Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 14 вересня 2012 року виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 13, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на їхнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 14 вересня 2012 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Із серпня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З цього часу їхній малолітній син [PERSON] перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється. Вважає, що за таких обставин шлюб носить лише формальний характер. Примирення між ними неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач працює неофіційно, має нерегулярний, мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, у зв'язку з цим аліменти на дитину необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Спір про поділ майна подружжя між ними відсутній. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, надала аналогічні пояснення, просила суд позов задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем його проживання, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 14 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 13. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що із серпня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній малолітній син [PERSON] проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо від них, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи, що сторони із серпня 2016 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд вважає, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у 2016 році з 1 грудня становить 1355 грн. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги малолітньому синові [PERSON] не надає, постійного заробітку (доходу) він не має, домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто, а також те, що усі витрати по утриманню сина несе позивач, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону. Розмір аліментів на дитину, що підлягають стягненню на користь позивача, суд визначає у твердій грошовій сумі в розмірі 1355 грн., що дорівнює встановленому законом прожитковому мінімуму на дитину до 6 років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При подачі до суду даного позову за вимогу про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. У ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3). Виходячи з наведеного, із відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 551 грн. 20 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial