Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що їй [PERSON] , [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 жовтня 2020 року державним нотаріусом Кицка М.М., зареєстрованого в реєстрі за №146/2020, належить на праві приватної особистої власності, в цілій частині, житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується також, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62087562 від 16.10.2020 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №228385016 від 16.10.2020. В житловому будинку на день звернення до суду є зареєстрованим відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , що стверджується записом у будинковій книзі. Відповідач, [PERSON] , був зареєстрований у житловому будинку за згодою її покійного чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , однак договору найму житлового приміщення між її покійним чоловіком та відповідачем не укладалося. Підставою для звернення до суду із вказаним позовом є те, що [PERSON] з моменту реєстрації, 22.03.2013 по сьогоднішній день, жодного дня не проживав за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.10.2020 та довідкою Чорнотисянської сільської ради №1831 від 21.10.2020. Зняти з реєстрації з місця проживання відповідача [PERSON] у добровільному порядку для неї являється неможливим, оскільки відповідач від цього відмовляється, що змушує її, як власника житлового будинку звернутися до суду за вирішенням спору шляхом прийняття відповідного судового рішення. У зв`язку із реєстрацією в даний час відповідача [PERSON] у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. Дані обставини проявляються у неможливості одержанні нею певних документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо, оскільки відповідач на даний час зареєстрований у моєму будинку, не маючи на те відповідних правових підстав, що підтверджується наступними доводами. Відповідач, членом її сім`ї не являється, у її будинку жодного дня не проживав, не веде з нею спільного господарства, не має з нею спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між нею чи її покійним чоловіком та відповідачем не укладалося. Виходячи із наведеного, вважає, що відповідач, правом власності у будь-якій формі чи частці/частках на житловий будинок не володіє, а його реєстрація у житловому будинку порушує її, як єдиного законного власника, права на володіння, користування та розпорядження житловим будинком. На підставі наведеного просила,винести рішення, за яким визнати громадянина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловими приміщеннями будинку [ADDRESS] , шляхом зняття його з реєстрації місця проживання. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 30.10.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України. 26.11.2020 (реєстрація канцелярією суду), відповідачем, [PERSON] подано до суду заяву, в якій відповідач позовні вимоги визнав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 16 жовтня 2020 року державним нотаріусом Кицка М.М., зареєстрованого в реєстрі за №146/2020, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62087562 від 16.10.2020 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №228385016 від 16.10.2020. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги. При цьому, відповідач, [PERSON] ,з моменту реєстрації - 22.03.2013 по сьогоднішній день жодного дня не проживав за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.10.2020 та довідкою Чорнотисянської сільської ради №1831 від 21.10.2020. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела, що відповідач членом її сім`ї не являється, у належному їй на праві приватної власності житловому будинку жодного дня не проживав, не веде з нею спільного господарства та не має спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між нею чи її покійним чоловіком та відповідачем не укладалося. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено. Натомість 26.11.2020 подано через канцелярію суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved