Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вимогами до ПАТ «УкрСиббанк», які було уточнено під час розгляду справи, про захист прав споживачів та визнання договору про надання кредиту недійсним так як його укладення є незаконними і суперечить чинному законодавству. В судовому засіданні представник позивача адвокат Галата М.О. уточнені вимоги позову підтримала та пояснила, що 18.07.2007 року між сторонами було укладено договір про надання кредиту за умовами якого банк надав позивачу кредит на споживчі потреби в розмірі 20000 доларів США строком до 17.07.2018 року під 12,5% річних. Вказаний договір просила визнати недійсним оскільки він передбачає видачу споживчого кредиту в іноземній валюті проте чинним законодавством України можливість надання банками споживчих кредитів в валюті не передбачено; крім того банк при здійсненні валютного кредитування не мав на це відповідну ліцензію, а позивачка не є належним резидентом валютного кредитування. Договір укладено з використанням нечесної підприємницької практики, так як працівники банку при його укладенні ввели [PERSON] в оману з приводу того, що доларовий кредит є для неї значно вигіднішим запевнивши, що кредит у гривнях обтяжений великими процентами в порівнянні з доларовим. Зміст спірного договору суперечить ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування. Надання неповної та недостовірної інформації сприяло введенню позивача в оману, вплинуло на можливість вільного усвідомлення волевиявлення при укладенні кредитного договору. Всупереч вимог Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» оспорюваний договір не міститься порядку його зміни, які б ураховували інтереси споживача, не містить умов про порядок припинення договору, відповідальність банку. Фактично ще в момент підписання договору [PERSON] поставлено в невигідне, таке, що порушує її права становище. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені вимоги підтримала та дала пояснення аналогічні поясненням представника. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. 18 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»), далі Банк, та [PERSON], далі Позичальник, був укладений договір про надання кредиту №11183394000, (далі Кредитний договір) (а.с 6-17), відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 20000 доларів США на споживчі потреби, позичник зобов'язалась повернути кредит не пізніше 17.07.2018 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 12,5 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.9.2 Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Згідно п. 4.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані Банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені Договором. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором № №11183394000 від 18.07.2007 року було укладено договори іпотеки та поруки. Згідно договору іпотеки укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], іпотекодавцями передано в іпотеку належну їм на праві власності двохкімнатну квартиру загальної площею 48,6 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с 18-20). Згідно договору поруки укладеного 18.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], останній зобов'язується відповідати за невиконання позивачем усіх її зобов'язань, які виникають з договору кредиту. Як встановлено судом в розділі 9 кредитного договору сторони погодили Особливі умови договору та стверджують, що вони домовились про форму договору, кожен його аркуш підписується особисто позичальником та уповноваженим представником Банку, із застереженнями позичальника що йому умови цього договору цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими, по відношенню до нього, та що перед підписанням Договору позичальником отримано Інформаційний лист Банку, відповідно до вимог п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с11-12). Як вбачається з кредитного договору представник Банку та позивач на кожному аркуші договору проставили свої підписи про ознайомлення з умовами Договору та про їх погодження (а.с 6-17). Невід'ємним додатком до кредитного договору є Додаток №1 Графік зменшення ліміту кредитної лінії яким встановлено, що Позичальник згідно умов Договору зобов'язується повернути Банку кредит у таких розмірах, щоб станом на вказані в графіку дати сума заборгованості за кредитом не перевищувала встановлені ним розміри з яким ознайомлена та погодилась позивачка, про що проставила свій підпис (а.с 14-17). Отже, доводи [PERSON] відносно того, що її було введено в оману ненаданням повної та достовірної інформації по кредиту, що призвело до помилки, результатом якої було укладення зазначеного кредитного договору, спростовані наявними у справі доказами. Згідно ст. 230 ЦК України правочин визнається недійсним якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір і порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що вказані в ЦК України, умови договором передбачені і погоджені сторонами. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року вказує на те, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивач був вільним у виборі, як фінансової установи, так і валюти кредитування. Як вбачається з оспорюваного договору, сторони на момент його укладення визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті та досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Твердження позивача про порушення Банком вимог нормативно-правових актів у зв'язку з наданням кредиту в іноземній валюті не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Так відповідно до ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункти 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року скеровують суди на те, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Враховуючи, що кредитний договір було укладено до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» правові підстави для визнання вказаного договору про надання споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним з вказаних підстав, відсутні. Що стосується посилання позивача на використання працівниками Банку нечесної підприємницької практики, яка полягає в тому, що останні при укладенні кредитного договору ввели [PERSON] в оману з приводу того, що доларовий кредит є для неї значно вигіднішим запевнивши, що кредит у гривнях обтяжений великими процентами в порівнянні з доларовим слід вказати, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Отже, підстав для визнання кредитного договору з підстав наведених позивачем, недійсним судом не встановлено, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed