Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому зазначив, що після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року, успадкував земельну ділянку площею 7 гектарів, розташовану на території Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯИ № 283959 від 13.07.2010 року. За життя, а саме 09.01.2007 року, [PERSON] уклав з ТОВ "Згода" договір оренди зазначеної земельної ділянки, однак вказаний договір було зареєстровано у Добровеличківському ДП КРФ ЦДЗК лише 04 грудня 2008 року, тобто після смерті орендодавця. Зазначені обставини на думку [PERSON] є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Додав, що про існування оспорюваного договору він дізнався в 2009 році, коли став оформляти спадщину. Один екземпляр вказаного правочину з моменту його підписання постійно знаходився у матері позивача . Не заперечував тих обставин, що договір оренди землі підписаний його батьком - [PERSON] і на момент його підписання волевиявлення батька було вільним та відповідало його внутрішній волі . Заявив, що на момент розгляду спору він бажає самостійно обробляти належну йому земельну ділянку, що й спонукало його звернутися до суду з відповідним позовом . Крім того зазначив, що його не влаштовує спосіб обробітку відповідачем належної йому земельної ділянки . Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнала повністю, мотивуючи тим, що на момент підписання договору оренди землі волевиявлення обох учасників вказаного правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, вказаний договір був переданий на реєстрацію до моменту смерті орендодавця, а тому вважає, що підстави для визнання договору недійсним, які визначені ч.3 ст. 203 ЦК України - відсутні. Просила суд звернути увагу на правову позицію ВСУ по цивільній справі № 6-94цс13 . Крім того просила застосувати до вказаних вище відносин строк позовної давності, мотивуючи тим, що з моменту коли позивач дізнався про порушення свого права (23.05.2009 року ) минуло понад три роки . Третя особа на стороні відповідача, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, поважних причин його неявки суду не надала . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : З державного акту серії ЯИ № 283959 від 13.07.2010 року, встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7 га , яка розташована на території Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 434, встановлено, що позивач набув права власності на вказану вище земельну ділянку шляхом прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON], який помер [INFO] року . З договору оренди землі від 09.01.2007 року, укладеного між [PERSON] ( орендодавець ) та ТОВ " Згода " ( орендар ), зареєстрованого в Добровеличківському відділі ДП КРФ ЦДЗК 04.12.2008 року за № 040836900053, встановлено, що перший передав останньому в оренду строком на 10 років належну йому земельну ділянку площею 7 га. Орендна плата становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Під час надання пояснень обидві сторони визнали ті обставини, що спірний договір від імені орендодавця підписаний [PERSON] і на момент вчинення вказаних дій волевиявлення обох учасників вказаного правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі , а тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню . З реєстраційної картки земельної ділянки серії АБД № 162496 від 22.09.2008 року, встановлено, що спірний договір оренди землі був переданий на реєстрацію до Кіровоградської регіональної філії ДП « Центр ДЗК » до моменту смерті [PERSON] Відповідно до статті 13 Закону України " Про оренду землі " ( далі по тексту Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 14 Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до статті 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третью, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] послався на ст.203,215 ЦК України проте власними ж поясненнями спростував свої доводи . Доказів про наявність підстав для визнання договору недійсним, які передбачені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України не надав та не заявив клопотань про їх витребування. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON] засвідчили лише той факт, що належною позивачеві земельною ділянкою користується інша особа ( ПП « Лідер » ). Проте будь-яких даний на обґрунтування доводів позивача не повідомили . Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі . З огляду на вказане, суд вважає, що у визнання спірного договору недійсним з підстав визначених ст.203 ЦК України слід відмовити за необґрунтованістю . Окрім того судом звертається увага на наступне : Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність . До вимог про визнання договору оренди землі недійсним застосовується загальна позовна давність, встановлена ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки . Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила . З пояснень позивача встановлено, що він довідався або міг довідатися про порушення свого права в 2009 році, коли став оформляти спадкове майно, а тому на момент звернення до суду з даним позовом, що мало місце 17.01.2014 року, позовна давність сплила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові . Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення відсутні . З огляду на вказане, суд вважає, що підставою для відмови в задоволенні позову є і сплив позовної давності . На підставі ст.ст. 13,14,16 Закону України " Про оренду землі " від 06.10.1998 року № 161-ХІV із змінами та доповненнями, ст.ст.203,207,215,257,261,267 ЦК України,

Outcome: dismissed