Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Банк Універсальний». 24.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» був укладений кредитний договір №СL69973 про надання кредиту в сумі 30\~000,00 грн. строком до 20.07.2011 року зі сплатою 37,6% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 24.07.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №СL69973, згідно до якого поручитель зобов»язався відповідати перед позивачем за невиконання позичальником всіх зобов»язань перед банком, що виникли з кредитного договору. Умови кредитного договору позивачем виконані, позичальник свої зобов'язання щодо погашення кредиту, відсотків за використання кредитом не виконує, в наслідок чого має заборгованість по вказаному договору в сумі 34\~892 грн. 97 коп., яка складається: з простроченої заборгованості по кредиту 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту 8\~784,66 грн., по процентам 6\~864 грн. 68 коп., підвищених відсотків 7\~340,63 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості по кредитному договору у вказаному розмірі та понесені ним судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами, в обґрунтування яких посилається на те, що 24.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» був укладений кредитний договір №СL69973, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. 24.07.2008 року у забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором, між ним та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» був укладений Договір поруки №СL69973. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору, отриманий Позичальником кредит є споживчим кредитом, а Позичальник є споживачем. [PERSON] вважає, що п.2.3. Кредитного договору та Додаток №1 до Кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних несправедливими, оскільки максимальна вартість продукції (Кредитного договору) становить 38,6% річних, що підтверджується додатком №1 до Кредитного договору та розрахунком Банку. Таким чином, Банк не має права встановлювати для Позичальника та Поручителя вимоги щодо сплати суми компенсації у разі невиконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором понад 19,3% річних (38,6 : 2). Тобто, Банк за порушення строків оплати заборгованості встановив для Позичальника та Поручителя непропорційно велику суму компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції), що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою. Окрім того, [PERSON] вважає п.2.3. Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних недійсними. Так як умови, що закріплені в п.2.3. Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних є несправедливими, то відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вони можуть бути визнані недійсними. Умови, що закріплені в п.2.3. Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних суперечать ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України їх належить визнати недійсними. [PERSON] також зазначає, що є підстави визнання Договору поруки припиненим, оскільки порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора й субєктивного обовязку Поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом однорічного строку жодних дій щодо реалізації свого права за Договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, закінчення строку, установленого Договором поруки, так само як сплив одного року від дня укладання Договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом одного року від дня укладання Договору поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя. Згідно із наданих Банком документів вбачається, що порушення зобовязання по Кредитному договору Позичальником відбулося 16.04.2010 року. Позовну заяву Банк до Позичальника та Поручителя предявив лише 05.07.2011 року, після спливу річного строку визначеного ст..554 ЦК України. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати несправедливим та недійсним п.2.3. Кредитного договору та Додаток №1 до Кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних; визнати Договір поруки №СL69973 від 24.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» припиненим з 24.07.2009 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі. В дане судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В окремо поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні та задовольнити в повному обсязі зустрічні позовні вимоги. Вислухавши осіб, які зявилися, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.\~\~ Згідно до ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~ Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.\~\~ Положенням статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності зі ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, а згідно ст..554 цього кодексу у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 24.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», був укладений кредитний договір №СL69973 про надання кредиту в сумі 30\~000,00 грн. строком до 20.07.2011 року зі сплатою 37,6% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 24.07.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №СL69973, згідно до п.1.1 якого поручитель зобовязується перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 34\~892 грн. 97 коп., яка складається: з простроченої заборгованості по кредиту 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту 8\~784,66 грн., по процентам 6\~864 грн. 68 коп., підвищених відсотків 7\~340,63 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 34\~892 грн. 97 коп., яка складається: з простроченої заборгованості по кредиту 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту 8\~784,66 грн., по процентам 6\~864 грн. 68 коп., підвищених відсотків 7\~340,63 грн. Суд вважає таким, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання несправедливим та недійсним п. 2.3 Кредитного договору та додатки до нього в частині підвищення відсоткової ставки, з огляду на наступне. [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог посилається на порушення Банком положень ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. (дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року №6-1341цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Частина 2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зі змісту Кредитного договору №CL69973 від 24.07.2008 року вбачається, що на момент його укладення він відповідав вимогам чинного законодавства України і містив повний об»єм інформації у відповідності до ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Підписавши кредитний договір від 24.07.2008 року №CL69973, позичальник засвідчив, що банк перед укладенням кредитного договору надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також [PERSON] була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~\~ Таким чином, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочину на момент його вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ані Позичальник, ані Поручитель на момент укладення договору не заявляли додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому Позичальник виконував його умови; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Банк надав Позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі та у додатку до договору "Індивідуальні умови надання та погашення Кредиту", які підписані Позичальником, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відтак, в даному випадку відсутні будь-які правові підстави для визнання несправедливим та недійсним п.2.3. Кредитного договору та Додаток №1 до Кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних, а тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] щодо визнання Договору поруки №СL69973 від 24.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» припиненим з 24.07.2009 року, з огляду на наступне. Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених у главі 50 ЦК України. У ст. 559 ЦК України визначено також спеціальні (додаткові) підстави її припинення. Однією з підстав для припинення поруки є зміна основного зобов'язання, що спричиняє збільшення відповідальності поручителя, без його згоди. Як випливає із ч. 1 ст. 559 ЦК України поручитель не залишається зобов'язаним навіть на початкових умовах. До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання можуть виникнути через різні обставини: збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Як вбачається з матеріалів справи збільшення відповідальності поручителя не відбулося, договір поруки не змінювався і обсяг відповідальності за ним також. Підстави припинення зобовязання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведених належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення яких здійснює поручитель. Таким чином, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою. Крім того, відповідно до укладених кредитного договору та договору поруки банк своєчасно заявив вимогу про виконання зобов'язання. В договорі поруки вказано, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. При цьому відповідно до умов договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним узгодженням в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним узгодженням з визначенням дати, обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязання боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, сторони погодили, поручитель на добровільних засадах зобовязався відповідати перед банком за виконання позичальником усіх його зобовязань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих на час укладення договору поруки так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а також підтвердив, що йому добре відомі усі умови кредитного договору. При цьому не відбулось зміни загальних умов договору про оплатність кредитного договору та необхідність проводити оплату за користування кредитними коштами й відповідно не змінились викладені у договорі умови, не відбулась і реалізація механізму збільшення плати за кредит на умовах, що погоджені сторонами кредитного договору і договору поруки й відповідно не було встановлено нових чи додаткових зобовязань позичальника і поручителя, й відповідно не вирішено питання про те, чи можуть умови кредитного договору, які передбачають підвищення процентної ставки за кредитом вважатися такими, що збільшують обсяг відповідальності поручителя; крім того, підписуючи договір поруки, поручитель погодився з умовами основних договорів та зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань в повному обсязі, зокрема: як тих, що виникли з кредитного договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. В п. 22 постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Також слід зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору та додаткових договорів, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та його погашення, згідно умов даного договору. Підписи сторін не були заперечені в ході розгляду справи. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язання боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи позивач за первісним позовом звернувся до суду 05.07.2011 року з вимогою до Позичальника та Поручителя, тобто в межах 6-місячного строку для предявлення вимог до поручителя. Разом з цим, [PERSON], як і допитаний в судовому засіданні свідком [PERSON], не надано суду будь-яких доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог. Таким чином підстав для припинення договору поруки немає, тому ці зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved