Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право на земельну ділянку площею 0,6000 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства і розташована за межами Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Повідомляє, що спадкодавець померла [INFO]. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України, так як на день смерті спадкодавця проживала разом з нею спільно. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON], частину спадкового майна оформила, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Так як за час свого життя спадкодавець не здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та не виготовила державний акт на право власності, тобто не завершила процедуру приватизації. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивача надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без участі сторони позивача. Відповідачем було надіслано до суду заяву, в якій він просить розглянути справу без представника Петрашівської сільської ради, позовні вимоги визнає. Представником третьої особи ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надіслано на адресу суду пояснення про вирішення спору без їх участі з врахуванням строків позовної давності. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання учасників, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області (свідоцтво про смерть, видане Петрашівською сільською радою серії [NUMBER] від 15.01.2014, актовий запис № 2). Позивач являється донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 03.05.1970 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.04.1971 року. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України, так як на день смерті спадкодавця проживала разом з нею спільно. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON], частину спадкового майна оформила, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.2014р. № 1066. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу Кухарської Л.А № 38/01-16 від 20.02.2018 року через відсутність документу, який би посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,600 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства і розташована за межами Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачу не може бути видане. Згідно архівного витягу № 49 від 21.02.2018 року з рішення № 3 тринадцятої сесії Петрашівської сільської ради ХХІІІ скликання від 30.09.2000 року «Про надання земельних ділянок працівникам соціальної сфери села та пенсіонерам з їх числа» спадкоємець [PERSON] перебувала в списку працівників соціальної сфери та пенсіонерів з їх числа, яким надано земельні ділянки під розширення особистого підсобного господарства в кількості 0,60 га за № 52. Вона протягом життя добросовісно, відкрито користувалась цією земельною ділянкою, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. [PERSON] одержала земельну ділянку площею 0,.60 га до 2001 року, а саме на підставі рішення № 3 сесії Петрашівської сільської ради 2000 року, тобто до введення в дію Земельного кодексу України. Відповідно вона набула право користування вказаною ділянкою землі, і згідно п.7 Перехідних положень цього Кодексу ділянка їй належала на праві користування на час смерті. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Спадкодавець [PERSON] не набула право власності на вказану ділянку, проте згідно довідки Петрашівської сільської ради вона за життя зверталась із заявою про надання дозволу на приватизацію цієї ділянки розміром 0,60 га, яка надана їй як працівникові соціальної сфери. Повідомляла, що зверталась з заявою до відділу Держземагенства для виготовлення технічної документації, однак з невідомих для сільської ради причин не завершила приватизацію (довідка № 453 від 06.06.2018 року). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Позивач просить суд визнати за нею право на спірну земельну ділянку розміром 0,60 га. Право на цю землю набуто її матір'ю правомірно, проте реалізація цього права у зв'язку із вдосконаленням земельного законодавства, пов'язаного з реєстрацією земельних ділянок, передбачає певну процедуру, зазначену вище,з метою оренди чи приватизації землі. Обидва шляхи передбачають обов'язок реєстрації такого роду прав в державних органах, а відповідно - дотримання порядку та процедури проведення такої реєстрації, яку розпочала, але не здійснила при житті спадкодавець, тому не оспорюючи прав спадкоємця на спадкову масу, в яку входить і право спадкодавця на ділянку розміром 0,60 га, суд частково задовольняє її вимоги, визнаючи за нею не право на саму земельну ділянку, а процедурне право на завершення дій її матері пов'язаних із здійсненням приватизації цієї ділянки землі, після дотримання яких, вона реалізує свої спадкові права. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за позивачем права на земельну ділянку у порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial