Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернулась до суду в інтересах позивачки - [PERSON] з вищезазначеним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачів на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів з кожного відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, посилаючись на наступне. Дочка позивачки - [PERSON] [INFO] народила сина - [PERSON]. Його батьком є [PERSON]. [PERSON] має ще трьох дітей, відносно якої вона позбавлення батьківських прав. [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться у неї на утриманні. Відповідачі неодноразово притягували до кримінальної відповідальності, зловживають алкогольними напоями та вживають наркотики. Вихованням дитини відповідачі не займаються, не утримують дитину матеріально. Відповідачі отримали державну допомогу при народженні дитини, але використали її на алкогольні напої та наркотики. Відповідачі своїх батьківських обов'язків відносно сина не виконують без поважних причин, оскільки не проявляють до нього щонайменшої батьківської турботи та піклування, що свідчить про їх небажання займатись вихованням дитини. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі позов підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи Гончарова Н.М. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти позову не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності позов визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений через засоби масової інформації, а саме: оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» № 172 від 18 вересня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні досліджені докази: копія свідоцтва про народження /а.с.5/, копія свідоцтва про шлюб /а.с.6/, офіційне попередження /а.с.7/, акт обстеження житлово-побутових умов /а.с.8/, характеристика /а.с.9, 10/, копія рішення /а.с.11,12-13/, копія договору дарування /а.с.14/, копія витягу /а.с.15,16/, копія свідоцтва про право власності /а.с.17/, копія витягу /а.с.18/, довідка ЛКП «Паспортна служба» /а.с.19/, копія паспорта /а.с.20-23,27/, висновок /а.с.44-45/. Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення мати від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною радою України РСР 27 лютого 1991 року, Организація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціалього розвитку. Батки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними та достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] /а.с.5/. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області шлюбі з 16 лютого 2008 року, актовий запис 40 /а.с.6/. Відповідно до характеристики голови домового комітету вбачається, що [PERSON] тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS], В травні 2015 року вона з дитиною [PERSON] приїхала до матері, [PERSON] з Харківської області, де жила з дитиною та чоловіком під час бойових дій. За час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони. Неодноразово з'являлась у дворі в неадекватному стані, декілька разів її увозила швидка допомога з алкогольним та наркотичним отруєнням. Дитиною піклується бабуся та няня, яку наймає [PERSON] [PERSON] судима та вживає спиртні напої та можливо наркотики /а.с.9/. Відповідно до характеристики голови домового комітету вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1992 року. Зарекомендувала себе з доброї сторони. Спокійна, з сусідами підтримує дружні стосунки, не порушує громадський порядок. Приймає участь в житті будинку, доглядає за старенькою матерію, піклується про онуків. Не судима, не вживає спиртні напої. Пенсіонерка та працює в КП «Лисичанськтепломережа». Піклується про онука [PERSON], 2014 року народження, оскільки його мати буває в неадекватному стані. Коли вона на роботі про дітей піклується няня, послуги якої сплачує [PERSON] /а.с.10/. 06.08.2015 [PERSON] винесено офіційне попередження про невиконання обов'язків з виховання і навчання дитини та попереджено про те, що в разі невиконання своїх батьківських обов'язків може бути позбавлення батьківських прав /а.с.7/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що [PERSON], 2014 року народження проживає з [PERSON] для нього вжито всіх заходів для комфортного життя, в квартирі наявний ремонт та облаштовано меблею та побутовою технікою /а.с.8/. Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно їх малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] /а.с.44-45/. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконнно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськимим обов'язками. Судом встановлено, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, не цікавляться життям, станом здоров'я дитини, самоусунулись від виховання дитини, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про дитину, не проявляють щодо неї батьківської уваги і турботи, жодного разу в судове засідання за викликом не з'явились. Захищаючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку не надають позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами (побутова характеристика), дитина знаходиться на утриманні позивача та вона займається її піклуванням та вихованням, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, їх підтверджено протягом судового засідання, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача судовий збір в розмірі по 243 гривні 60 копійок з кожного. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved