Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10 квітня 2012 року в сумі 19 135,21 грн. У позовній заяві зазначено, що 10 квітня 2012 року між відповідачкою по справі [PERSON] і Публічним акціонерним товариством комерційним банком Приват Банк" було укладено кредитний договір про надання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. Умови договору позивачем по справі ПАТ КБ ПриватБанк виконано повністю. Відповідачка, в терміни, встановлені кредитним договором кошти не повертає, порушує зобовязання щодо повернення чергових частин суми кредиту. Станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідачки по кредиту становить 19 135,21 грн. З яких: 1764,39 грн. заборгованість за кредитом, 12 983,55 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 999,88 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500, 00 грн. фіксована частина, 887,37 грн. процентна складова. Просили позов задовольнити повністю. Стягнути з відповідачки по справі на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за договором б/н від 10 квітня 2012 року в сумі 19 135,21 грн. та понесені ними судові витрати в сумі 1378,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити повністю, не заперечував щодо постановлення заочного рішення у справі. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що вона дійсно уклала кредитний договір, який складався із анкети-заяви позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Позивачем з 01 квітня 2015 року в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитним договором з 36,00% до 43,20%. Про збільшення відсоткової ставки її не повідомлено. Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до справи, нею не підписані. Просила у позові в частині стягнення процентів за користування кредитом відмовити. У судове засідання, призначене на 25 липня 2016 року не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у її відсутності. Суд, вивчивши заперечення відповідачки, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], яка надана суду позивачем, 10 квітня 2012 року було укладено договір про надання строкового кредиту, який складався із анкети- заяви позичальника від 10 квітня 2012 року та «Умов та правил надання банківських послуг», які разом із заявою позичальника складають Договір банківського обслуговування б/н від 10 квітня 2012 року. З розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] вбачається, що станом на 31 березня 2016 року заборгованість відповідачки по кредиту становить 19 135,21 грн. З яких: 1764,39 грн. заборгованість за кредитом, 12 983,55 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 999,88 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500, 00 грн. фіксована частина, 887,39 грн. процентна складова. Судом встановлено, що з 01 квітня 2015 року позивачем в односторонньому порядку збільшено розмір відсоткової ставки за кредитом з 34,80% до 43,20%, що підтверджується розрахунками заборгованості, наданими позивачем. На виконання ухвали суду від 05 липня 2016 року про надання належним чином завіреного документа, який підтверджує повідомлення відповідачки [PERSON] щодо збільшення з 01 квітня 2015 року відсоткової ставки за кредитним договором б/н від 10 квітня 2012 року з 34,80% до 43,20% та належним чином завіреного розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2016 року за первісною відсотковою ставкою - 36,00% вищезазначених документів суду не надано. Листом поінформовано суд про можливість Банку відповідно до умов та правил надання банківських послуг односторонньо змінювати тарифи та інші невідємні складові договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції щодо можливості односторонньої зміни умов договору. Умови і правила надання банківських послуг, які долучені стороною позивача до справи, підписані тільки головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», не мають реквізитів, відсутня дата їх складання та погодження сторонами кредитного договору. Крім того, названі Умови не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. Відповідно до правових позицій, висловлених у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року та від 04 листопада 2014 року у справах за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості, якщо Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року (справа N 6-149цс12) якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", тобто до 9 січня 2009 року. Судом встановлено, що кредитний договір було укладено 10 квітня 2012 року, умови договору в односторонньому порядку змінено 01 квітня 2015 року, тобто після набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сума заборгованості за кредитом становить 1764, 39 грн. Сума пені за договором становить 2999,88 грн., що значно перевищує суму заборгованості за кредитом, а тому її слід визначити в сумі заборгованості за кредитом 1764, 39 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Предмет доказування складається з обставин, які мають значення для справи і які необхідно довести для її вирішення. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях За ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року N 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення. З [PERSON], [INFO], жительки с. Путятинці Рогатинського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд. №50, рахунок (для погашення заборгованості та судових витрат) № 29092829003111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 10 квітня 2012 року 1764,39 грн. (тисяча сімсот шістдесят чотири грн. 39 коп.) заборгованості за кредитом, 1764,39 грн.(тисяча сімсот шістдесят чотири грн. 39 коп.) - заборгованість за пенею, 500 грн.(пятсот грн.) штрафу (фіксована складова), 887,39 грн. (вісімсот вісімдесят сім грн. 39 коп.) (процентна складова) станом на 31.03.2016 року. Оскільки позивачем суду не надано розрахунку суми заборгованості по процентах за користування кредитом [PERSON] за процентною ставкою 36,00%, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом підлягають до часткового задоволення станом на 31 березня 2015 року в сумі 3 506,99 грн. (три тисячі п'ятсот шість грн. 99 коп.). Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial