Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

01.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" (далі - Банк) про визнання протиправною бездіяльності ПАТ "Дельта Банк" щодо видачі грошових коштів з поточного рахунку та щодо виконання платіжного доручення № 1 від 13.11.2014 р., стягнення коштів перерахованих на поточний рахунок № [NUMBER] в сумі 5000,00 доларів США, пені у розмірі 45,00 доларів США, моральної шкоди в розмірі 3000 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, змінив предмет позову та просив стягнути з ПАТ "Дельта Банк" грошові кошти з поточного рахунку в доларах США в сумі 7062,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми, пеню в розмірі 0,1 відсотка за кожен день порушення виконання переказу, моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн. Позивач в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав, пояснив, що 01.09.2014 р. та 06.12.2014 р. закінчився строк договорів банківського вкладу, укладених між ним та відповідачем, відповідно до умов яких нараховані відсотки перераховуються на поточний рахунок № [NUMBER], а також на вказаний рахунок перераховується сума вкладу після закінчення строку договору. В день закінчення строку вкладу він неодноразово звертався до Банку, але коштів не отримав. З 13.11.2014 р. ним подавались заяви про перерахування коштів на інший поточний рахунок відповідно платіжного доручення, проте зазначені платіжні доручення не виконані, у зв'язку з чим порушені його права і він змушений звернутись до суду. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача грошові кошти за договором №005-14521-051213 від 05.12.2013 року в сумі 7062 долари США, три процента річних від просроченої суми виконання зобов'язання в сумі 123, 43 долари США, пеню у розмірі 0,1 відсотка за кожен день порушення виконання переказу в сумі 974,92 долара США та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 6000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Банком виконані взяті на себе зобов'язання, оскільки грошові кошти перераховані на поточний рахунок позивача та є його власністю, а Банк виконує функції з обслуговування рахунка клієнта. Також зазначив, що позивач звертався до Банку із заявами про видачу готівки, які не відповідають встановленій формі. Відповідно до Постанови Правління національного банку країни від 29.08.204 р., 01.12.2014 р. банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. Крім того, Банк не має можливості виконати платіжне доручення на переказ грошей оскільки термін дії цього доручення сплинув. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 05.12.2013 р. між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір № 005-14521-051213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку № [NUMBER], операції з якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. 03.06.2014 р. між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 10006007514150 за умовами якого сума вкладу складає 8000,00 доларів США строком до 01.09.2014 року. 07.09.2014 р. між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 00000008597402, за умовами якого сума вкладу складає 7292,67 доларів США строком до 07.10.2014 року. За умовами вказаних договорів вклад виплачується по закінченню строку шляхом зарахування на поточний рахунок № [NUMBER], відкритий на ім'я [PERSON] 05.09.2014р. грошова сума у розмірі 7280,21 доларів США та 05.12.2014 р. грошова сума у розмірі 7292,67 доларів США перераховані на поточний рахунок № [NUMBER], що підтверджується випискою по рахунку вих. №2/32-17/15017. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом (постанова Верховного суду країни від 25.12.2013 р. № 6-140цс13). Так, після закінчення строку дії договорів позивач неодноразово звертався до ПАТ "Дельта Банк" з вимогою про повернення вкладу, однак Банк не виконав ці вимоги, що підтверджується матеріалами справи (а.с.7,8,9,13,24,27). Пояснення представника відповідача щодо невідповідності заяв про повернення вкладу відповідній формі, судом не приймаються до уваги, оскільки форма заяви не впливає на встановлений законом обов'язок Банку повернути вклад вкладнику. Крім того, 13.11.2014 р. та 09.12.2014 р. [PERSON] до Банку подана заява щодо перерахування коштів на інший поточний рахунок за реквізитами, зазначеними в Платіжному дорученні (а.с. 10, 25), проте вони не виконані. Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Так, станом на 16.02.2015 р. розмір пені складає 974,92 доларів США, яка підлягає стягненню на користь позивача. Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" порушив взяті на себе зобов'язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути 3 % річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного суду країни від 29.05.2013 року № 6-39цс13, яким визнано правильними висновки судів про необхідність стягнення з банку - боржника на користь вкладників - кредиторів 3 процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, обмеження прав вкладника вільно розпоряджатися своїми коштами суперечать Конституції України та ЦК України. Закріплені Конституцією України та ЦК України права не можуть бути звужені, чи в інший спосіб обмежені. Тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошових коштів в сумі 7062,00, пені в сумі 974,92 доларів США та 3 відсотків від суми боргу за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 123,43 доларів США - підлягають задоволенню. Відповідно до абз. 2 п. 1.6. про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516 (надалі Положення), банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - долари США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись також у доларах США (або ж в еквіваленті національної валюти відповідно до заяви вкладника). Окремо слід зазначити, що відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо договір між фізичними особами містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватись в грошовій одиниці України - гривні. Це твердження узгоджене із правовою позицією Верховного Суду України, закріпленою у роз'ясненнях, що містяться у п. 14 Постанови його Пленуму від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", в якому зазначається, що оскільки ст. 192 ЦК України визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України - гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення суми, що підлягає стягненню, грошову одиницю України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики) в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Грошові кошти, які слід стягнути за договором вкладу, визначені в валюті "долари США" і складають 7062,00 доларів США, що (з урахування курсу НБУ на день ухвалення рішення у справі 17.02.2015 р. - 2635,8713 грн. за 100 доларів США.) еквівалентно 186145,23грн., пеня - 974,92 долари США, що (з урахуванням курсу НБУ на день ухвалення рішення у справі 17.02.2015 р. - 2635,8713 грн. за 100 доларів США) еквівалентно 25697,64 грн., три відсотки річних від простроченої суми за невиконання зобов'язань - 123,43 долари США, що (з урахуванням курсу НБУ на день ухвалення рішення у справі 17.02.2015 р. - 2635,8713 грн. за 100 доларів США) еквівалентно 3253,46 грн. При вирішенні заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від. 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем банківських послуг, тобто захист його як споживача регламентовано Законом України № 1023 від 12.05.91 р. "Про захист прав споживачів" та відповідними нормами Цивільного кодексу України. Згідно п.п. 5, 9 вищевказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факти заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, доказів, щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням відповідача та їх наслідки, що призвели до порушення звичайного способу життя позивача та вимагало від них додаткових зусиль для його організації, а також виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що достатньою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди буде сума 2000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2170,96 грн.

Outcome: partial