Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд із позовом до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № ROHPA80000118153 від 30.07.2008 року, всього в сумі 91973 доларів 30 центи США, що за курсом НБУ 22,09 грн. станом на 25.08.2015 року становить 2031690,18 грн. та понесені судові витрати по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 30 липня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ROHPA80000118153, згідно якого банк надав кредит у розмірі 21513,02 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, які відповідач зобов'язаний повернути щомісячними платежами відповідно до графіку. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 25.08.2015 року заборгованість становить всього 122061,56 доларів США, в тому числі заборгованість за кредитом 20368,23 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 9242,88 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 6841,24 доларів США, пеня 85609,21 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 34478,72 доларів США, яка стягнена рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.01.2011 року. Крім того, підлягає стягненню штраф (фіксована частина) 11,32 доларів США, штраф (процентна складова) 4379,14 штраф (процентна складова). Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, яким підтримав позов, просив розглянути справу без участі представника позивача (а.с. 53). В судовому засіданні відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що позивач вилучив заставлений за вказаним кредитним договором автомобіль. Просили застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступник ПАТ КБ "Приватбанк") та [PERSON] був укладений кредитний договір № ROHPA80000118153, згідно якого банк надав кредит в розмірі 21513,02 доларів США, зі сплатою 16,92 % річних, які відповідач зобов'язаний повернути щомісячними платежами відповідно до графіку. Строк повернення кредиту 29.07.2013 року (а.с. 9-12). В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором, передано в заставу автомобіль марки Mercedes-Benz 300, 1998 року випуску, державний номер [NUMBER]. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.01.2011 року у справі 2-53/11 стягнено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № ROHPA80000118153 від 30.07.2008 року в розмірі 34478,72 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 20368,23 доларів США; заборгованість за відсотками - 4944,09 доларів США; комісія - 2323,44 доларів США; пені в розмірі 5140,76 доларів США, штрафу - 1702,2 доларів США (а.с. 5). Факт невиконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25.01.2011 року [PERSON] не оспорює. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем не було надано належних доказів, на підтвердження, що позивач вилучив заставлений автомобіль в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, якому було роз'яснено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідно до стаття 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок (а.с. 6-7), суд прийшов до висновку, що комісія, яка нарахована за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також штрафи (процентна і фіксована частина) - являють собою неустойку, яка не може бути стягнута повторно за порушення боржником одного й того ж зобов'язання. Заборгованість за тілом кредиту (у сумі 20368,23 доларів США), комісією та штрафами (фіксована і процентна складова) попереднім рішенням уже стягнуто, тому в цій частині позову слід відмовити за недоведеністю цих вимог. Щодо вимоги про стягнення процентів за кредитним договором слід вказати наступне. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 2 вересня 2015 року № 6-369цс15, ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплачувати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК, при цьому на користь позикодавця необхідно стягувати проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України. Враховуючи факт стягнення процентів у сумі 4944,09 доларів США за рішенням суду від 25.01.2011 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором, з урахуванням наданого позивачем розрахунку, утворюють проценти станом на 25.08.2015 року в сумі 4298,79 доларів США (9242,88 - 4944,09). Відповідач [PERSON] подав заяву про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України (а.с. 56). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до п. 13.11. кредитного договору (а.с. 10), сторони встановлюють терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 (п'ять) років. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року в справі № 6-14цс14, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже п'ятирічний строк позовної давності щодо місячних платежів за відсотками починає спливати після несплати чергового платежу, який згідно розрахунку заборгованості [PERSON] здійснив 02.02.2009 року (а.с. 6). Вказаний платіж позичальника був останнім, після якого погашення заборгованості ним не здійснювалося. Водночас, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пред'явивши позов до боржника про стягнення заборгованості 23.09.2010 року у справі № 2-53/11 (а.с. 50-52) позовна давність перервалася і почалася з цього моменту заново. Таким чином п'ятирічний строк позовної давності щодо місячних платежів за процентами на час пред'явлення даного (16.11.2015 року) позову сплинув ще 23.09.2015 року. Поважні причини пропущення Банком позовної давності - відсутні. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заяву стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом, комісією та штрафами слід відмовити за недоведеністю цих вимог, а за вимогою про стягнення процентів у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Outcome: dismissed