7 грн. Між його батьком та СК України було укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності. Тому, він має право на грошову компенсацію за користування часткою його майна, а також на виділ даного майна в натурі. Також зазначає, що він звертався до СК Україна з заявою в якій прохав вислати йому копію договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, який заключав його батько та розрахунки доходів від використання майна щодо його частки за весь період з моменту укладення договору його батьком ще 24.11.2017 року . Він звертався з заявою про виділ належного йому майна в натурі. Станом на сьогодні відповіді він не отримав, чим СК Україна порушує норми діючого законодавства. Тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2018 року відкрито. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2018 року витребувано докази у справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 1.11.2019 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2019 року строк підготовчого судового засідання продовжено на тридцять днів. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.01.2020 року витребувано докази у справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та надав пояснення, згідно поданого до суду позову. Представник відповідач СК Україна Млинківської сільської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився. Хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи,судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В позовних вимогах позивач зазначає, що його батько помер, але доказів суду не надає, а саме не надає свідоцтво про смерть. Позивач в позовних вимогах зазначає, що він є сином померлого [PERSON] , але докази суду не надає, що він є дійсно сином начебто померлого [PERSON] , а саме свідоцтва про народження. Згідно повідомлення Онуфріївської державної нотаріальної контори, встановлено, що після смерті начебто померлого [PERSON] згідно спадкового реєстру спадкова справа не заведена. 3 січня 2003 року [PERSON] Млинківською сільською радою було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), зокрема право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СК "України", с. Млинок Онуфріївського району Кіровоградської області. Згідно сертифікату відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 22.02.2000 року загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01.02.2000 року становить 4641000 гривень. Частка [PERSON] осоновних засобів І групи - 5887 гривень, основних засобів ІІ-ІІІ групи - 6128 гривень, оборотних засобів - 1095 гривень, фінансових - вкладень - 7 гривень, визначена в розмірі 0,00 28 % . Згідно листа від 28.01.2020 року встановлено, що голова СК України інформацію щодо КСП Україна надати не може, оскільки до СК України ніякі документи не передавалися, тому у суду відсутні докази чи [PERSON] був членом КСП Україна, що знаходилося в селі Млинок Онуфріївського району Кіровоградської області, у зв`язку із чим Млинківською сільською радою позивачу було видано свідоцтво права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] . Крім того, позивачем не надано суду докази які б підтверджували, те, що померлий дійсно працював в КСП «Україна» і був членом КСП «Україна». Акту прийому передачі майна, що є спільною частковою власністю співвласників цілісного майнового комплексу СК "Україна", суду не надано, надано лише договір про від 1.01.2002 року про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, але хто входить до членів кооперативу даний договір не містить. Отже, як на підставу позову, позивач посилається на наявність невиконаного СК "Україна" грошового зобовязання виплатити йому вартості отриманого ним у спадщину спільного майна членів колишнього КСП "Україна", право на частку в якому йому належить. Як вбачається із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1ст.1268ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1,2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання можуть виникати з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Питання щодо виділення майнового паю врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки»; постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Рекомендаціями, щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року. За змістом ст. ст. 5, 7 - 9 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства, частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження). Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів колективного сільськогосподарського підприємства щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правомочності членів підприємств є похідними від правового статусу, завдань і функцій цих підприємств та правомочностей останніх як юридичних осіб, то і право громадянина вимагати своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини члена колективного підприємства з КСП щодо передачі-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також, повинні грунтуватись на принципі рівності прав і обов`язків зазначених сторін. Спосіб забезпечення прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п. 3 ст. 9 Закону № 2114-XII, згідно з яким у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі. Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств із майновими паями з метою створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших субє`ктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» виділення майна в натурі проводиться у порядку, розробленому Комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, та затвердженому зборами співвласників. Відповідно до зазначеного Порядку визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників у натурі проводиться Комісією на підставі рішення зборів співвласників. Майновий пай в грошовому виразі видається з урахуванням фінансових можливостей підприємства. В листі № 37-25-1-11/11379 від 5 грудня 2002 року Міністерства аграрної політики України «Щодо реалізації власниками майнових паїв права на одержання цих паїв у натурі» роз`яснено, що виходячи з вартості пайового фонду, його структури та суми індивідуального майнового паю власника, комісією визначається конкретне майно для виділення у натурі окремій особі (групі осіб) за домовленістю сторін. Підставою для виділення майнових паїв в натурі є заяви власників паїв про виділення. Комісія розглядає ці заяви і готує відповідний проект рішення загальних зборів. Відповідне рішення приймають збори співвласників майна. У разі недотримання вищенаведеного порядку виділення майнових паїв у натурі, районним комісіям з врегулювання майнових питань спільно з органами місцевого самоврядування слід ініціювати проведення зборів співвласників майна. Вищим органом співвласників майнових паїв визнаються збори. У випадку невиконання рішення зборів співвласників щодо виділення підприємством -правонаступником майна в натурі власнику майнового паю, останній може реалізувати своє право на судовий захист. Таке ж право виникає у власника майнового паю і в разі відмови у задоволенні його заяви. Зазначене свідчить про те, що порядок виділення майнового паю, його структура віднесений до компетенції органу самоврядування колективного підприємства, або зборів співвласників, які діють відповідно до статуту підприємства та затверджених ним актів, зокрема Положення про пайовий фонд майна. Наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 затверджено Рекомендації щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх сільськогосподарських підприємств», якими передбачено, що співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності зборам співвласників відповідну заяву (п.4.1). Пунктом 4.3 Рекомендацій передбачено, що якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки. Тобто, підставою для виділення майнових паїв у натурі чи грошима є заява власника майнового паю про виділення його частки. Таку заяву розглядають збори співвласників майнових паїв. Отже, праву власника вимагати видачі майнового паю відповідає право співвласників цього майна вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу і терміну його виділу, при здійсненні яких (прав) повинні враховуватись інтереси обох сторін. Вказані положення в цілому відповідають змісту ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч.ч .1,2,3 ст. 358 ЦК України. Позивачем не надано суду доказів, що помер його батько, відсутні докази, що він і померлий є син і батько, не надано суду, що він успадкував права після померлого батька, не надано доказів, що його батько був членом даного кооперативу. Крім того, докази згоди співвласників майна виплатити позивачеві вартість його частки або неможливості виділення її у натуру (неподільні речі) позивачем не надано. У зв`язку з недотримання позивачем процедури отримання паю та недоведеність наявності законних підстав для виплати паю грішми, позивач не має підстав вимагати від відповідача виплати коштів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач не довів пред`явлені позовні вимоги до СК "Україна" про стягнення вартості майнового паю. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] відмовлено судові витрати по справі злід залишити за ним.

Outcome: dismissed