Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яка дії як законний представник [PERSON], [PERSON], яка дії як законний представник [PERSON] про відшкодування майнової та матеріальної шкоди завданої пошкодженням майна. В грудні 2017 року Позивач - [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть Серія [NUMBER], у зв'язку з чим було залучено до справи правонаступника - [PERSON]. Позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 18 червня 2016 року спільними діями малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], було пошкоджено автомобіль марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належав Позивачу [PERSON]. Право власності на Автомобіль підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 25 березня 2015 року, на підставі зазначеного свідоцтва його син [PERSON] має право користування Автомобілем. Позивач зазначав, що 18 червня 2016 року [PERSON], разом з родиною перебував у місті Києві на запрошення своїх родичів. Приблизно о 14 год. 30 хв. [PERSON], припаркував Автомобіль біля першого під'їзду будинку по [ADDRESS]. Жодних пошкоджень на той час транспортний засіб не мав. Близько 16 год. 05 хв. з вікна квартири, де перебував Позивач з родиною, він помітив, що Автомобіль пошкоджено, а саме розбите заднє скло, на даху Автомобіля біля заднього скла з'явилася вм'ятина. Як потім було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження №12016100080006471, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2016 року, за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України малолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 18 червня 2016 року в денний час, знаходячись на загальному балконі тринадцятого поверху першого під'їзду будинку [ADDRESS], кидали вниз гумові кульки заповнені водою, одна з кульок влучила в припаркований біля будинку Автомобіль, пошкодила дах Автомобіля і розбила заднє скло. Свідком зазначених обставин став громадянин [PERSON], який затримав малолітніх та викликав наряд поліції. Орган досудового слідства прийшов до висновку, що Автомобіль було пошкоджено саме спільними діями зазначених малолітніх осіб. Позивач зазначав, що звернувшись до офіційного дилера автомобілів марки "Honda" в Україні Приватного акціонерного товариства "Дніпро Мотор Інвест" (далі по тексту - ПрАТ "Дніпро Мотор Інвест"), Позивач дізнався, що вартість відновлювального ремонту Автомобіля у офіційного дилера складатиме 25 185 грн., що підтверджується Калькуляцією орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт і запасних частин від 23 червня 2016 року. Таких коштів для проведення ремонту Автомобіля в офіційного дилера Позивач не мав, сподіватися на своєчасне відшкодування шкоди в добровільному порядку від батьків малолітніх, які пошкодили Автомобіль також не доводилося, єдиним прийнятним для себе виходом із ситуації він вважав здійснення ремонту Автомобіля на приватній станції технічного обслуговування автомобілів. Ремонт Автомобіля здійснено на станції техобслуговування автомобілів суб'єкта підприємницької діяльності - [PERSON], вартість відновлювального ремонту склала 13 550 грн., що підтверджується рахунком до сплати №65 від 08 вересня 2016 року та квитанцією до прибуткового ордеру №65 від 08 вересня 2016 року. Позивач зазначав, що Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що 18 червня 2016 року приблизно о 15 год. 15 хв. за адресою: [ADDRESS], неповнолітній [PERSON], [INFO] з хуліганських спонукань пошкодив автомобіль марки " Honda ", державний реєстраційний номер [NUMBER], та встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки вона ухилялася від виконання покладеного на неї законом обов'язку щодо належного виховання її неповнолітньої дитини. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що 18 червня 2016 року о 15 год. 15 хв. за адресою: [ADDRESS], неповнолітній [PERSON], [INFO] з хуліганських спонукань пошкодив автомобіль марки " Honda ", державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання покладеного на неї законом обов'язку щодо належного виховання сина. Позивач зазначав, що як встановлено органами досудового слідства, пошкодження Автомобіля здійснено спільними діямималолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Батьки малолітніх [PERSON] та [PERSON], які свідомо відносяться до виховання своїх дітей, відшкодували завдану Позивачу шкоду в досудовому порядку за Договором про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 24 липня 2016 року. При укладенні договору сторони домовилися, що кожним із батьків має бути відшкодовано по ? частці від завданої майнової шкоди. Вину малолітніх [PERSON] та [PERSON] встановлено також постановами Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року та 09 листопада 2016 року відповідно. Відповідачі -1, -2 взагалі не вважають за потрібне відшкодовувати будь-які збитки. Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь моральну шкоду, оскільки було завдано значних душевних страждань у зв'язку із пошкодженням Автомобіля. Був порушений нормальний ритм його життя, у зв'язку зі стресом погіршився сон, адже він одержав значні незаплановані додаткові витрати та тривалий час був позбавлений можливості користуватися Автомобілем, мусив витрачати час і нерви на встановлення всіх обставин пошкодження Автомобіля, з'ясовувати як краще і вигідніше відновити авто, адже пошкодження даху та його перефарбування впливає на його вартість при подальшій реалізації. Позивач дбайливо ставиться до свого майна, Автомобіль утримується у належному стані і не потребував ремонту до пошкодження. Великою прикрістю для Позивача стало також те, що батьки деяких малолітніх замість того, щоб домовитися і знайти вихід із ситуації, робили все аби уникнути відповідальності. З урахуванням вищевикладеного, Позивач просить суд у відшкодування завданої йому моральної шкоди стягнути з Відповідачів - 1, 2, на його користь по 1000 (одній) тисячі гривень з кожного. Отже, позивач вважає, що загальний розмір завданих Позивачу, пошкодженням Автомобіля збитків, складається з 13 550 грн. вартості відновлювального ремонту Автомобіля, вартості калькуляції ремонту Автомобіля, зробленої у офіційного диллера автомобілів марки "Honda'' в Україні ПрАТ "Дніпро Мотор Інвест", у розмірі 250 грн. та коштів сплачених позивачем на представництво його інтересів в органах досудового слідства, судах та інших установах, перед фізичними та юридичними особами при встановленні всіх обставин пошкодження Автомобіля, притягнення до відповідальності винних осіб. Оскільки Позивач проживає на віддаленій відстані від місця завдання шкоди, зовсім не розуміється на юридичних аспектах події, що сталася 18 червня 2016 року, він змушений був уповноважити свого сина [PERSON], який має вищу юридичну освіту, на представництво його інтерсів як власника Автомобіля, про що оформив нотаріальну довіреність, вартість довіреності становить 250 грн., окрім того, так як [PERSON] має належним чином оформлене право користуватися Автомобілем, було прийнято рішення, що потерпілим в рамках кримінального провадження буде визнано саме [PERSON], він з'являвся на допити до слідчого, ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, отримував, всі необхідні документи. Оскільки [PERSON] працює в м. Черкасах, Позивач оплачував його поїздки до м. Києва з м. Черкаси з метою представництва його інтересів. На час звернення з позовом до суду підтвердженими є витрати на три поїздки вартістю 120 грн. кожна. Факт отримання грошових коштів [PERSON] від Позивача з відповідним цільовим призначенням підтверджується розпискою. Таким, чином загальний розмір збитків складає 14 410 грн. (13550 грн. (вартість ремонту) + 250 грн. (вартість калькуляції) 250 (вартісь оформлення довіреності) + 360 грн. (вартість 3-х квитків). Одна четверта частина від зазначеної суми становить 3 602 грн. 50 коп. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2016 у справі відкрито провадження. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21.02.2017 року цивільну справу направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2017 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2017 року клопотання про забезпечення доказів задоволено. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2018 року зупинено провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року проваджено по справі відновлено. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник Позивача у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу за відсутності представника. Відповідач -1 [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надавала до суду заперечення, в яких проти позову заперечувала та просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що малолітній [PERSON] не вчиняв жодної дії направленої на умисне, або не умисне пошкодження майна Позивача. Особисто, дії малолітнього [PERSON] не призвели і не могли призвести до заподіяння будь якої шкоди, більш того кидання кульок з водою не мають під собою належного юридичного підґрунтя кваліфікуватись, як злочин. Зміст постанови про закриття кримінального провадження є нічим іншим, як припущенням слідчого у тому, що [PERSON] своїми діями, спільно з іншими малолітніми, пошкодив автомобіль потерпілого, оскільки достоменно не встановлено, що саме [PERSON] кинув шарик яким було завдано шкоди. В матеріалах справи міститься постанова Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року в резолютивній частині якої вказано, що провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, предметом розгляду справи мало бути, ухиляння від виконання передбачених законом обов'язків, щодо виховання сина. Більш того, в описовій частині постанови допущено ряд неточностей з яких слідує невизначеність по відношення до кого ухилялись від виконання передбачених законом обов'язків - сина або доньки. Також, звертає увагу суду на те, що на даний час достоменно не зрозуміло, що було предметом розгляду адміністративної справи, чи притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ухилялись від виконання передбачених законом обов'язків - доньки або сина, чи за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єктагосподарювання. Відповідач - 2 [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавала до суду заперечення, в яких проти позову заперечувала та просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, щокатегорично не згодна з розрахованим позивачем розміром, як матеріальної так і моральної шкоди. Документи, які подані суду в обгрунтування розміру матеріальної шкоди вважаю не належними. Про наслідки розгляду кримінального провадження № 12016100080006471 не була повідомлена, що вбачається з резолютивної частини постанови слідчого від 15 серпня 2016 року. Так само як і про розгляд Святошинським районним судом м. Києва справи про адміністративне правопорушення щодо мене за ст. 184 КпАП України № 759/12572/16-п, внаслідок якого винесено постанову від 09.11.2016 р. Дослідивши матеріали цивільної справи вислухавши доводи позивачів та відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 27.12.2016 року позивач [PERSON], звернувся із вказним позовом до суду ( а.с.1-5). Судом встановлено, що транспортний засіб автомобіль марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], на день пред"явлення позову належав Позивачу [PERSON], право власності на Автомобіль підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 25 березня 2015 року ( а.с.6). Судом встановлоено, що [INFO] року Позивач - [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть Серія [NUMBER]. Судом встановолено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину від06.06.2018 року (а.с.169) [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON], в тому числі, автомобіля марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], на день пред"явлення позову належав Позивачу [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно Постанови Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2016 року по справі №759/12572/16-п яка набрала законнох сили, ( а.с.10) [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та закрито провадження у зв"язку із закінченям строку притягнення до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що згідно Постанови Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2016 року по справі №759/12570/16-п, яка набрала законнох сили, ( а.с.11) [PERSON] [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та закрито провадження у зв"язку із закінченям строку притягнення до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що на день завдання шкоди 18.06.2016 року [PERSON], внаслідок ушкодження автомобіля марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]- були малолітніми особами. Відповідно до вимог ч.1,ч.4 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи,- якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.. Обов'язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов'язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров'ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли. Відповідно до ст. 1181 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Якщо в момент завдання шкоди кількома малолітніми особами одна з них перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад відшкодовує завдану шкоду у частці, яка визначається за рішенням суду. Судом встановлено, що як вбачається із матеріалів кримінального провадженя та визнано самим позивачем ( а.с.77-113), 18 червня 2016 року спільними діями малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], було пошкоджено автомобіль марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належав Позивачу [PERSON]. Як вказав у позовній заяві позивач, батькі малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визнали свою провину та відшкодували позивачу у досудовому порядку збитки за пошкоджений спільними діями чотриьох малолітніх дітей автомобіля марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належав Позивачу [PERSON]. Відповідачі у справі, відмовилися відшкодовувати збитки у досудовому порядку, що завдані діями їх малолітніх дітей, в зв"язку із чим він звернувся до суду. Тобто виходячи із положень ст.ст. 1178, 1181 ЦК України, враховуючи спільні дії чотирьох малолітніх дітей, відсуності домровленості між батьками щодо відшкодування збитків, вже проведеного відшкодування збитків батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 вартості завданих збитків, відповідальність відповідачів за висновкомсуду має складати по 1/4 частини з кодного, від вартості завданих збитків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Судом встановлено, що в обгрунтування заявлених позовних вимог, у якості доказу вартості завданих збитків внаслідок неправомірних дій чотирьох малолітніх дітей, шо мало місце 18.06.2016 року позивачем надано Калькуляцію орієнтованої вартості ремонтно-відновлюванх робіт ( а.с.14) та акт виконаних робіт ( а.с.15), рахунку про оплату №65 від 08.09.2016 року (а.с.12-16). згідно яких позивач сплатив за ремонт транспортого засобу марки "Honda", модель "Accord", 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] - 13 550 грн. 00 коп, 250 грн.00 коп; вартість оформленої довіреності 250 грн, вартість трьох квитків- 360,00 грн.( а.с.17-22), 14410, 00 грн : 4= 3602,50 грн. становить 1/4 частна від цих витрат. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так, відповідно до вимог статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач виходячи із принципу справедливості та розумності, просить стягнути з кожного з відповідачів моральну шкоду, завдаану протиправними діями малолітніх дітей, з їх батків відповідчів у справі у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Згідно зі ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма регулює відповідальність за порушення суб'єктивних прав, які становлять зміст зобов'язальних правовідносин, але вина є необхідною умовою будь-якого виду цивільно-правової відповідальності, зокрема, відповідальності за порушення абсолютних речових та особистих немайнових прав. Відповідно побудовані і статті 1166 та 1167 ЦК, які встановлюють загальні умови відповідальності за завдання майнової та моральної шкоди у зобов'язаннях по відшкодуванню шкоди. У цивільному праві відповідальність виникає у правопорушника перед потерпілою особою, і тому для особи, суб'єктивні права якої порушені, не має значення психологічне ставлення правопорушника до своєї поведінки та її наслідків. І останнє, а саме, що стосується відповідальності осіб, які є законними представниками малолітніх осіб, за шкоду, завдану останніми. їх вина полягає у несумлінному здійсненні або ухиленні ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою (ч. 1 ст. 1178 ЦК). Отже, у цих випадках вина не має суб'єктивного характеру. ЦК вперше закріпив легальну цивільно-правову дефініцію вини (ст. 6 І 4 ЦК), визначаючи її через обставини, які свідчать про її відсутність. Так, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК). Отже, вина у цивільному праві - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання або для запобігання заподіянню шкоди. Судом встановлено, із доказів поданих відповідачам у справи, їх заперечень проти позову, що відсутні протиправні дії їх малолітніх дітей щодо пошкодження транспортного засобу позивача та їх відповідальність за таки дії, також відповідачі не надали доказів достаніх, допустимих та належних, які б спростовували понесені витрати на відновлювання транспотрного засобу після його пошкоження,що мало місце 18.06.2016 року, а тому позщов доведений з боку позивача та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 2 вказаної статті Кодексу, інші судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: у розмірі На підставі викладеного та

Outcome: approved