Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом та, не наполягаючи на уточненнях своїх позовних вимог від 13.03.2013, остаточно просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі 95004 грн. за договором купівлі - продажу цінних паперів. В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 січня 2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу цінних паперів, за яким він зобов'язався передати відповідачу облігації, які дають право на придбання у власність машиномісця [NUMBER] по [ADDRESS] загальною вартістю 95004 грн., а останній зобов'язався сплатити йому зазначену суму, однак до теперішнього часу грошей за даним договором він не отримав, тому і просить їх стягнути на свою користь. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві (т.1 а.с.2-4). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог та пояснив, що всі умови вищевказаного договору виконані належним чином, на підтвердження чого свідчить відповідний акт про виконання цього договору та акт прийняття-передачі грошових коштів від 20.01.2010 року. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 жовтня 2013 року, в задоволенні позову було відмовлено. Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, вищевказаною ухвалою суду касаційної інстанції від 25.12.2013 року встановлено наступне. 29 жовтня 2004 року між [PERSON] та ЗАТ "ЛІНКС - цінні папери", ТОВ "Компанія з управління активами Енергобудлізинг" було укладено договір купівлі - продажу облігацій ДП "Міськбудінвест". В той же день - 29.10.2004 між позивачем та ТОВ "Міськбудінвест" було укладено договір про резервування машиномісця та порядок погашення облігацій (т.1 а.с.9-10; 11-12). 20 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяло ВАТ "Аграрний комерційний банк", було укладено договір купівлі - продажу цінних паперів, за умовами якого відповідач купує, а позивач продає цінні папери, що є підставою для отримання у власність машиномісця [NUMBER] по [ADDRESS] (т.1 а.с.13-14; надалі - Договір). Договором визначено наступний порядок передачі цінних паперів: п.3.1. - продавець зобов'язаний надати зберігачеві цінних паперів розпорядження на списання цінних паперів на користь покупця у строк до 25 січня 2010 року; п.2.1. - покупець зобов'язаний сплатити на поточний рахунок продавця загальну суму договору, визначену в п. 1.3 договору до 25 січня 2010 року. 21 січня 2010 року сторонами по справі був підписаний акт виконання договору купівлі - продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Укладеним між сторонами по справі договором купівлі - продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року визначено наступний порядок передачі цінних паперів: продавець зобов'язаний надати зберігачеві цінних паперів розпорядження на списання цінних паперів на користь покупця у строк до 25 січня 2010 року; покупець зобов'язаний сплатити на поточний рахунок продавця загальну суму договору, визначену в п. 1.3 договору до 25 січня 2010 року. 21 січня 2010 року [PERSON] передав [PERSON] цінні папери у вигляді іменних акцій, тим самим виконав передбачені договором купівлі - продажу цінних паперів зобов'язання, що підтверджується розпорядження на виконання облікової операції, однак, відсутні докази про переказ грошових коштів на рахунок позивача (т.1 а.с. 15). Також, безпосередньо в ухвалі від 25.12.2013, суд касаційної інстанції вказав на те, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди не з'ясували чи була покупцем, на виконання умов спірного договору, перерахована на поточний рахунок продавця сума за договором у розмірі 95004 грн., якщо ні, то з яких причин, та коли саме і за яких умов відбулася передача грошових коштів. В судовому засіданні вже при повторному розгляді вказаної справи стороною відповідача був наданий акт від 20.01.2010 прийняття-передачі грошових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів №Б 10/01-16 від 20.01.2010, згідно якого [PERSON] (покупець) передав [PERSON] (продавець) грошові кошти готівкою в розмірі 95004,00 грн. Факт передачі та отримання зазначеної вище суми грошових коштів сторони засвідчують власними підписами. Даний акт підписується з метою запобігання виникнення спірних ситуацій між сторонами договору щодо невиконання зобов"язань покупця перед продавцем. Даний акт виготовлено та підписано в двух екземплярах по одній для кожної із сторін (т.1 а.с.221). Натомість, сторона відповідача не змогла пояснити про обставини, час і місце складання вказаного акту, а також причини неповідомлення про його існування протягом всього розгляду справи, починаючи з січня 2013 року, враховуючи, що її перший розгляд відбувався у трьох судових інстанціях. При цьому, сам позивач в своїй заяві заперечує про існування такого акту та свого підпису на ньому як підтвердження отримання грошових коштів і наполягає на тому, що ним ніяких коштів від відповідача на виконання умов Договору отримано не було (т.2 а.с.29). На виконання вищевказаних вимог ухвали суду касаційної інстанції при повторному розгляді вказаного позову судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов п. 2.1 Договору покупець (відповідач) не перерахував на поточний рахунок продавця загальну суму Договору до 25 січня 2010 року, яка в даному випадку становить суму позову - 95004,00 грн., що сторонами і не заперечувалось, а представник відповідача наполягав на виконання умов Договору шляхом передачі грошових коштів у вказаному розмірі готівкою безпосередньо відповідачем - позивачу. При цьому, ні вищевказаний акт прийняття-передачі грошових коштів від 20.01.2010 року, ні підписаний сторонами акт виконання договору купівлі - продажу цінних паперів від 20 січня 2010 року, - на думку суду в даному випадку не являються належними і допустимими доказами виконання відповідачем [PERSON] умов п. 2.1 Договору, згідно якого, він, як покупець, був зобов'язаний сплатити саме на поточний рахунок продавця ([PERSON].) загальну суму договору 95004,00 грн. до 25 січня 2010 року, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку суду не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач перерахував на поточний рахунок позивача 95004,00 грн. до 25 січня 2010 року, або доказів укладення сторонами додаткових угод до Договору, або внесення змін до нього в частині визначення іншого порядку оплати вартості цінних паперів, тобто судом достовірно встановлено невиконання відповідачем [PERSON] п.2.1. Договору. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд знаходить наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів №Б10/01-16 від 20.01.2010 року в розмірі 95004,00 грн., у зв'язку із доведеністю стороною позивача обставин, які б свідчили про порушення відповідачем прав позивача. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved