Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову таким. [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/5 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності. Співвласником іншої частки - 2/5 цього будинковолодіння є [PERSON]. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,12 га по фактичному користуванню, хоча у технічному паспорті на будинковолодіння розмір земельної ділянки зазначено 0,27 га. 02 липня 2004 року він, [PERSON], отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/5 частки вказаного вище будинковолодіння. Ураховуючи те, що для обслуговування належної йому частки будинковолодіння необхідною є земельна ділянка, тому позивач вважає, що разом з правом власності в порядку спадкування на 3/5 частки жилого будинку до нього перейшло і право користування 3/5 земельної ділянки, на якій розташовано будинок. На даний час він має намір приватизувати частку земельної ділянки, проте, передумовою цього є встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння ніколи не укладалась. Добровільно встановити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідач не бажає, тому позивач просить суд в примусовому порядку встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,12 га (по фактичному обміру), що розташована по [ADDRESS] між ним, [PERSON], та відповідачем [PERSON] відповідно до часток у будинковолодінні, оскільки вважає, що цим порушуються його права як власника частки житлового будинку. В ході розгляду справи, у відповідності до приписів ст.31 ЦПК України, позивач використав своє право на збільшення розміру позовних вимог, подавши 24.06.2015 року заяву, яку мотивував тим, що згідно листа експерта, що надійшов в адресу суду, слідує, що надати варіанти встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою неможливо через невизначеність реальних часток співвласників будинковолодіння [ADDRESS], отож для встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідно визначити порядок користування будинковолодінням між ним та [PERSON], який належить їм на праві спільної часткової масності. Він, [PERSON], є власником 3/5 часток вищевказаного будинковолодіння, а [PERSON] власником інших 2/5 частки цього ж будинковолодіння, що позначені в технічному паспорті на житловий будинок. Нотаріально посвідченої угоди про порядок користування будинком між співвласниками не визначався, але фактичний порядок користування будинком між співвласниками склався. Крім будинку, на земельній ділянці розташовані ще й господарські будівлі та споруди, які також перебувають у користуванні кожного із співвласників. Тому позивач просив суд встановити порядок користування житловим будинком [ADDRESS], передавши йому, [PERSON], у користування наступні приміщення: сіни - І, площею 5,9 кв.м; кухню - 2-1, площею 12,5 кв.м; кімнату - 2-2, пл. 16,4 кв.м., а відповідачці, [PERSON], передати у користування приміщення: прихожу -1-1, площею 8,4 кв.м; комору - 1-2, площею 5,2 кв.м; кухню - 1-3, площею 9,6 кв.м; кімнату площею 17,1 кв.м. Також просив суд встановити порядок користування господарськими будівлями і спорудами, що є приналежністю житлового будинку та розташовані на одній з ним земельній ділянці, виділивши йому, [PERSON]: хлів (В), хлів (Б), хлів (б), погріб (п/б), відповідачці, [PERSON], передати у користування: хлів (Ж), хлів (Д), навіс (к). Огорожу (п1-п2) залишити у спільному користуванні. Встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,12 га (по фактичному обміру), що розташована по [ADDRESS] між ним, [PERSON], та відповідачем [PERSON] відповідно до часток у праві власності у будинковолодінні ( 3/5 та 2/5). В останній редакції уточненої позовної заяви, після ознайомлення з актом №ОС-226 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, в якому експертом було надано 5 варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників у будинковолодінні відповідно 3/5 та 2/5, позивач просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1202 га (по фактичному обміру), що розташована по [ADDRESS] між ним, [PERSON], та відповідачем [PERSON], відповідно до часток у будинковолодінні (3/5 та 2/5) згідно другого варіанту плану-схеми, наданого експертом, виділивши йому у користування 3/5 частки земельної ділянки, що позначена на плані-схемі голубим кольором, відповідачці [PERSON] виділити у користування 2/5 земельної ділянки, позначеної на плані-схемі жовтим кольором. -В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію в письмовому запереченні, що додано до матеріалів цивільної справи таким. Вона, [PERSON], вважає, що успадкувала право на земельну ділянку, яке належало спадкодавцеві [PERSON] У той же час, позивач успадкував право на земельну ділянку, що належало його спадкодавцеві [PERSON] Прийнявши до уваги, що порядок розпорядження спірною земельною ділянкою та користування нею, був визначений між співвласниками зазначеного вище будинку ще в 50 роках, що доведено записами у погосподарських книгах (0,01 га [PERSON] та 0,12 га [PERSON]), тобто вже тоді була спільна часткова власність, відтак він і мав зберегтись після набуття позивачем та нею, [PERSON], частин будинків у порядку спадкування. Представник Турбівської селищної ради Липовецького району Кухар Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала вказавши на те, що порядок користування спірною земельною ділянкою спадкодавцями сторін склався ще за нормами раніше діючого законодавства, а тому їх спадкоємцям перейшло право на земельні ділянки, які були вже сформовані, не вилучали та право на них не припинялось. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Відповідно до матеріалів Інвентаризаційної справи №6 на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], що були витребувані судом за ухвалою суду від 11.03.2015 року судом було встановлено, що власниками цього будинку були: [PERSON] - 2/5 частки житлового будинку та [PERSON] 3/5 частки житлового будинку. Після смерті [PERSON] - [INFO], належну їй частку майна у вищевказаному об'єкті нерухомості успадкувала [PERSON], на що вказує Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.23 Інвентаризаційної справи), яке пройшло державну реєстрацію в силу діючого на той час законодавства. По смерті [PERSON], яка настала [INFO], згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.39 Інвентаризаційної справи), належну їй частку в об'єкті нерухомості успадкував [PERSON], яке також пройшло державну реєстрацію. [INFO] в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області померла [PERSON]. Після її смерті спадщину прийняла [PERSON], про що 14.06.2006 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори було видано на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві. Встановлені судом обставини, які були підтверджені належними доказами вказують на те, що співвласниками житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], що належить їм на праві спільної часткової власності на даний час є сторони між якими виник спір про право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об'єкт нерухомості. Згідно відомостей погосподарської книги на 1953, 1954, 1955 роки по Турбівській сільській раді депутатів трудящих, що були оглянуті судом в судовому засіданні було встановлено, господарство № 676 [PERSON] (а.с.29 Погосподарської книги), за господарством закріплено землі 0,01 га, з них під двором: 0,0050 та під жилими будівлями - 0,0050. Відповідно до запису №676 [PERSON] (а.с.30 Погосподарської книги), всього землі зазначено 0,12 га, з них під городом 0, 10 га, під подвір'ям та жилими будівлями 0,02 га. Як слідує із довідок виданих виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району від 25.03.2015 року за №02-38/145, та 02-38/146 (а.с. 85, 86), з 1955 року земельною ділянкою площею 0,01 га користувалась [PERSON] по [ADDRESS], а з 1955 року земельною ділянкою площею 0,12 га по [ADDRESS], користувалась [PERSON]; з 1995 року цією земельною ділянкою 0, 12 га користувалась [PERSON]; з 2006 року земля перебуває у користуванні [PERSON]. Судом також встановлено, що 26.05.1995 року відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів, [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га по [ADDRESS], для ведення підсобного господарства, якою вона користувалась у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року за №15-92. Належність земельної ділянки площею 0,12 га по [ADDRESS], [PERSON] згідно рішення 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів від 26.05.1995 року, засвідчено також записами у Земельно - кадастровій книзі, що була оглянута судом. 25.07.2006 року рішенням 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області "Про безоплатну передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд" (а.с.6), було передано безоплатно [PERSON] у приватну власність земельну ділянку в межах селищної ради по [ADDRESS], загальною площею 0,12 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд і ведення особистого селянського господарства. Не погодившись із вказаним вище рішенням, [PERSON] звернувся до суду із позовом до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, третя особа: [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради від 25 липня 2006 року. 13.03.2013 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області у цивільній справі №136/157/13-ц в задоволенні позову [PERSON] до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, третя особа: [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради від 25 липня 2006 року було відмовлено. Вказане рішення суду було предметом перегляду апеляційною та касаційною інстанцією, однак залишено без змін та набрало законної сили 15 квітня 2013 року. У цьому рішенні судом було встановлено, що позивачем не доведено того факту, що земельна ділянка, яка рішенням 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 26 травня 1995 року була передана безкоштовно у приватну власність матері позивача - [PERSON] та земельна ділянка, яка рішенням 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради від 25 липня 2006 року була передана [PERSON] - це одна і та ж земельна ділянка. Також суд зазначив, що з рішення 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради від 26 травня 1995 року - земельні ділянки передавались громадянам, які проживають по вул. Крупській, а не розташовані по вул. Крупській. В подальшому, [PERSON] звернувся до суду в 2014 році із позовом до Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області про визнання незаконним рішення 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 25 липня 2006 року "Про безоплатну передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд" в частині передачі у власність земельної ділянки площею 0,12 га по [ADDRESS] [PERSON], вказуючи на порушення його прав щодо користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS], як співвласника, якому належить частка земельної ділянки, пропорційно до належної йому частки житлового будинку. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13.08.2014 року у цивільній справі №136/670/14-ц позов [PERSON] задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 25 липня 2006 року "Про безоплатну передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд" в частині передачі у власність земельної ділянки площею 0,12 га по [ADDRESS] [PERSON]. Суд встановив у рішенні, що оскаржуваним рішенням порушується право позивача на користування земельною ділянкою площею 0,15 га по [ADDRESS], переданої у власність його матері - [PERSON] для ведення підсобного господарства згідно рішення 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 26 травня 1995 року, оскільки відповідачем у різний час передано у приватну власність одну і ту ж земельну ділянку різним особам - [PERSON] та [PERSON] В даному випадку Турбівською селищною радою не були виконані вимоги ст. 63 Закону України "Про землеустрій" щодо зобов'язання проводити самоврядний контроль при здійсненні землеустрою відповідно до законодавства України. Оскільки покійній матері позивача - [PERSON] - у 1995 році і відповідачу - [PERSON] - у 2006 році, було надано земельну ділянку за однією адресою: [ADDRESS], то покійна мати позивача, а тепер і він, є належними землекористувачами. Вказане рішення суду набрало законної сили 23.09.2014 року. 18.11.2014 року рішенням 29 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району за №564 було вирішено за наслідками розгляду рішення суду від 13.08.2014 року залишити рішення 3 сесії 5 скликання Турбівської селищної ради від 25.07.2006 року «Про безоплатну передачу земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд» без змін. 30.06.2015 року рішенням 36 сесії 6 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області було вирішено внести часткові зміни до рішення 3 сесії Турбівської селищної ради 5 скликання від 25.07.2006 року та викладено пункт 1 в такій редакції: «Надати дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,12 га для передачі у власність по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України в редакції 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. У той же час за п.1 Перехідних положень ЗК України 2001 року, на підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Крім цього, ч.2 Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. За таких обставин вбачається, що, як позивач так і відповідач, згідно записів у земельно-кадастрових документах є власниками земельни ділянок, розміром 0,12 га кожен, а сааме позивач [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], а відповідачка [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Обом спадкодавцям земельні ділянки були надані, згідно рішення 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів від 26.05.1995 року, засвідчено також записами у Земельно - кадастровій книзі, що була оглянута судом. Фактичний розмір земельної ділянки на якій розташовується будинковолодіння розташоване за адресою : по [ADDRESS] складає, згідно висновку експертизи 1202 кв.м, тобто 0,1202 га. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу. Оскільки покійній матері позивача - [PERSON] - у 1995 році і покійній дочці відповідача - [PERSON] - у 1995 році, було надано земельну ділянку одного і того ж розміру 0,12 га, як громадянам, що проживають в [ADDRESS], без будь - якої конкретизації місця знаходження земельної ділянки, то встановити на даний час, хто являється титульним володільцем земельної ділянки розташованої за адресою : по [ADDRESS] є неможливим, Як позивач так і відповідач володіють рівнозначними правовстановлюючими документами, щодо права власності своїх спадкодавців на земельну ділянкою площею 0,12 га кожен, жоден з яких не визнано недійсним чи незаконним . В даному випадку Турбівською селищною радою не були виконані вимоги ст. 63 Закону України "Про землеустрій" щодо зобов'язання проводити самоврядний контроль при здійсненні землеустрою відповідно до законодавства України, оскільки відсутність конкретизації місцезнаходження земельних ділянок, які наддавались громадянам, що проживають за однією адресою, породило в подальшому судові спори з цього приводу. Враховуючи те, що фактичний розмір земельної ділянки на якій розташовується будинковолодіння розташоване за адресою : по [ADDRESS] складає, згідно висновку експертизи 1202 кв.м, тобто 0,1202 га. жодна із сторін обгрунтовано та підставно не може стверджувати, що вона є титульним власником земельної ділянки, розташованої за адресою : по [ADDRESS], оскільки враховуючи наявність на спірній земельній ділянці житлового будинку з погосподарськими будівлями, який належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі таке твердження чи припущення має наслідком порушення прав іншої сторонни, якій належить відповідна частка нерухомості. Враховуючи викладене, виходячи з принципів рівності, змагальності та диспозитивності, суд вважає, що рішенням 5 сесії 22 скликання Турбівської селищної ради народних депутатів від 26.05.1995 року спадкодавцям позивача та відповідача були надані земельні ділянки в іншому місці ніж по [ADDRESS], оскільки в іншому випадку вказане рішення є заздалегідь незаконним і підлягає скасуванню за позовом будь-якої із сторін. Суд вирішуючи наявні позовні вимоги суд виходить з того, що відсутні будь-які достовірні та беззаперечні правовстановлючі документи, які б надавали суду можливість встановити розмір земельної ділянки, що наддавалась для будівництва та обслуговавання житлового по [ADDRESS]. Зазначена в технічному паспорті площе 0,27 га та абриси земельної ділянки не відповідають дійсним обставинам справи, а тому відкидаються судом, як недостовірні відомості. Вирішуючи позовні вимоги, щодо встановлення порядку користування житловим будинком з погосподарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS], суд виходить з того, що в данному випадку між сторонами взагалі відсутній будь-який спір з данного приводу. В зв»язку з цим в задоволенні позову слід відмовити, оскільки, згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в даній справі жодних доказів позивачем чи його представником жодних доказів порушення його прав чи наявності спору зі сторони відповідача не надано. Крім того встановлення запропонованого позивачем порядку користування житловим будинком та погосподарськими будівлями матиме наслідком порушення його прав, як власника, що є неприпустими. Вирішуючи позовні вимоги, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок та погосподарські будівлі по [ADDRESS] суд позбавлений можливості його встановити, виходячи з наступного. Сторони по справі, враховуючи системний аналіз норм діючого законодавства та обставин справи з набуттям права власності на частину жилового будинку з відповідною часткою господарських споруд, за відсутністі документів, що посвідчують право спадкодавців на землю- набули право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівлі та яка необхідна для їх обслуговування, що значно менше ніж 1202 м.кв. В той же час ескперт визначаючи розмір такої земельної ділянки виходив не з будівельних норм, а з тактичного розміру наявної земельної ділянки та положень ч.3 ст. 121 ЗК України, яка була введена в дію значно пізніше ніж сторони по справі набули право власності і не може застосовуватись до вказаних правовідносин. В зв»язку з цим суд вважає висновок експерта в частині визначення розміру земельної ділянки необхідної для будівництва та обслуговування будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою неправильним і не може його враховувати в якості доказу по справі в цій частині Від призначення додаткової чи іншої експертизи, після обговорення вказаного питання в судовому засіданні, сторони відмовились, в зв»язку з чим задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, а тому, з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, відносить усі судові витрати (судовий збір та витрати на залучення експерта) на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed