Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

11.02.2014р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», Пустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» про поновлення на роботі. Також, 11.02.2014р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», третя особа - Пустомитівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс» про визнання протиправними та скасування наказів. 13.05.2014р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/955/14-ц (суддя Баєва О.І.) цивільну справу за позовом [PERSON] до обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», третя особа - Пустомитівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс» про визнання протиправними та скасування наказів та цивільну справу за позовом [PERSON] до обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс», Пустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» про поновлення на роботі об'єднано в одне провадження, присвоївши номер 466/957/14-ц. В обґрунтування позовних вимог, Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки його звільнено з посади головного лісничогоПустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» не уповноваженим органам, оскільки згідно з Статуту Пустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» головний лісничий призначається та звільняється з посади Засновником(Обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством «Галсільліс»). Також вказує на те, що його було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, вчинених 18 листопада 2014 року, проте, згідно з оскаржуваного наказу Засновника - Відповідача-1 від 14 листопада 2013 року за № 79 «Про проведення службового розслідування» Позивача відсторонено від виконання трудових обов'язків з 14 листопада 2014 року, таким чином, Позивач не міг виконувати свої трудові обов'язки 18 листопада 2014 року. У зв'язку з цим, просить стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім цього, Позивач просить визнати протиправними та скасувати накази Обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс»№ 47-д від 12 листопада 2014 року в частині оголошенняйому догани(п. 2) та № 79 від 14 листопада 2014 року про відсторонення йоговід виконання посадових обов'язків (п. 4), оскільки першим наказом Відповідач-1 констатував нібито факт правопорушення, а наступним - вчинив дії стосовно його виявлення шляхом проведення службового розслідування. Також стверджує, що Відповідач-1 не мав права відстороняти його від виконання трудових обов'язків, оскільки нормами ст. 46 КЗпП України встановлено вичерпний перелік таких випадків, до яких проведення службового розслідування не належить, посилання ж Відповідача-1 на Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000р. № 950 є незаконні, оскільки дана Постанова застосовується виключно до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, надав пояснення, що аналогічні викладеному у тексті позовної заяви. Просив позов задовольнити. Представник Відповідача-1 та Відповідача-2 в останні два судових засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заперечення на позовну заяву згідно з яких просить в позові відмовити повністю, оскільки Позивача прийнято на роботу згідно з наказом №-к від 03.03.2008 року саме Пустомитівським ДЛГП „Галсільліс", то і звільняти Позивача з посади головного лісничого повинно булоПустомитівське ДЛГП „Галсільліс". Також, зазначає, що відповідно до пп. 4-6 наказу № 79 від 14.11.2013 року ОКС ЛГП „Галсільліс" на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання посадових обов'язків директора Пустомитівського ДЛГП „Галсільліс" Стебелецького Я.Б. та головного лісничого [PERSON] Виконання обов'язків директора покладено на провідного інженера лісового господарства ОКС ЛГП „Галсільліс" Грищука О.Ю., Стебелецького Ярослава Богдановича зобов'язано передати установчі документи, господарські договори, печатки, штампи та усі матеріальні цінності згідно з Акту прийому передачі. Оскільки Стебелецький Я.Б. перебував на лікарняному, він передав виконання своїх трудових обов'язків Позивачу. У зв'язку з цим, вважає, що обов'язок передати установчі документи перейшов до Позивача, оскільки останній відмовився виконати зазначений обов'язок, Позивач грубо порушив свої посадові обов'язки за що і був звільнений на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Заслухавши пояснення Сторін по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наведених нижче підстав та мотивів. Так судом встановлено та підтверджено належними доказами наступне. 19 листопада 2013 року в.о. директораПустомитівського ДЛГП «Галсільліс» Грищуком О.Ю. видано наказ № 10 згідно з якимСтебелецькогоОлега Богдановича звільнено з посади головного лісничого Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а саме, за невиконання наказу ОКСЛП «Галсільліс» від 14 листопада 2013 року № 79 «Про проведення службового розслідування» (надалі - Наказ № 79). Зокрема, відповідно до п. 1 зазначеного наказу № 79 створено комісію з проведення службового розслідування щодо невиконання директором Пустомитівського ДЛП ЛГП «Галсільліс» Стебелецьким Я.Б. та головним лісничим Пустомитівського ДЛП ЛГП «Галсільліс» [PERSON] ряду наказів ОКС ЛГП «Галсільліс» та порушення останніми вимог чинного законодавства у складі посадових осіб ОКС ЛГП «Галсільліс»: Білинського Івана Григоровича, ТисякаІгора Васильовича та Запоточного Романа Ярославовича. Згідно з пунктом 4 зазначеного наказу № 79, на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання посадових обов'язків директора Пустомитівського ДЛП ЛГП «Галсільліс» Стебелецького Я.Б. та головного лісничого Пустомитівського ДЛП ЛГП «Галсільліс» [PERSON] Пунктами 5-6 наказу № 79 виконання обов'язків директора покладено на провідного інженера лісового господарства ОКС ЛГП «Галсільліс» Грищука О.Ю. та зобов'язано Стебельського Я.Б. передати Грищуку О.Ю. установчі документи, печатки, штампи, та усі матеріальні цінності згідно з акту приймання-передачі. Встановлено, що директор Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» Стебелецький Я.Б. перебував на лікарняному і передав виконання своїх обов'язків згідно з наказом № 9 від 12.11.2013 року Позивачу. Враховуючи те, що Позивач не передав призначеному згідно з п. 5 наказу № 79 новому в.о. директораПустомитівського ДЛГП «Галсільліс» Грищука О.Ю. установчі документи, печатки, штампи, та усі матеріальні цінності згідно з акту приймання-передачі його було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Однак, суд погоджується з доводами Позивача про те, що йогозвільнено не уповноваженою особою (власником), а твердження Відповідача стосовноприйняттяПозивача на роботу Пустомитівським ДЛГП «Галсільліс», а відповідно звільнення Позивача з посади головного лісничого мало б бути проведеноПустомитівським ДЛГП «Галсільліс» не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з Розділом І Статуту Пустомитівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» в редакції від 22 листопада 2010 рокуПустомитівське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс» створене обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством «Галсільліс», яке є єдиним його засновником. Згідно з пунктом 3.8 Статуту Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс»головний лісничий Підприємства призначається на посаду Засновником за поданням директора Підприємства. Згідно з ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Однак, як вбачається із наказу від 19.11.2013 року № 10 Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано такий захід стягнення як звільнено на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, не Засновником - обласним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством «Галсільліс», а іншою, не уповноваженою, особою - Пустомитівським ДЛГП «Галсільліс». Таким чином, звільнення Позивача із займаної посади не може бути правомірним. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Виходячи з пункту 27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд приходить до висновку, що саме звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов'язків Позивача не могло мати місце, оскільки, як вбачається із матеріалів справи самими представниками Засновника (Відповідача-1) вчинялися дії на протидію нормальної роботи підприємства, про що свідчать рапорти подані працівниками Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» про неможливість виконання останніми своїх трудових обов'язків. Також, суд враховує, що обов'язок передати установчі документи згідно з наказом № 79 було покладено на директора підприємства Стебелецького Я.Б., а не на Позивача. Жодним документом, в тому числі, Статутом підприємства та наказом Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» № 9 від 12.11.2013 року про покладення обов'язків директора на [PERSON] у зв'язку із перебуваннямСтебелецького Я.Б. на лікарняному не покладено обов'язку по зберіганню обов'язку по зберіганню установчих документів. Крім цього, відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили, що Стебелецький Я.Б. передавав Позивачу ключів від свого сейфу, де знаходилися установчі документи. Також, суд враховує те, що 18 листопада 2013 року позивач не міг грубо порушити своїх трудових обов'язків, оскільки його згідно з п. 4 наказу Відповідача-1 № 79, на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання посадових обов'язків з 14 листопада 2013 року. У зв'язку із зазначеним суд задовольняє вимогу про стягнення з Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. п. 1, 8 Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року «Про обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу, а таке нарахування обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Довідкою про доходи виданою Пустомитівським ДЛГП „Галсільліс" встановлено, що нарахована заробітна плата [PERSON] за вересень, жовтень 2013 року становить по 4 041,95грн. за кожен місяць - середня заробітна плата за цей період - 4 041,95грн., середньоденний заробіток - 183, 76грн. Станом на момент ухвалення зазначеного рішення минуло 170 робочих днів від часу звільнення Позивача з займаної посади: листопад 2013 року - 8 робочих днів;грудень 2013 року - 22 робочі дні; січень 2014 року - 21 робочий день; лютий 2014 року - 20 робочих днів; березень - 20 робочих днів; квітень - 21 робочий день; травень - 19 робочих днів; червень - 19 робочих днів; липень - 20 робочих дні. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який Відповідач-2 зобов'язаний сплатити на користь Позивача складає 31 239,20 грн. (8083,90грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи / : 44 дні / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 183,76 грн. / розмір середньоденної заробітної плати / х 170 днів /кількість днів вимушеного прогулу/= 31 239,20грн.). Суд, також, не може залишити чинними оскаржувані наказиобласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс»№ 47-д від 12 листопада 2014 року в частині оголошення догани та попередження головному лісничому Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс» [PERSON] (п. 2) та № 79 від 14 листопада 2014 року про відсторонення головного лісничогоПустомитівського ДЛГП «Галсільліс»[PERSON]від виконання посадових обов'язків (п. 4) у зв'язку з наступним. 12 листопада 2014 року генеральним директором ОКСЛГП «Галсільліс» було підписано наказ № 47-д про трудову дисципліну, пунктом 2 якого головному лісничому Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс»[PERSON] оголошено догану та попереджено, що при повторному аналогічному порушенні до нього будуть вжиті більш суворі заходи дисциплінарного стягнення. Підставою цього було невиконання наказів ОКСЛГП «Галсільліс» від 16.02.2012 року № 14, від 09.04.2013 року № 26 та від 22.08.2013 року № 63, методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляд місць заготівлі деревини в лісах Держлісагентства України від 21.01.2013 року № 9, дія яких наказом ОКСЛГП «Галсільліс» від 09.04.2013 року з 10.04.2013 року поширена на комунальні підприємства Львівщини. Згодом, 14 листопада 2014 року наказом № 79 генерального директора ОКСЛГП «Галсільліс» було створено комісію з проведення службового розслідування щодо невиконання головним лісничим Пустомитівського ДЛГП «Галсільліс»[PERSON] ряду наказів ОКСЛГП «Галсільліс», порушенням вимог лісового та природоохоронного законодавства при відведенні і таксації лісосік (п. 1) та відсторонено його від виконання посадових обов'язків (п. 4). Відповідно до вимог норм ст. ст. 148, 149 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення ним проступку не пізніше одного місяця з дня його виявлення; до застосування дисциплінарного стягнення власником або уповноваженим ним органом повинно бути отримане письмове пояснення порушника, однак, як вбачається із матеріалів справи такі пояснення відсутні. Крім цього, з аналізу зазначених наказіввбачається, що такі стосуються одного правопорушення, яке було вчинене Позивачем. Однак, всупереч основоположним принципах гарантій громадян права на працю та недопустимості безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальностіВідповідач першим наказом констатував факт правопорушення, а наступним - вчинив дії стосовно його виявлення шляхом проведення службового розслідування. В сукупності це свідчить про те, що винесена догана відносно Позивача базується на припущеннях, а встановлення причин його незаконних дій досліджується згодом. Щодо відсторонення Позивача від займаної посади, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відстороненняпрацівниківвідроботивла сникомабоуповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезомустані, у станінаркотичногоабо токсичного сп'яніння; відмовиабоухиленнявідобов'язковихмед ичнихоглядів, навчання, інструктажу і перевіркизнань з охоронипраці та протипожежноїохорони; в іншихвипадках, передбаченихзаконодавством. Таким чином, нормами чинного трудового законодавства чітко передбачені випадки відсторонення працівників від роботи, такий перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Однак, як вбачається із вищенаведеної норми, ОКС ЛГП «Галсільліс» в особі генерального директора Пешка П.С., відсторонення головного лісничого [PERSON] від виконання посадових обов'язків відбулося всупереч ст. 46 Кодексу законів про працю України. Посилання Відповідача-1 в наказі № 79 від 14.11.2013 року на Порядок проведення службових розслідувань стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою КМУ від 13.06.2000р. № 950, не може бути підставою для відсторонення від роботи Позивача, оскільки вищезазначена постанова Кабінету Міністрів України застосовується виключно на осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.Як вбачаєтьсяз Статуту Пустомитівського ДЛП ЛГП «Галсільліс» підприємство здійснює господарську діяльність з метою одержання прибутку, функцій держави або місцевого самоврядування на посадових осіб Пустомитівського ДЛП ЛГП «Галсільліс» не покладено. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідачем було надано письмові заперечення по справі в яких він, посилаючись на норми ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, стверджує, що при зверненні до суду Позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду, оскільки останнім, 25 листопада 2013 року, було отримано труду книжку, а позов подано 11 лютого 2014 року, не зважаючи на те, що останнім днем для його подання було 25 грудня 2013 року. У зв'язку з цим, вважає, що відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку встановленого законом або судом. Документи подані, після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Однак, слід зазначити, що строки передбачені нормами ст. 233 КЗпП України не є процесуальними, тому норми ст. 72 ЦПК України на які посилається Відповідач-1 не підлягають застосуванню. Крім цього, з врахуваннях усіх обставин у справі, відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, суд приходить до переконання про визнання причин пропуску звернення Позивача до суду з даним позовом поважними з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК Українипозови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. 19 листопада 2013 року Позивача було звільнено із займаної посади, 25 листопада 2013 року Позивачем отримано трудову книжку. 24 грудня 2013 року в Залізничному районному суді м. Львова Позивачем було зареєстровано позовну заяву про поновлення на роботі.Місцем проживання Позивача на той час був Залізничний район міста Львова ([ADDRESS]), що підтверджувалося актом ЛКП «Сигнівка» від 22 листопада 2013 року, а тому позов в порядку альтернативної підсудності було подано Позивачем до Залізничного районного суду м. Львова за місцем свого проживання. По даній справі 23 січня 2014 року (справа № 462/9878/13-ц) суддею Залізничного районного суду м. Львова було постановлено ухвалу, якою позовну заяву з додатками було повернуто Позивачу у зв'язку із непідсудністю даної справи Залізничному районному суді м. Львова. Отримавши зазначену ухвалу Залізничного районного суду м. Львова, з метою захисту власного порушено права та інтересу Позивач одразу звернувся з зазначеною позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Львова.

Outcome: approved