Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області та просять виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 16.09.1989 року по 26.04.2010 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. Під час спільного шлюбу сторони отримали квартиру [ADDRESS] з правом добудови. Сторони добудували кімнату, вхід до квартири і оформили право власності на зазначену квартиру на відповідача. 29.04.2011 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира проведений поділ квартири порівну. У подальшому за борги відповідача по комунальним платежам і аліментам частина квартири [PERSON] була реалізована через аукціон та її придбала дочка позивача [PERSON], тому на даний час квартира належить на праві приватної власності позивачам у справі. Однак, відповідач продовжує проживати у квартирі, зареєстрований у ній та упродовж тривалого часу систематично влаштовує сварки, погрози та бійки. Позивач [PERSON] неодноразово зверталась з приводу неправомірних дій відповідача до Корольовського РВ УМВС України у Житомирській області. Крім того, за умисне заподіяння тілесних ушкоджень дільничному інспектору, який присікав хуліганські дії відповідача у квартирі, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23.01.2014 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.2 ст.345 КК України. На неодноразові вимоги звільнити квартиру відповідач категорично відмовляється. Згідно поданої через канцелярію суду заяви (а.с.66) позивач і представник позивача просять слухати справу у їх відсутність, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.67). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачі, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи без самостійних вимог - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області у судове засідання не з'явився, згідно поданої через канцелярію суду заяви просить розглядати справу у його відсутність та зазначає, що позовна вимога про зобов'язання зняти з реєстрації відповідача, яка заявляється до УДМС України в Житомирській області як суб'єкта владних повноважень є передчасною та задоволенню не підлягає (а.с.34). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивачів, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч. 1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Власник майна відповідно до положень ст.ст.319, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 157 ЖК України визначено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих відбувається без надання іншого жилого приміщення. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні у разі, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Як вбачається з рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.04.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна задоволено. Визнано спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS] та розділено спільну сумісну власність подружжя з визнанням права власності за позивачем [PERSON] на кімнату площею 19,8 кв.м, за відповідачем [PERSON] на кімнату площею 18,3 кв.м (а.с.8). Позивачеві [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 52/100 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а.с.16-17). 01.06.2013 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] позивачеві [PERSON] видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яким посвідчено право власності на 48/100 ід. частин двокімнатної квартири [ADDRESS], яка придбана нею за 63 500,00 грн. та належала раніше відповідачеві [PERSON] (а.с.18), яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.19). Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23.01.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України (а.с.12-13). З відповіді начальника Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області Остапчука В.О. №14414 від 22.10.2014 року вбачається, що до [PERSON] вживались заходи профілактичного характеру та протягом 2013 року він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства у сімї (а.с.45-46). Таким чином, враховуючи, що відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для позивачів як власників квартири спільне проживання з ним в одній квартирі внаслідок триваючої антигромадської поведінки, раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не давали позитивних результатів, відповідач протягом 2013 року багаторазово притягувався до адміністративної відповідальності, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення підлягає задоволенню. Оскільки згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності поширюється компетенція адміністративних судів, тому вимога до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про зобов'язання зняти [PERSON] з реєстраційного обліку не може бути розглянута у порядку цивільного судочинства. Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою). Таким чином, рішення суду у справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для зняття з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial