Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] 25 квітня 2014 року звернулася в суд з позовною заявою до Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує , що являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який був її чоловіком та помер [INFO]. До складу спадщини після його смерті входить надане йому, відповідно до рішення Луканівської сільскої ради від 11 грудня 1992 року, право постійного користування земельною ділянкою площею 3,90 га., для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району, що посвідчено Державним актом на право постійного користування землею, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 33. Після надання земельної ділянки, у відповідності до її цільового використання, [PERSON] створив Фермерське господарство "Доля". Посилаючись на те, що після смерті [PERSON] право постійного користування земельної ділянки не припинилося, вона є спадкоємцем після його смерті та членом ФГ, має намір надалі продовжувати своє членство у вказаному господарстві з використанням вказаної земельної ділянки, позивачка просить про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов. Представник відповідача, третьої особи - Кривоозерської районної державної адміністрації позовні вимоги не визнали, пояснили, що право постійного користування земельною ділянкою не передбачено чинним Земельним кодексом України, тому припиняється в зв'язку зі смертю користувача, а земельна ділянка підлягає поверненню у державну власність. Представник Луканівської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надіслана письмова заява з проханням провести судовий розгляд справи без представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). Після його смерті , відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право постійного користування земельною ділянкою розміром 39.0 га, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства. Земельна ділянка розташована в межах території Луканівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, яку [PERSON] отримав на підставі рішення Луканівської сільської ради народних депутатів від 11 12.1992 року, що посвідчено Державним актом на право постійного користування землею, який зареєстровано -2- в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 33(а.с. 7-10). Після одержання Державного акту на право постійного користування землею, [PERSON] створив Фермерське господарство "Доля", яке зареєстровано 01.02.1995 року, та існує до теперішнього часу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 22). Згідно Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" в редакції 1991 року, який діяв на час прийняття рішення радою народних депутатів, необхідною умовою для створення і функціонування селянського (фермерського) господарства була земельна ділянка, яка мала перебувати або у власності, або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство. Відповідно ст. 12 Закону України "Про фермерське господарство" в редакції 2003 року, який нині діє, землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Отже, земельна ділянка, що перебувала в постійному користування [PERSON] до земель фермерського господарства не відноситься, останнє використовує її за цільовим призначенням. Пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції 2001 року встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Абзацом 11 пункту 5.3 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 зазначено, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установленому законодавством порядку станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. Тобто, вищезгаданим Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 року положення пункту 6 визнано неконституційним та скасовано в частині зобов'язання переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди. Частиною 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" визначено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. [INFO] [PERSON] помер, в зв'язку з чим відкрилася спадщина. Нормами діючого Земельного кодексу України не передбачено припинення права постійного користування земельною ділянкою, у зв'язку зі смертю особи, якій вона була надана. Отже, право постійного користування земельною ділянкою , надане [PERSON] не припинилося, а тому після його смерті підлягає успадкуванню. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із спадкової справи № 165/2013 (а.с. 35-60) спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивачка. В оформленні спадщини на право постійного користування земельною ділянкою в нотаріальній конторі їй було відмовлено (а.с. 4). В пункті 10 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову -3- практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Про зазначене також підтвердив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" пункт 3.5. Враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування, за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, земельна ділянка являється матеріальною основою фермерського господарства "Доля" заснованого спадкодавцем, діяльність фермерського господарства не припинена, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в своїй діяльності воно продовжує використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, позивачка бере участь в діяльності фермерського господарства, є його членом, прийняла спадщину після [PERSON], а тому суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст. ч. 2 ст. 407, 1216-1218, 1222, 1225, 1268 ЦК України, Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" 1991 року, Закону України "Про фермерське господарство" 2003 року, Земельного Кодексу України, абзац 11 пункту 5.3 Рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, Постанови Кабінету міністрів України від 02.04.2002 року № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою",

Outcome: approved