Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15 552,00 грн., витрати з оцінки пошкодженого автомобіля у розмірі 1300,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 03.04.2014 року о 11-02 год. у м. Києві по вул. Народного Ополчення, 14 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача та тролейбуса «Шкода 14», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] - водія тролейбуса Комунального підприємства "Київпастранс". Згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2014 року у справі № 760/7236/14-п у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] , яка працює у КП «Київпастранс» на посаді водія, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП. Відповідно до звіту № 11/17 з оцінки відновлювального ремонту після ДТП від 24.01.2017 року, виконаного оцінювачем автотранспортних засобі ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] , пісдя ДТП, яка трапилась 03.04.2014 року, складає 15 552,00 грн. У січні 2017 року позивач звернувся до ПП «Маг Менс» за наданням відповідних послуг з демонтажу пошкодженого у ДТП вітрового скла та монтажу нового, фарбування капота. Відповідно до акту здачі-приймання робіт № 18 від 31.01.2017 року вартість робіт склала 15 552,00 грн. Вказує, що роботодавець водія тролейбуса КП «Київпастранс» відмовився у добровільному порядку відшкодувати завдану в результаті ДТП шкоду, що призвело до необхідності здійснення ремонту автомобіля за власний кошт. Провадження у справі відкрито ухвалою від 16.03.2017 року (суддя Декаленко В.С.). В червні 2017 р. представником відповідача подані письмові заперечення, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не додано до позовної заяви доказів повідомлення відповідача про проведення огляду пошкодженого автомобіля «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] з метою його оцінки та в подальшому складання звіту № 11/17 від 24.012017 року. Зазначає, що неповідомлення відповідача про огляд та подальшому оцінку автомобіля «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] , з метою встановлення матеріального збитку, позбавило відповідача права подавати свої зауваження, задавати питання та своєю присутністю забезпечити об`активність оцінки вартості пошкодженого транспортного засобу. Вказує, що ДТП за участю позивача сталося 03.04.2014 року, але до спеціаліста [PERSON] позивач звернувся із заявою провести дослідження автомобіля з метою встановлення вартості його відновлювального ремонту після ДТП лише 23.01.2017 року, майже через три роки після дорожньо-транспортної пригоди, тому за такий довгий час автомобіль міг отримати додаткові пошкодження. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 10.11.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні 21.03.2019 р. до участі в справі як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору залучена [PERSON] . Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити ат ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 03.04.2014 року о 11-02 год. у м. Києві по вул. Народного Ополчення, 14 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача та тролейбуса «Шкода 14», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] - водія тролейбуса Комунального підприємства "Київпастранс". Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2014 року у справі № 760/7236/14-п винною у даній ДТП визнано [PERSON] - водія тролейбуса Комунального підприємства "Київпастранс". Встановлено, що власником автомобіля «Мазда 3», реєстраційний номер д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до Звіту №11/17 з оцінки відновлювального ремонту після ДТП від 24.01.2017 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] , складає 15 552,00 грн. За складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку позивач сплатив 1300,00 грн. При цьому, сума збитків, завдана позивачу відповідачу відшкодована не була, що стало підставою для проведення ремонту автомобіля за власний кошт. Так, відповідно до Акту здачі-приймання робіт № 18 від 31.01.2017 року щодо ремонту автомобіля «Мазда 3 », д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 15 552,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 25.01.2017 року ПП «Меган Менс», позивач сплатив за проведений ремонт 15 552,00 грн. 31.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, щодо відшкодування збитків у розмірі 15 552,00 грн. та 1300,00 грн. однак листом № 286 від 15.02.2017 відповідач у виплаті відшкодування відмовив, посилаючись на неналежним чином оформлені документи, які підтверджують понесені збитки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Зважаючи на те, що саме [PERSON] є винною у спричиненні збитків [PERSON] , та на момент ДТП вона виконувала трудові обов`язки у КП «Київпастранс», відповідно до ст. 1172 ЦК України спричинену з її вини майнову шкоду повинен відшкодувати його роботодавець - відповідач по справі. На спростування доказів сторони позивача стороною відповідача не надано своїх доказів на підтвердження іншого розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди позивачу, а тому суд виходить з наданих позивачем письмових доказів розміру матеріальної шкоди. Таким чином, матеріалами справи повністю підтверджується факт заподіяння шкоди відповідачем майну позивача - транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування реальних збитків. За таких обставин, на користь [PERSON] необхідно стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" 15 552,00 грн. матеріальної шкоди, відповідно до Акту здачі-приймання робіт 31.01.2017 року та 1300,00 грн. витрати на проведення оцінки. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, то слід зазначити про таке. Як встановлено при розгляді справи, між позивачем [PERSON] та АО «Гольдарб.Едвайс» 16.05.2018 року був укладений Договір про надання правничої допомоги №03-05/18. Як встановлено діючим законодавством, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту. Як вбачається з письмових матеріалів справи, договір про надання юридичної допомоги був укладений між позивачем та АО «Гольдбар. Едвайс», однак доказів, які б підтверджували, яку саме роботу було виконано за договором, суду надано не було. На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої Товариством допомоги відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім договору. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку, що підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий сбір у сумі 640,0 грн. На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1172, 1187 ЦК України,

Outcome: approved