Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

До Кривоозерського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до ТОВ Виробничо - торгівельна агрофірма "ГІПАНІС" про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та визнання права власності. В підготовче засідання сторони не з`явились. Від представника позивачів надійшла письмова заява з проханням провести підготовче засідання за їх відсутності, позовні вимоги представник позивачів підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надіслала на адресу суду клопотання, згідно якого позов визнає, не заперечує проти його задоволення, справу просила розглянути без її участі. За положеннями ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Рішенням господарського суду Миколаївської області від 28 липня 2004 року у справі №10/218 визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна агрофірма "ГІПАНІС" на майно цілісного майнового комплексу відкритого акціонерного товариства "Кривоозерськийрайпостач", в тому числі, на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 805,5 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 31 серпня 2004 року право власності ТОВ ВТА "ГІПАНІС" на вищевказане нерухоме майно було зареєстроване Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер запису: 59 в книзі 2. 31 жовтня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, та ТОВ ВТА "ГІПАНІС" було укладено договір купівлі-продажу 94/100 часток комплексу нежитлових будівель, посвідчений Шинкарук Н.І., державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області, та зареєстрований в реєстрі за №1007. Відповідно до пункту 2 вказаного договору купівлі-продажу за даним договором відчужуються 94/100 (дев`яносто чотири сотих) часток комплексу нежитлових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Комплекс нежитлових будівель складається із: кислородної станції - позначеної в плані літ. "В", загальною площею 139,9 кв.м., ганка - позначеного в плані літ. "З", склада - позначеного в плані літ. "Г", загальною площею 447,2 кв.м., цеха дозборки - позначеного в плані літ. "Д", загальною площею 166,7 кв.м., склада-позначеного в плані літ. "Ж", загального площею 51,7 кв.м., вимощення №1, огорожі №2. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 жовтня 2017 року №102155911, №102156533 за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по 47/100 часток права приватної власності на комплекс нежитлових будівель загальною площею 805,5 кв.м.; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1354816148239; розташований за адресою: [ADDRESS] . 29 грудня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ ВТА "ГІПАНІС" укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, предметом якого (пункт 1.1.) є визначення порядку спільного користування і володіння комплексом нежитлових будівель загальною площею 805,5 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , далі - "Комлпекс нежитлових будівель". Пунктом 2.1. вищевказаного договору передбачено, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частках переходить у користування: -кислородна станція - позначена в плані літ. "В", загальною площею 139,9 кв.м., -ганок - позначений в плані літ. "З", -склад - позначений в плані літ. "Г", загальною площею 447,2 кв.м., -цех дозборки - позначений в плані літ. "Д", загальною площею 166,7 кв.м., -вимощення №1, -огорожа №2. Відповідно до п. 2.2. договору про порядок володіння та користування спільним майном Товариству з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна агрофірма "ГІПАНІС" переходить у користування: -склад - позначений в плані літ. "Ж", загального площею 51,7 кв.м. Споруди та приміщення, що перебувають у спільному загальному користуванні Сторін, відсутні (пункт 2.3. договору від 29 грудня 2017 року). Договором також передбачено, що сторони відповідно до своєї частки у праві власності на Комплекс нежитлових будівель зобов`язані брати участь у витратах на його управління, утримання та збереження, зокрема у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), комунальних та інших обов`язкових платежів (пункт 3.1. договору від 29 грудня 2017 року). Кожна зі Сторін визнає право іншої на виділення в натурі частки, яка відійшла у фактичне користування за цим договором, та зобов`язується не чинити перешкод виділу у натурі частки із Комплексу нежитлових будівель, в тому числі, шляхом укладення відповідного договору в нотаріальному порядку (пункт 4.2. договору від 29 грудня 2017 року). Інженером з інвентаризації нерухомого майна 29 грудня 2017 року було здійснено розрахунок ідеальних часток нежитлових приміщень об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який відповідає змісту укладеного сторонами договору про порядок володіння та користування спільним майном. Так згідно вказаного розрахунку частка ТОВ ВТА "ГІПАНІС" в комплексі нежитлових будівель розміром 6/100 складається зі складу, літ. "Ж", загальною площею 51,7 кв.м., решта будівель та споруд комплексу нежитлових будівель складають частку [PERSON] та [PERSON] розміром 94/100. 14 червня 2018 року позивачі виявили намір виділити в натурі належні їм 94/100 (дев`яносто чотири сотих) часток комплексу нежитлових будівель, що розташований в [ADDRESS] , та набути у власність майно пропорційне їхній частці, а саме, кислородну станцію, літ. "В", загальною площею 139,9 кв.м., склад, літ. "Г", загальною площею 447,2 кв.м., цех дозборки, літ. "Д", загальною площею 166,7 кв.м., ганок, літ. "З", вимощення №1, огорожу №2. З цієї метою позивачами було виготовлено новий технічний паспорт на виділене майно як окремий об`єкт нерухомостізагальною площею 753,8 кв.м. та отримано висновок щодо технічної можливості виділу в натурі, станом на 14 червня 2018 року, частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до згаданого висновку за технічними показниками частка розміром 94/100 комплексу нежитлових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , та фактично складається з: кислородної станція, позначеної в плані літ. "В", загальною площею 139,9 кв.м., ґанку, позначеного в плані літ. "З", складу, позначеного в плані літ. "Г", загальною площею 447,2 кв.м., цеху дозборки, позначеного в плані літ. "Д", загальною площею 166,7 кв.м., вимощення №1, огорожа №2, є відокремленою частиною об`єкта нерухомості, має окремий вхід та може бути виділена в натурі у спільну власність [PERSON] , [PERSON] . Відповідач ігнорує наміри позивачів щодо виділення в натурі належної їм частки в спільному майні, від укладення відповідного договору в нотаріальному порядку ухиляється, участі у витратах на утримання спільного майна не бере. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено нормативними положеннями ст.317 ЦК України. Положення ст.321 ЦК України закріплюють конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено у положеннях ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Існуючі у співвласника правомочностей розпорядження спільним майном, то вони передбачені положеннями ст.ст. 364, 367 ЦК України Згідно положень ч.ч. 1-3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Положення ст.1 ЦПК України закріплюють, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, держава, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Враховуючи позицію відповідача, що між сторонами фактично склався певний порядок користування спірним об`єктом нерухомості, й відповідач не заперечував проти виділення позивачам частки у майні, якою вони користуються, про що свідчать зібрані докази, з урахуванням норм європейського законодавства, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову в повному обсязі, оскільки таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved