Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" (далі - АТ "ТАСКОМБАНК") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 липня 2015 року публічним акціонерним товариством "ТАСКОМБАНК" (далі - ПАТ "ТАСКОМБАНК"), правонаступником якого є АТ "ТАСКОМБАНК", та [PERSON] укладено кредитний договір № 26254348759001_CASH, відповідно до умов якого банком надано [PERSON] кредит у сумі 26829,27 грн на строк з 27 липня 2015 року до 27 липня 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 19,9 % річних. Комісія за обслуговування заборгованості становила 2,95 % від повної суми кредиту на місяць. АТ "ТАСКОМБАНК" стверджувало, що [PERSON] своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування ним та комісію у строки, визначені договором. Зважаючи на те, що позичальник не дотримувався умов кредитного договору від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у сумі 65985,44 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 22956,33 грн, проценти за користування кредитом у сумі 18302,39 грн, комісію у сумі 24726,72 грн. Також АТ "ТАСКОМБАНК" просило суд присудити з відповідача на його користь судовий збір у сумі 2102,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву АТ "ТАСКОМБАНК" до суду не подав. У зв`язку з відступленням АТ "ТАСКОМБАНК" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТОВ "Вердикт Капітал") права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року відповідно до положень ст. 55 ЦПК України залучено ТОВ "Вердикт Капітал" до участі у справі як правонаступника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27 липня 2015 року між ПАТ "ТАСКОМБАНК", правонаступником якого є АТ "ТАСКОМБАНК", та [PERSON] укладено кредитний договір № 26254348759001_CASH, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 26829,27 грн на строк з 27 липня 2015 року до 27 липня 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 19,9 % річних, комісія за обслуговування заборгованості - 2,95 % від повної суми кредиту на місяць (а. с. 7-14). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. АТ "ТАСКОМБАНК" належним чином виконало взяте на себе за договором зобов`язання, надавши відповідачеві кредитні кошти у сумі 26829,27 грн. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та інші платежі у сумі у термін до 27 липня 2018 року, однак взяте на себе зобов`язання не виконав. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним догвоором від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH, складає 65985,44 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 22956,33 грн, проценти за користування кредитом у сумі 18302,39 грн, комісія у сумі 24726,72 грн. Водночас суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення кредитного догвоору від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). П. 3.3 кредитного договору від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH передбачено, що комісія за обслуговування заборгованості становить 2,95 % та нараховується банком та сплачується щомісячно в перший робочий день місяця за попередній місяць, починаючи з дня надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого клієнту, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом у періоді нарахування. Отже, наведеним пунктом договору встановлено сплату позичальником комісії за обслуговування заборгованості позичальника, тобто платежу, який споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Оскільки надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості позичальника не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Операція з обслуговування кредитної заборгованості відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється ним при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Зважаючи на те, що усупереч приписам п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", на позичальника [PERSON] п. 3.3 кредитного договору від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH було покладено обов`язок сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит (обслуговування кредитної заборгованості), така умова договору відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є нікчемною. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення, отже, положення п. 3.3 кредитного договору від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування заборгованості у розмірі 2,95 % від повної суми кредиту є недійсними з моменту укладення договору. Таким чином, підстави для стягнення з позичальника [PERSON] комісії у сумі 24726,72 грн відсутні (такий висновок суду відповідає усталеній правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленій у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 576/1911/16-ц, від 01 серпня 2019 року у справі № 307/2177/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/4328/14, від 04 листопада 2019 року у справі № 159/2259/15, від 03 червня 2020 року у справі № 2-1695/11, від 20 жовтня 2021 року у справі № 511/583/13-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 320/7224/15-ц, та правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованій у постанові від 09 грудня 2019 року у справі). Заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH, яку він повинен сплатити кредитору, становить 41258,72 грн та складається з тіла кредиту у сумі 22956,33 грн і процентів за користування кредитом у сумі 18302,39 грн. За договором факторингу від 08 лютого 2021 року б/н АТ "ТАСКОМБАНК" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH. За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позов ТОВ "Вердикт Капітал" та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2015 року № 26254348759001_CASH у сумі 41258,72 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 22956,33 грн, проценти за користування кредитом у сумі 18302,39 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1314,32 грн (41258,72 грн / 65985,44 грн х 2102,00 грн = 1314,32 грн).

Outcome: partial