Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд встановити факт постійного на території України станом на 24.08.1991. Свої заявлені вимоги обгрунтовує тим, що він народився [INFO] у селі Стара Басань. У 1980 році переїхав на постійне місце проживання у село Нова Басань, Бобровицького району Чернігівської області, де постійно проживав і проживає до тепер. У 1982 році закінчив Новобасанську восьмирічну школу №2. У 1985 році закінчив Згурівське СПТУ-24 та отримав посвідчення. У цьому ж році пішов працювати у сільській колгосп трактористом. 10 квітня 1985 року йому видано паспорт громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] Яготинського РВ ВС України в Київській області. У 1987 році зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей. З 1987 року по 26 серпня 1993 року він був зареєстрований та проживав разом з дружиною та дітьми за адресою: [ADDRESS] , тому вони з дітьми переїхали в нього жити і проживають до теперішнього часу. На протязі 1985-2001 року він працював на Новобасанському цегельному заводі. На той час завод заводив як йому пояснили інші трудові книжки, тому вся його трудова діяльність на заводі відображена в іншій трудовій книжці. Коли завод було ліквідовано, йому і більшості працівникам трудові книжки не видавали, а передали, як їм пояснили, до сільської ради. У сільській раді в усному порядку зазначили, що в них такі книжки не збереглися. Після 2001 року він підробляв без офіційного працевлаштування, так як завод закрили. У 2007 році ним був втрачений паспорт, який був радянського зразка. У 2008 році він звернувся із заявами до Новобасанської сільської ради та Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області, де повідомив про втрату свого паспорта. Також, ним був розпочатий процес щодо отримання нового паспорта, зокрема, здійснено митні платежі. Проте отримати паспорт нового зразка громадянина України йому не вдалося, оскільки почалися проблеми зі здоров`ям, захворіли ноги, деякий час не міг піднятися. У 2019 році він повторно звернувся із заявою до Бобровицького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області. Проте, своїм листом Бобровицький районний сектор Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області відмовив йому у видачі паспорта громадянина України, оскільки він не є громадянином України. Також, роз`яснено, що потрібно звернутися до суду для встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Так, він втратив паспорт радянського зразка і всі документи, та своєчасно не офрмив паспорт громадянина України, у нього виникло багато проблем з документами. Тому на сьогоднішній день він не може оформити жодних документів - для будь-якого документу необхідним є наявність паспорта громадянина України. Починаючи з свого народження і по цей час він нікуди за межі України не виїжджав, постійно проживає у селі Нова Басань, яка за своєю територією знаходиться в межах України. Також, йому як громадянину України було надано земельну ділянку площею 4,919 га, яка розташована на території Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, про що 30.12.2004 року видано державний акт. Звертає увагу суду на те, що рішення суду про встановлення факту його проживання станом на 24 серпня 1991 рік необхідне йому для отримання паспорта громадянина України. Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили факт проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року. Заслухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] у с. Стара Басань, Бобровицький район, Чернігівська область (а.с.7). Згідно свідоцтва про восьмирічну освіту [PERSON] закінчив Новобасанську восьмирічну школу №2 у 1982 році (а.с.8). Згідно диплому № [NUMBER] [PERSON] у 1985 році закінчив Згурівське СПТУ-24 та отримав посвідчення тракториста-машиніста третього розряду (а.с.9-9а). Згідно копії трудової книжки у 1985 році [PERSON] працював у колгосп ім. Леніна трактористом (а.с.9б). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] в 1987 році зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від спільного шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-12). У 2008 році він звернувся із заявами до Новобасанської сільської ради та Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області, де повідомив про втрату свого паспорта. Також, ним був розпочатий процес щодо отримання нового паспорта, зокрема, здійснено митні платежі, що підтвержується квитанціями (а.с.13-16). [PERSON] було надано земельну ділянку площею 4,919 га, яка розташована на території Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, про що 30 грудня 2004 року видано державний акт (а.с.17). Відповідно до довідки від 18.05.2021 року №305 виданої виконавчим комітетом Новобасанської сільської ради Чернігівської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] був дійсно прописаний (зареєстрований) та проживав з 06.03.1978 по 26.08.1993 р. за адресою: [ADDRESS] , а з 26.08.1993 року по 18.05.2021 проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до листа Бобровицький районний сектор Управління державної міграційної служби України в Чернігівської області відмовив [PERSON] у видачі паспорта громадянина України, оскільки він не є громадянином України. У разі незгоди з прийнятим рішенням, відповідно до вимог діючого законодавства, він має право оскаржити його до вищого органу або в судовому порядку (а.с.20). Згідно копії будинкової книги зазначено, що у період із 1987 року по 26 серпня 1993 року заявник був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.38-39). За змістом частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293). А згідно із частиною другою статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому є всі підстави для встановлення зазначеного факту у судовому порядку.

Outcome: approved