Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати дійсним договір № 3349 купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого 27.01.1999 року на Товарній біржі "Нерухомість-Південь". В обгрунтування позову позивач вказував, що 27.01.1999 року між ним та [PERSON], що діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, був укладений вказаний договір купівлі-продажу, який було зареєстровано в у КП "Миколаївському міжміському БТІ" за р. № 9429. Але договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, у зв'язку з чим на теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належною йому квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, не представили доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товарна біржа "Нерухомість-Південь" в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, не представила доказів проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.01.1999 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], продала, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS], вказаний договір було укладено на Товарній біржі "Нерухомість-Південь". Право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем у КП "Миколаївське міжміське БТІ" за р. № 9429, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Підтвердженням наміру [PERSON] та відповідачів досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірне майно є договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Товарній біржі "Нерухомість-Південь", без його подальшого нотаріального посвідчення, з реєстрацією його в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю", реєстраційний номер № 3349 від 27.01.1999 року. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР (в ред.1963 р. чинній на час укладення спірного договору), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідачі на момент укладення спірного договору були власниками спірної квартири, [PERSON] квартира належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 1202/ж від 14.02.1997 року, зареєстрованого Миколаївським міським бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 9429 від 20.03.1997 року, [PERSON] - на підставі договору дарування № 3-1402 від 09.10.1997 року, зареєстрованого Миколаївським міським бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 9429 від 28.11.1998 року. Згідно ст. 45 ЦК Української УРСР (чин. ред. 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі та за ст. 47 ЦК Української РСР (чин. ред. 1963 року) визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, за можливе визнати спірний договір купівлі-продажу дійсним, а відтак задовольняє позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved