Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

18.06.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 05.07.2018 - з уточненою позовною заявою до територіальної громади Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, Зміївської районної державної адміністрації Харківської області з наступними вимогами: - встановити факт належності [PERSON], [INFO], який з 20.10.1980 року проживав за адресою: [ADDRESS], та помер [INFO], правовстановлюючого документу - Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Змїївською райдержадміністрацією 27 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]; - встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON], [INFO], та батьком [PERSON], [INFO], який помер [INFO] - визнати за ним, [PERSON], право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер [INFO], на земельні ділянки: площею 0,7113 га, сіножаті, кадастровий номер [NUMBER]; площею 0,6618 га, пасовища, кадастровий номер [NUMBER]; площею 5,3431 га, рілля, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він народився [INFO] року в м. Магнітогорську Челябінської області. У свідоцтві про народження [NUMBER], виданому в м. Магнітогорську, Сталінськиим РАГС 03 лютого 1960 року, його батьками вказані: [PERSON] та [PERSON]. [INFO] його мати [PERSON] померла. Його батько [PERSON] у березні 2017 року знаходився в гостях у дочки в с. Раєвка Молодечненського району Мінської області Республіки Білорусь, де помер [INFO]. Після смерті його батька відкрилася спадщина на земельні ділянки: площею 0,7113 га сіножаті з кадастровим номером [NUMBER]; площею 0,6618 га пасовища з кадастровим номером [NUMBER]; площею 5,3431 ріллі з кадастровим номером [NUMBER], які розташовані на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області. Вказані земельні ділянки належали його батьку на підставі Державного акта на право власності [NUMBER], виданого Змїївською райдержадміністрацією 27.09.2004, реєстр [NUMBER]. Земельні ділянки площею 0,7113 га та площею 0,6618 - зареєстровані відділом Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області 02.06.2008, а площею 5,3431 га - реєстраційною службою Зміївського районного управління юстиції Харківської області 27.10.2014. Він не може отримати спадщину після смерті батька, оскільки у правовстановлюючому документі на земельні ділянки - Державному акті на право власності [NUMBER], виданому Зміївською райдержадміністрацією 27.09.2004, реєстр [NUMBER], прізвище батька зазначено як "[PERSON]" замість правильного прізвища "[PERSON]". Крім того, згідно витягів з Державного земельного кадастру за №НВ-6306016212018, сформованих відділом у Зміївському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 21.05.2018, власником земельних ділянок: площею 0,7113 га та площею 0,6618 га - зареєстрованих відділом Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області 02.06.2008 та площею 5,3431 га. - зареєстрованої реєстраційною службою Зміївського районного управління юстиції Харківської області 27.10.2014 значиться "[PERSON]". В свідоцтві про його (позивача) народження прізвище батька вказано як "[PERSON]", тоді як в свідоцтві про смерть батька прізвище значиться як "[PERSON]". Таким чином, прізвище батька в правовстановлюючому документі - Державному акті на право власності [NUMBER], виданому Змїївською райдержадміністрацією 27.09.2004, реєстр [NUMBER], та в свідоцтві про його (позивача) народження [NUMBER], виданому в м. Магнітогорськ Сталінським РАГС 03.02.1960, не збігається з прізвищем батька, зазначеним в паспорті, який він мав на той час, та на підставі якого було видано свідоцтво про смерть. Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В. І. від 31.05.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки з тих підстав, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому Зміївською райдержадміністрацією 27 вересня 2004 року прізвище батька вказано як "[PERSON]", тоді як в свідоцтві про смерть зазначено "[PERSON]". Крім того, виявлені розбіжності в прізвищах батька в його свідоцтві про народження та в свідоцтві про смерть батька. Він був змушений звернутися до Зміївської районної державної адміністрації із заявою про внесення виправлень у державний акт на право власності на земельну ділянку щодо прізвища батька. Як, вбачається з листа №01-31/1841 від 04.07.2018, Зміївська районна державна адміністрація Харківської області не має можливості внести виправлення щодо прізвища батька у вказаний правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на земельні ділянки [NUMBER], виданий 27.09.2004, реєстр [NUMBER], внаслідок відсутності відповідного законодавчого регулювання. Вважав, що Зміївська райдержадміністрація ще в своєму розпорядженні від 20.08.2004 за №416 припустилася помилки в написанні прізвища батька, вказавши "[PERSON]" замість "[PERSON]", що в подальшому потягло неправильне зазначення прізвища і в Державному акті на право власності [NUMBER], виданому Зміївською райдержадміністрацією 27.09.2004, реєстр [NUMBER]. Аналізуючи вищевказані документи батька, на думку позивача, є всі підстави для встановлення факту належності його батьку, [PERSON], [INFO], який з 20.10.1980 проживав за адресою: [ADDRESS], та помер [INFO], правовстановлюючого документу - Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Зміївською райдержадміністрацією 27.09.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], а також факту родинних відносин між ним та померлим батьком. Крім того, вважав, що є підстави для визнання за ним права власності на вищевказані земельні ділянки його батька в порядку спадкування за законом з наступних підстав. Так, він позбавлений можливості оформити свої спадкоємницькі права після смерті батька [PERSON] у зв'язку з не підтвердженням у встановленому законом порядку факту належності останньому правовстановлюючого документу та факту родинних відносин між ними, що вбачається з постанови приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області від 31.05.2018 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Він є рідним сином померлого [PERSON] та відноситься до спадкоємців першої черги та є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. З довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області №02-28/834 від 06.09.2017, на день смерті [INFO] його батько [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 20.10.1980 року і по день своєї смерті [INFO]. На день смерті [INFO] [PERSON] разом з ним в будинку за вказаною адресою ніхто зареєстрований не був. Місцем смерті батька [PERSON] є с. Райовка Молодечненського району Мінської області Республіки Білорусь, яке є місцем постійного проживання його рідної дочки, у якої він на той час гостював. Отже місцем відкриття спадщини після смерті його батька є останнє зареєстроване місце його проживання за адресою: [ADDRESS] У встановлений законом строк він прийняв спадщину після смерті батька. За його заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Гаврільєвим В.І. заведена спадкова справа з номером у Спадковому реєстрі №61244786. Інші спадкоємці першої черги за законом, які б претендували на спадкове майно [PERSON], - відсутні. Таким чином, він [PERSON], має повне право на спадщину за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] Отже, враховуючи, що місцем відкриття спадщини після смерті батька є сел. Зідьки Зміївського району, спадкове майно знаходиться також на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, відсутність інших спадкоємців за законом, відповідачем за його позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом є територіальна громада Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області. 20.06.2018 позовна заява була залишена без руху через не відповідність вимогам ст. 177 ЦПК України. 06.07.2018 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 18.07.2018 від представника відповідача - селищного голови Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області Голоднікова П. В. до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутністю представника територіальної громади в особі Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області. 24.07.2018 від представника відповідача - голови Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Кошеленка В. А. до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву [PERSON], в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу без участі представника Зміївської районної державної адміністрації Харківської області. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки всі учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, а також враховуючи подання представниками відповідачів заяв про визнання позову, що не суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що за результатами підготовчого правадження, за відсутністю учасників справи, належить ухвалити рішення по суті справи. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є факти: родинних відносин між позивачем [PERSON] та його батьком [PERSON], який помер [INFO] належності [PERSON] Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], а також право позивача власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на земельні ділянки, що належали померлому на підставі вказаного державного акта. У відповідністю з п. 1, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Можливість розгляду вимог про встановлення зазначених фактів у позовному провадженні передбачена ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України. У паспорті громадянина України (серія [NUMBER]) прізвище, ім'я та по батькові позивача зазначено - [PERSON] (російською - [PERSON]) (а. с. 8). У свідоцтві про народження, серія [NUMBER], виданому 03.02.1960 Сталінським ЗАГС м. Магнітогорська, складеному російською мовою, батьками [PERSON], [INFO], записані "[PERSON]" та "[PERSON]" (а. с. 13). Водночас, з наданих позивачем копій особистих документів вбачається, що в них прізвище батька позивача було вказано "[PERSON]". Зокрема на ім'я [PERSON] було видане пенсійне посвідчення (серія [NUMBER]), видане Зміївським РУП та СЗН Харківської області 18.07.2007, а також у свідоцтві про смерть (серія [NUMBER]), виданому Посольством України в Республіці Білорусь 29 березня 2017 року, вказано що [INFO] у віці 89 років помер [PERSON] (а. с. 11, 17). Також, відомостями довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області від 06.09.2017 підтверджується, що [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 20.10.1980 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS]. На день смерті разом з [PERSON] ніхто не був зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти (а. с. 14). Водночас, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому Змїївською райдержадміністрацією 27 вересня 2004 року, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку№НВ-6306016092018, №НВ-6306016212018, №НВ-6306016142018 від 21.05.2018 власником вказаних земельних ділянок зазначено [PERSON], та вказана його адреса: [ADDRESS] (а. с. 18-29). Зазначені вище письмові докази, у своїй сукупності та взаємозв'язку, поза будь-яким розумним сумнівом підтверджують факти, що позивач [PERSON] дійсно є сином [PERSON], який помер [INFO] року, а також, що Державний акт на право власності на земельні ділянки, серія [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] дійсно належав [PERSON], який помер [INFO] року. 26.06.2018 позивач [PERSON] звернувся до Зміївської районної державної адміністрації Харківської області із заявою, в якій просив у Державному акті на право власності на земельну ділянку (серії [NUMBER]) зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №359 27 вересня 2004 року змінити прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]" (а. с. 44). Згідно листа Зміївської районної державної адміністрації Харківської області №01-31/1841 від 04.07.2018 [PERSON] повідомлено, що районна державна адміністрація не може внести виправлення до вказаного ним Державного акту на право власності на земельну ділянку. Для вирішення зазначеного питання запропонувала звертатися до місцевого суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства (а. с. 43). Таким чином, позивач позбавлений можливості документально підтвердити вказані факти шляхом подання відповідних документів, а встановлення цих фактів, що мають юридичне значення, є необхідним для реалізації свого права на спадкування. За таких обставин, в частині вимог про встановлення фактів позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Під час вирішення позову в частині вимог про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, суд виходив з наступного: Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спірною є спадщина після померлого [INFO] року [PERSON] До складу спадщини входить нерухоме майно у вигляді земельних ділянок: площею 0,7113 га сіножаті за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,6618 га пасовища за кадастровим номером [NUMBER] та площею 5,3431 га ріллі за кадастровим номером [NUMBER], які розташовані на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, які належали померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] (а. с. 18-32). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.09.2017 та постанови приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В. І. від 31.05.2018 вбачається, що після померлого [PERSON] заведена реєстраційна спадкова справа №61244786 та [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, в зв'язку з виявленням розбіжності в прізвищах у паспорті [PERSON] та свідоцтві про смерть [PERSON] (а. с. 15, 16). Позивачем надано докази того, що він є сином померлого [PERSON], у зв'язку з чим має право на спадкування за законом у першу чергу, прийняв спадщину в установленому порядку шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли спадщину після померлого [PERSON] немає, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. Оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідачі визнали позов у повному обсязі, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до другого речення ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. Через складність у викладенні повного рішення суду, пов'язану з потребою в обґрунтуванні доводів учасників справи, на що необхідний значний час, складання повного рішення було відкладено до 05.09.2018, яке і вважається датою ухвалення рішення.

Outcome: approved