Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), треті особи Публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна компанія», публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк», просить припинити обтяження №12619973 у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт нерухомого майна, дата і час державної реєстрації: 14.06.2012 року 15:07:03 та припинити обтяження №4729021 у реєстрі речових прав, арешт нерухомого майна, дата і час державної реєстрації: 19.02.2014 року 17:25:36. Позов мотивовано тим, що 01 червня 2020 року позивач отримав інформацію з реєстру речових прав та виявив вказані обтяження. Зважаючи на те, що позивач не виявив в реєстрі боржників записів про відповідні арештам виконавчі провадження 40575622, 32998436, тому подав відповідачу заяву, в якій просив припинити арешти, однак йому в цьому було відмовлено. Крім того, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2012 року, на вкидання якого було видано виконавчий лист №1915/26/2012 від 15.05.2012 року та на виконання якого накладені обтяження №12619973 було скасоване. Також, звертає увагу суду, що з відомостей в ЄДР вбачається, що юридичної особи стягувача ПАТ «Українська інноваційна компанія» не існує. Звертає увагу суду, що іпотека будинку в селі Петрики Тернопільської області повністю забезпечує заборгованість за кредитними зобов`язаннями, позивач має у власності інші об`єкти нерухомості, а тому не може бути заручником невизначеності. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 11 серпня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк». В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених в ньому. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що на даний час в провадженні органу виконавчої служби відсутні виконавчі провадження відносно позивача, при вирішенні справи поклалася на думку суду. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися. Дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] №210821693 від 01.06.2020 року, реєстрі наявна інформація: - Запис про обтяження №4729021 (спеціальний розділ), дата та час реєстрації: 19.02.2014 року 17:25:36, підстава виникнення постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40575622, виданий 18.02.2013, видавник: Драпак Галина Василівна, Відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, Тернопільська обл., Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11052938 від 19.02.2014 17:29:40, [PERSON] , Тернопільське районне управління юстиції, Тернопільська обл., вид обтяження арешт нерухомого майна, обтяжувач відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, предмет обтяження все нерухоме майно; -\~арешт нерухомого\~майна,\~реєстраційний номер\~обтяження 12619973,\~зареєстроване 14.06.2012 15:07:03 за № 12619973 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства "інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 32998436, 13.06.2012, Головний державний виконавець Драпак Г.В. відділ ДВС Тернопільського РУЮ, об`єкт обтяження все нерухоме майно. Відповідно до заяви від 01 червня 2020 року [PERSON] звернувся до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою, про надання інформацію про стан виконавчих проваджень, документи на підставі яких накладався арешт та просив припинити обтяження. Згідно відповіді Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30 червня 2020 року позивача інформовано, що обтяження №4729021 накладене на підставі виконавчого провадження №40575622, а обтяження №12619973 накладене на підставі виконавчого провадження №32998436. Виконавчі провадження №40575622 та 32998436 завершені на підставі п.4 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час завершення). Вказана підстава не передбачає зняття арешту за майна боржника. Як видно із постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника від 13.06.2012 року ВП №32998436 при примусовому виконанні в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №1915/26/2012 виданого 15.05.2012 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та інших в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитними договорами та судових витрат, накладено арешт на все нерухоме майно що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 1021153,76 грн. Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції від 18.12.2012 року ВП №32998436, виконавчий лист №1915/26/2012 виданий 15.05.2012 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та інших в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитними договорами та судових витрат повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, з наявної у відкрито доступі інформації з Єдиного реєстру судових рішень по справі 1915/26/2012, ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 листопада 2012 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2012 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно із постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника від 18.02.2014 року ВП №40575622, при примусовому виконанні в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №1915/26/2012 виданого 08.10.2013 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та інших в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитними договорами та судових витрат а також звернення стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку в селі Петрики Тернопільського району Тернопільської області накладено арешт на все нерухоме майно що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 348812,31 грн. Також, як видно із постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління від 26.02.2015 року ВП №40575622, виконавчий лист №1915/26/2012 виданий 08.10.2013 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та інших в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитними договорами та судових витрат а також звернення стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку в селі Петрики Тернопільського району Тернопільської області повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Щодо позовної вимоги про припинення обтяження №12619973 у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт нерухомого майна, дата і час державної реєстрації: 14.06.2012 року 15:07:03. Як видно із досліджених доказів, вказане обтяження накладено постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника від 13.06.2012 року ВП №32998436 при примусовому виконанні в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №1915/26/2012 виданого 15.05.2012 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та інших в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитними договорами та судових витрат накладено арешт на все нерухоме майно що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення 1021153,76 грн. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 листопада 2012 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2012 року на виконання яких Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №1915/26/2012 15.05.2012 року. Скасоване рішення суду не може викликати будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його скасуванням (подібний правовий висновок викладений у постанові ВС від 20 лютого 2019 року №758/15415/15-ц.). Тому, суд доходить переконання, що в цій частині позов є підставним та підлягає до задоволення, слід припинити обтяження №12619973 у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт нерухомого майна, дата і час державної реєстрації: 14.06.2012 року 15:07:03. Що стосується позовних вимог про припинення обтяження №4729021 у реєстрі речових прав, арешт нерухомого майна, дата і час державної реєстрації: 19.02.2014 року 17:25:36. Як видно із досліджених доказів, вказане обтяження накладене постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника від 18.02.2014 року ВП №40575622 при примусовому виконанні в межах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №1915/26/2012 виданого 08.10.2013 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] та інших в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитними договорами та судових витрат а також звернення стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку в селі Петрики Тернопільського району Тернопільської області накладено арешт на все нерухоме майно що належить боржнику [PERSON] . Також, як видно із постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про арешт майна боржника від 26.02.2015 року ВП №40575622, виконавчий лист №1915/26/2012 виданий 08.10.2013 року Тернопільським міськрайонним судом повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог\~ст. 129-1 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року) сформулював правову позицію, згідно якої виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей\~статті 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод. Відповідно до\~статті 1 Закону України "Про виконавче провадження"\~(від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями), яка діяла на час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №40575622, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону\~та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (ч.5 ст. 47). Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент винесення постанови, встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Тому, суд доходить висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 4 частини першої\~статті 47\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" (в редакції на час винесення постанови), виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа з цих підстав. Суд відхиляє посилання посилання позивача на те, що арешт з майна боржника має бути знятий у судовому порядку, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту відпала. Так, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами наведеного Закону, і винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав не авансування витрат (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника. Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі №10/56-08, від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 369/3031/18. При цьому суд враховує, що позивач був стороною виконавчого провадження, на яку при примусовому виконанні судового рішення покладені зазначені обтяження для виконання покладених зобов`язань. Тому, суд вважає, що право позивача не є порушеним, тому що відповідач діяв в межах своїх повноважень і враховуючи викладені обставини не мав підстав для зняття арешту з майна боржника. Крім того, позивач мав право на оскарження постанови про арешт рамках виконавчого провадження, але ж своїм правом не скористався, а тому суд не приймає його доводи по неправомірність арешту. Тому в цій частині позов є безпідставним та до задоволенні не підлягає.

Outcome: partial