Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Заявник [PERSON],\~\~звернулася до Крюківського районного суду м Кременчука з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про відсутність в неї матеріальних та інших зобовязань перед її батьком [PERSON]. Згідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника пояснив, що\~\~ гр. [PERSON] проживає на території Федеративної Республіки Німеччини, має там родину (чоловіка та малолітнього сина) та має право отримати громадянство цієї країни за умови її виходу з громадянства України. Вихід з громадянства України можливий тільки за умови відповідно зареєстрованого постійного проживання за кордоном. Одним з таких документів для оформлення виїзду на постійне місце проживання відповідно до п. 2.1. Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого наказом Міністра закордонних справ України від 22 листопада 1999 р. № 201, є нотаріально завірена заява батьків про те, що вони погоджуються з виїздом заявника та не мають матеріальних та інших претензій до неї. При зверненні [PERSON] до батька [PERSON] з проханням надати нотаріально завірену заяву про те, що він погоджується з виїздом заявника та не має матеріальних та інших претензій до неї, було отримано відмову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відсутність нотаріально завіреної заяви від батька про те, що він погоджуються з виїздом заявника та не має матеріальних та інших претензій до неї перешкоджає їй реалізувати своє право на вільний вибір проживання та переїзду до своєї сімї чоловіка та сина. Вирішити дане питання окрім звернення до суду, неможливо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник заявника\~[PERSON] - Астаф*єва Є.О.\~підтримала заяву, прохала суд її задовольнити . Заінтересована особа - [PERSON], в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши представника заявника, вивчивши та проаналізувавши надані суду письмові докази, дійшов висновку, що заявап підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Судом встановлено, що Заявник особисто звертався до батька з проханням надати заяву про відсутність матеріальних претензій,відправлений електронним листом, 19.05.2016 року. Листом в інтересах Заявника було направлено Адвокатський запит до [PERSON] ( 04.08.2016року) з проханням надати заяву за встановленою формою про відсутність у нього майнових претензій до Заявника або повідомити про такі претензії з обґрунтуванням. На адвокатський запит, отриманий громадянином [PERSON] 09.08.2016р., згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, останній не відповів. Прохання Заявника про надання заяву за встановленою формою про відсутність у нього майнових претензій до Заявника не задовольнив без наведення підстав та аргументів. Свої вимоги Заявник обґрунтовує наданням письмових доказів про те, що громадянин [PERSON] є повнолітньою, працездатною особою, не пенсійного віку, має постійне джерело для існування, зокрема, володіє (є засновником та керівником) згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.02.2017 року ТОВ\~„СА-ЖЕНЬ (код ЄДРПОУ 36865140) з розміром статутного капіталу 871\~480,00\~грн., що підтверджується інформацією з офіційного сайту [PERSON] юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch. Заявник, [PERSON], є повнолітньою працездатною особою, що не потребує фінансової та матеріальної допомоги батька [PERSON], що підтверджується залученими до матеріалів справи документами: дипломи про освіту, довідка з місця роботи, документи про місце роботи законного чоловіка підданого Федеративної Республіки Німеччини - [PERSON]. Згідно вимог\~ст. 256\~ЦПК України, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. За правилами ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2.1. „Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого наказом Міністра закордонних справ України від 22 листопада 1999 р. № 201 громадяни України, які виїхали за її межі тимчасово, при порушенні клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном подають до дипломатичного представництва або консульської установи України за кордоном пакет документів, серед яких є заяви батьків, одного з подружжя заявника, які проживають в Україні (додаток 2); за наявності в заявника неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, - заяви їхніх законних представників про відсутність у них матеріальних претензій до заявника (додаток 3). У разі смерті зазначених осіб подаються копії свідоцтв про смерть. [PERSON] Закордонних Справ України вих. №71/ВГ/19-530-892 від 10.08.2016р. підтверджено, що у випадку відмови батьками надати заяви про відсутність у них майнових претензій до дітей, оформлення виїзду на постійне місце проживання можливе при наявності відповідного рішення суду про встановлення факту відсутності майнових претензій. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію. Відповідно до ч. 1ст. 1 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 ст. 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Зважаючи на викладене та враховуючи конституційне право заявника на вільний вибір місця проживання та виїзд з України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заяви громадянки [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про відсутність в неї матеріальних та інших зобовязань перед її батьком [PERSON] станом на дату розгляду справи. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved