Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 27.08.2016 року біля 21:10 год. по вул. Миру в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Dacia Logan, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - відповідач), який порушив вимоги пункту 12.1, 19.3 Правил дорожнього руху, у зв'язку з чим допустив зіткнення з мотоблоком, що рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого позивач як пасажир мотоблоку, отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин лівої гомілки, забою лівого гомілкового-ступневого суглобу, забій грудної клітки. По вказаному факту 28.08.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020200000242 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, у зв'язку з чим 06.11.2016 року слідчий СВ Липовецького ВП Немирівського ВП Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області прийняв постанову про закриття кримінального провадження. Вбачаючи в діях [PERSON] ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відносно нього були складені адміністративні матеріали про притягнення до відповідальності. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2016 року (справа № 127/24866/16-п) провадження відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням строків, тобто з нереабілітуючих підстав. Для діагностики стану здоров'я після дорожньо-транспортної пригоди позивач пройшла обстеження МРТ (магнітно-резонансна томографія), у зв'язку з чим витратила 550 грн. на придбання страхового полісу. Витрати позивача на лікування відповідач відшкодовувати відмовляється, що стало приводом для її звернення до суду з вимогою стягнути понесені витрати у вищевказаній сумі. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач не може повноцінно працювати, оскільки відчуває болі в області гомілки і грудної клітки, що вимагає від неї додаткових зусиль в організації звичного для неї ритму життя. Таким чином заподіяна при дорожньо-транспортній пригоді шкода здоров'ю знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з душевними стражданнями позивача, у зв'язку з якими вона просить суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 5 000 гривень. З метою відновлення своїх прав позивач звернулась за отриманням правової допомоги, у зв'язку з чим витратила 2 000 грн., які просить суд стягнути з відповідача при вирішенні спору. В судовому засіданні позивач та її представник просили суд позов задовольнити. Відповідач надіслав суду письмові заперечення в яких вказав на відсутність своєї вини у вчиненні ДТП, оскільки порушення ним вимог пункту 12.1 ПДР було обумовлено порушенням водієм мотоблоку вимог пунктів 7.2, 7.3, 7.5 ПДР. При цьому [PERSON] допустила грубу необережність, оскільки сиділа на мотоблоку з причепом в необладнаному для сидіння місці. У зв'язку з цим відповідач вважає, що відповідальність перед позивачем має нести водій мотоблоку, а тому просив суд в позові відмовити. В судовому засіданні відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю. До суду представник ПрАТ "УСК" КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" надіслав письмові пояснення в яких просив суд розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 27.08.2016 року біля 21:10 год. по вул. Миру в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Dacia Logan, державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки внаслідок чого допустив зіткнення з мотоблоком "Zubr JR-Q78", яким керував [PERSON], що рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив вимоги пункту 12.1, 19.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за статтею 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоблоку [PERSON], яка порушила пункт 5.3 "г" ПДР, оскільки сиділа на мотоблоку "Zubr JR-Q78" з причепом в необладнаному для сидіння місці, отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин лівої гомілки, забою лівого гомілкового-ступневого суглобу, забій грудної клітки, що підтверджується даними вказаними у висновку експерта № 1461 (а.с. 9). По вказаному факту 28.08.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020200000242 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення за ч.1 статті 286 КК України, у зв'язку з чим 06.11.2016 року слідчий СВ Липовецького ВП Немирівського ВП Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області прийняв постанову про закриття кримінального провадження. Вбачаючи в діях [PERSON] ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а в діях [PERSON] ознаки правопорушень за ст.124, 125 КУпАП, відносно них були складені адміністративні матеріали про притягнення до відповідальності. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2016 року (справа № 127/24866/16-п) провадження відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням строків, тобто з нереабілітуючих підстав. Вказана постанова набула законної сили. 13.11.2016 року інспектор Немирівського ВП у Вінницькій області Дудник А.В. прийняв Постану серії ПС1 у справі про адміністративне правопорушення, якою застосував адміністративне стягнення у вигляді попередження до водія [PERSON], який 27.08.2016 року біля 21:10 год. по вул. Миру в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області, керуючи мотоблоком "Zubr JR-Q78" буксирував гужову повозку без світловідбиваючих елементів, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 125 КУпАП. Вказана постанова набула законної сили. 01.12.2016 року постановою Липовецького районного суду Вінницької області (справа № 136/1918/16-ц) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова набула законної сили. Зі змісту постанови слідує, що 27.08.2016 року біля 21:10 год. по вул. Миру в с. Вахнівка, Липовецького району Вінницької області, водій [PERSON] керуючи мотоблоком "Zubr JR-Q78" буксирував гужову повозку без світловідбиваючих елементів, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом Dacia Logan, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п.7.2, 7.7, 27.2 "а" Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ч.2 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ст.1195 ч.1 ЦК України). Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ч.2 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки в дорожньо-транспортній пригоді винні обоє водіїв транспортних засобів, завдана з їх вини шкода [PERSON] підлягає відшкодуванню у відповідній частці виходячи з обставин, що мають істотне значення. Таким чином, позивач має право на відшкодування витрат на лікування за рахунок відповідача, а також [PERSON], оскільки шкода її здоров'ю заподіяна з їх вини. 10.09.2016 року позивач уклала з ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" Договір Д/НВ № 6965 добровільного медичного страхування, за умовами сторони визначили страховим випадком розлад здоров'я страхувальника після діагностики МРТ. Оскільки витрати [PERSON] на укладення Договору Д/НВ № 6965 добровільного медичного страхування в сумі 550 грн. не є витратами на лікування, суд, з урахуванням положень ст. 1195 ЦК України дійшов висновку, що в позивача відсутні правові підстави на відшкодування вказаних витрат. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та в інших випадках, встановлених законом. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст. 1187 ЦК України). Оскільки ушкодження здоров'я позивача є наслідком дії джерел підвищеної небезпеки, приймаючи до уваги, що факт ушкодження здоров'я підтверджується висновком експерта (а.с. 9) і знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювачів, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення судом встановлено, що порушення водієм транспортного засобу Dacia Logan пункту 12.1 ПДР було обумовлено порушенням водієм мотоблоку "Zubr JR-Q78" вимог пункту 27.2 "а" ПДР, який забороняє рух самохідних машин і механізмів на автомагістралях і дорогах для автомобілів, пункту 7.2 ПДР - забороняє експлуатацію гужової повозки без світловідбиваючих елементів, а також пункту 21.11 ПДР - забороняє перевезення пасажирів за допомогою самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі. При цьому судом також враховано, що [PERSON] допустила грубу необережність, порушивши підпункт "г" пункту 5.3 Правил дорожнього руху, оскільки сиділа на мотоблоку "Zubr JR-Q78" з причепом в необладнаному для сидіння місці, чим сприяла збільшенню шкоди здоров'ю, яку отримала, у зв'язку з чим розмір відшкодування за приписами частини 2 статті 1193 ЦК України підлягає зменшенню. При вирішенні спору про відшкодування моральних збитків суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я при настанні дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі періоду впродовж якого вона лікувалася, зміну усталеного способу життя та душевних переживань. З урахуванням зазначеного, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи грубу необережність [PERSON], що є підставою для зменшення розміру відшкодування, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями [PERSON] в сумі 1 000 гривень. При ухваленні рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат у справі (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до статті 88 ЦПК України. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі - Постанова № 10) судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" відповідно до якої, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, 84, 88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (пункт 48 Постанови № 10). На виконання умов Угоди № б/н про надання правової допомоги від 14.09.2016 року (а.с. 18), [PERSON] сплатила адвокату Кокоту О.Г. кошти в сумі 2 000 гривень, що підтверджується квитанцією № 24 від 14.09.2016 року. У зазначеній квитанції міститься посилання на Угоду № 24 про надання правової допомоги без уточнення змісту таких послуг. При цьому позивач не надала суду зазначену угоду. В квитанції про оплату послуг не зазначено відомостей про те, що грошові кошти в сумі 2 000 грн. перераховані саме у зв'язку з наданням правової допомоги у справі предметом спору у якій є відшкодування витрат позивача на придбання ліків та стягнення моральної шкоди. Оскільки позивач не надала суду підписаного позивачем та адвокатом розрахунку витрат на правову допомогу із зазначенням часу витраченого адвокатом на її надання, в стягненні вказаних витрат слід відмовити за необґрунтованістю. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 110,24 грн. (551,20 грн. * 1 000 грн./5000 грн.).

Outcome: partial