Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

у липні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ДП "Укртранснафтопродукт" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 23 жовтня 2015 року вона працювала в ДП "Укртранснафтопродукт" на посаді заступника головного бухгалтера, а з 13 червня 2016 року - на посаді в.о. головного бухгалтера. Відповідно до наказу № 10-к від 31.03.2018 р. її було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Станом на 31 березня 2018 року відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати за січень - березень 2018 року на загальну суму 48 725,54 грн., яка була виплачена в червні. Наказом № 10-к від 31.03.2018 р. позивачу нараховано компенсацію за невикористані 34 дні щорічної відпустки, а також вихідна допомога в розмірі тримісячного заробітку, що складає 18 699,46 грн. та 47 465,74 грн. (з урахуванням відрахувань податків), відповідно. Вказані кошти також не були виплачені позивачу в день звільнення. Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідача загальну заборгованість у розмірі 143 301,32 грн., в тому числі: - компенсація за невикористану відпустку у сумі 18 699,46 грн., - вихідна допомога у розмірі 47 465,74 грн., - середній заробіток за весь час затримки після звільнення (157 днів) у розмірі 109 102,44 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд ззадовольнити позов, стягнувши середній заробіток за весь час затримки по день постановлення рішення у справі. Відповідач ДП "Укртранснафтопродукт" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав письмовий відзив. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову, проте визнає заборгованість у сумі 18 699,46 грн. компенсації за невикористану відпустку та 47 465,74 грн. вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом ДП "Укртранснафтопродукт" № 52-к від 23 жовтня 2015 р. [PERSON] призначена на посаду заступника головного бухгалтера. (а.с. 9) Наказом № 911-к від 13 червня 2016 р. ДП "Укртранснафтопродукт" [PERSON] призначена виконуючим обов"язки головного бухгатера. (а.с. 10) Наказом ДП "Укртранснафтопродукт" № 10-к від 31.03.2018 р. [PERSON] звільнена з посади виконуючого обов"язки головного бухгалтера ДП "Укртранснафтопродукт" 31.03.2018 р. на підставі абзацу 3 статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. Даним наказом позивачу нараховано компенсацію за невикористані 34 дні щорічної відпустки, а також вихідна допомога в розмірі тримісячного заробітку, що складає 18 699,46 грн. та 47 465,74 грн. (з урахуванням відрахувань податків), відповідно. (а.с. 11) Проте, при звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вбачається, що станом на 31 березня 2018 року відповідач мав перед позивачем заборгованість із заробітної плати за січень - березень 2018 року на загальну суму 48 725,54 грн., яка була виплачена в червні. З відзиву вбачається, що відповідач визнає наявність у підприємства перед [PERSON] по виплаті заборгованість у сумі 18 699,46 грн. компенсації за невикористану відпустку та 47 465,74 грн. вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку, проте через відсутність грошових коштів не має можливості провести повний розрахунок з ним. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2018 року по 04 вересня 2018 року, що складає 157 робочих дні. З довідки № 01/130 від 07.06.2018 р. вбачається, що середньоденний заробіток позивача складає 694,92 грн. Таким чином, починаючи з 01 квітня 2018 року по 27 вересня 2018 року (день постановлення судового рішення) пропущений строк розрахунку відповідача перед позивачем складає 174 дні. Тому, враховуючи положення статті 117 КЗпП України, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки після звільнення у розмірі 120 916,08 грн. (694,92 грн. х 174 дні) Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 18 699,46 грн. компенсації за невикористану відпустку, 47 465,74 грн. вихідної допомоги та 120 916,08 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1 762 грн. судового збору.

Outcome: approved