Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору б/н від 07.09.2005 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 25664 грн. 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3556,23 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 20409,90 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1198,31 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.26-28). Відповідач заперечував факт укладання договору з позивачем 07.09.2005 р. та підписання відповідної заяви. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позов про стягнення суми заборгованості за договором пред»явлений на підставі ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов»язань, передбачають правові наслідки та відповідальність за порушення зобов»язань. В обґрунтування своїх вимог до відповідача позивач посилається, як на доказ наявності правовідносин між сторонами, на договір № б/н від 07.09.2005 р., за умовами якого банк надав відповідачу в користування кредитні кошти в сумі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згода [PERSON] на те, що підписана ним заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом, виконаним від імені відповідача в заяві (а.с.5). Відповідач заперечуючи проти укладання договору шляхом підписання заяви, в процесі розгляду справи заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2013 р. зазначене клопотання було задоволено та по справі призначена судово-почеркознавча експертиза (а.с.49). Листом від 18.02.2013 р. (а.с.51), представник позивача повідомив суд про неможливість надання оригіналу заяви [PERSON] від 07.09.2005 р. для проведення експертизи, оскільки вона була вилучена з архіву на підставі постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя про проведення виїмки від 09.01.2008 р. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2013 р. зобов'язано Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надати експертам Науково-дослідного експертного криміналістичного центру при ГУМВС України в Запорізькій області оригінал заяви [PERSON] від 07.09.2005 р. про надання кредиту, який був вилучений 22.01.2008 р. у ПАТ КБ "Приватбанк" в рамках розслідування кримінальної справи № 18830604, порушеної у відношенні [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, узгодивши час надання зазначеного документу з експертом експертної установи. Згідно повідомлення про неможливість надання висновку від 20.09.2013 р., експертиза не була проведена, в тому числі, через ненадання оригіналу досліджуваного документу - заяви б/н від 07.09.2005 р. (а.с.76-77). Про невиконання ухвали від 01.08.2013 р. було повідомлено прокурора Шевченківського району м.Запоріжжя ухвалою від 14.11.2013 р. (а.с.84). Під час судового розгляду судом досліджено постанову про проведення виїмки від 09.01.2008 р. (а.с.52), якою встановлено, що в СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області знаходиться кримінальна справа, порушена відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Також встановлено, що в період часу з 2005 р. по 2006 р. [PERSON], переслідуючи корисні мотиви, бажаючи отримати грошові кошти в Правобережному відділенні Запорізького РУ «Приватбанк», вступила в злочинну змову з невідомими особами, які шахрайським шляхом, оформляючи карткові кредити для того, щоб передати їх [PERSON], які остання використовувала в підприємницьких цілях, без наміру подальшого погашення кредитів банку, чим завдала Запорізькому РУ «Приватбанк» матеріальну шкоду. В ході досудового слідства було встановлено, що [PERSON], переслідуючи корисні мотиви, бажаючи отримати грошові кошти в Правобережному відділенні Запорізького РУ «Приватбанк», надала неправдиві відомості про доходи осіб, які працювали у неї на підприємстві, в тому числі - довідку про доходи [PERSON], про те, що він дійсно працював водієм в ПП «Контроль та системи управління» та його заробітна плата складає 800 грн. Після чого [PERSON] написав заяву на оформлення кредитної картки (номер [NUMBER]) та з яким був укладений договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 07.09.2005 р. Крім того, згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.11.2011 р. (а.с.38-39), 02.11.2011 р. до Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшов матеріал за заявою [PERSON] за фактом незаконного оформлення кредиту в ПАТ КБ «ПриватБанк». Абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України визначає, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Ч.2 ст.10 ЦПК України визначає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, враховуючи обставини, встановлені щодо [PERSON] органом досудового слідства в 2008 р., звернення відповідача до правоохоронних органів в 2011 р., посвідчення копії його паспорта, що надана до позову про стягнення заборгованості за договором від 07.09.2005 р., лише 12.04.2011 р. (а.с.10), надання позивачем в якості доказу вимог копії заяви від 07.09.2005 р., дають суду достатні підстави вважати, що договір б/н від 07.09.2005 р. не укладався. Належними та допустимими доказами, передбаченими нормами процесуального права, не доведено, що відповідач уклав з позивачем кредитний договір. Даний висновок відповідає вимогам ст..202 ЦК України, згідно якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків, а в процесі розгляду справи не встановлено, що [PERSON] вчинив будь-які дії, направлені на отримання кредиту, що виключає його цивільну відповідальність за спірною угодою. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги на законі не ґрунтуються і для їх задоволення немає підстав. У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача не підлягає судовий збір.

Outcome: dismissed