Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся із наведеним вище позовом в якому просив: Визнати інформацію, розміщену [INFO] року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "[INFO]" автора [PERSON] ([INFO]), а саме: "… Ще зникнення норми про люстрацію заступників голів судів пов'язували із впливом групи відомих суддів з донецької команди, що зараз контролює Вищий господарський суд. Після обрання в 2010 році президентом [PERSON], ВГСУ очолив екс-голова Донецького апеляційного суду [PERSON]. А в 2011 році в Київ переїхав його приятель - [PERSON], який з посади голови Господарського суду Донецької області перестрибнув в крісло заступника Господарського суду Києва. Пізніше [PERSON] був призначений суддею спеціалізованого суду та рекомендований Радою суддів господарських судів на посаду заступника голови ВГСУ. Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з [PERSON], але і з [PERSON] та колишнім Генпрокурором [PERSON]. Начебто [PERSON] допомагав їм у прийнятті потрібних рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав "Главком" [PERSON], незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце [PERSON]. … Посилаючись на суддів Віщого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва [PERSON] розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, [PERSON] скуповує голоси "у найкращих традиціях мажоритарки". "[PERSON] запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі "Главкому". - І пропонував значні суми для голоси за нього". … Згідно із внесеними змінами до закону "Про судоустрій", голови та заступники судів будуть призначатися шляхом таємного голосування більшістю від трьох четвертих від загальної кількості суддів відповідного суду. Але, за словами [PERSON], [PERSON] вигадав таку схему: суддя голосує "за" - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від "майбутнього голови" винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. … "[PERSON] був кишеньковим суддею родини [PERSON] ще з часів спільного донецького минулого та контролював захоплення, що відбувались в останні роки", - розповідає [PERSON]. …", - недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов'язати [PERSON] вилучити недостовірну інформацію щодо позивача, розміщену [INFO] року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "[INFO]" автора [PERSON] - [INFO]. Спростувати поширену інформацію шляхом зобов'язання [PERSON] розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтрентет-видання "Главком" повідомлення про ухвалене рішення із публікацією його тексту у триденний строк з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Спростувати поширену інформацію шляхом зобов'язання [PERSON] та [PERSON] розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту інтернет-видання "Главком" відповідне повідомлення про спростування. Стягнути з відповідачів на користь позивача 1 гривню в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивача внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації. Позов мотивовано тим, що [INFO] року в мережі Інтернет була розміщена інформація, яка стосується безпосередньо позивача та яку він вважає негативною, недостовірною та такою, що порочить його честь та ділову репутацію як судді. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду своїх представників, які позов підтримали повністю з підстав, наведених у позові, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила своїх представників, які проти позову заперечували, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов, просили відмовити в задоволені позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], повідомлені судом про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Суд, вирішивши питання про розгляд справи у відсутність позивача та відповідачів [PERSON], [PERSON], що не заперечували особи у справі, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача [PERSON], з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] року в мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання "Главком" в статті "[INFO]" автора [PERSON] ([INFO]) була поширена інформація відносно позивача, а саме: "Ще зникнення норми про люстрацію заступників голів судів пов'язували із впливом групи відомих суддів з донецької команди, що зараз контролює Вищий господарський суд. Після обрання в 2010 році президентом [PERSON], ВГСУ очолив екс-голова Донецького апеляційного суду [PERSON]. А в 2011 році в Київ переїхав його приятель - [PERSON], який з посади голови Господарського суду Донецької області перестрибнув в крісло заступника Господарського суду Києва. Пізніше [PERSON] був призначений суддею спеціалізованого суду та рекомендований Радою суддів господарських судів на посаду заступника голови ВГСУ. Такий злет в кар'єрі пов'язували із тісними стосунками не тільки з [PERSON], але і з [PERSON] та колишнім Генпрокурором [PERSON]. Начебто [PERSON] допомагав їм у прийнятті потрібних рішень для бізнесу. … Тепер, за інформацією, яку отримав "Главком" [PERSON], незважаючи на прийнятий Радою закон, планує не просто залишитись на своєму місці, а навіть стрибнути вище - і зайняти в результаті виборів місце [PERSON]. … Посилаючись на суддів Віщого господарського суду України, суддя Господарського суду міста Києва [PERSON] розповіла, що цього тижня, ще до визначення порядку проведення виборів, [PERSON] скуповує голоси "у найкращих традиціях мажоритарки". "[PERSON] запрошував до себе суддів для відповідних співбесід, - зазначила вона в коментарі "Главкому". - І пропонував значні суми для голоси за нього". … Згідно із внесеними змінами до закону "Про судоустрій", голови та заступники судів будуть призначатися шляхом таємного голосування більшістю від трьох четвертих від загальної кількості суддів відповідного суду. Але, за словами [PERSON], [PERSON] вигадав таку схему: суддя голосує "за" - фотографує бюлетень - після голосування демонструє його - отримає від "майбутнього голови" винагороду. Вона на бесідах і озвучувалася. Один голос, подейкують, дорівнює 250 тисячам доларів. … "[PERSON] був кишеньковим суддею родини [PERSON] ще з часів спільного донецького минулого та контролював захоплення, що відбувались в останні роки", - розповідає [PERSON]. …" Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.09 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спросувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову, звертала увагу на те, що її інтерв'ю та публікації спірної статті передувала величезна кількість інформації відносно позивача, яка була поширена у засобах масової інформації, а висловлювання автора статті не містить фактичних даних, а є лише оціночними судженнями та сатирою. Також просила звернути увагу на публічність особи позивача, оскільки позивач обіймав адміністративні посади в системі господарських судів України, а тому має з розумінням ставитися до намагання свободи вираження. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, суд надходить до висновку, що така інформація є виключно оціночним судженням автора, результатом аналізу відомостей відносно позивача, що були у березні 2014 року розміщені у чисельних засобах масової інформації, у таких як: - "Обозреватель" - у статті під назвою: [INFO]" від [INFO] ([INFO]) - "Антикор" - у статті "[INFO]" від [INFO]. ([INFO]) - "Деловая столица" у статті "[INFO]" від [INFO]. ([INFO]) - "ОРД" у статті "[INFO]" від[INFO]. ([INFO]) - "Інформатор" у статті "[INFO]" від [INFO]. ([INFO]); -([INFO]) -([INFO]) -([INFO]) - ([INFO]) - ([INFO]) - ([INFO]) - ([INFO]) - ([INFO]) - ([INFO]) -([INFO]) - ([INFO]) - ([INFO]) Зазначені фрази, які позивач вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, і відповідно не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності. Судом з'ясовано, що позивач є публічною особою, та на момент спірної публікації обіймав адміністративні посади в системі господарських судів України, у 2013 році увійшов до складу керівництва Вищого господарського суду України. Отже, спірна публікація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночними судженнями щодо публічної особи, а саме [PERSON], без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України "Про інформацію", такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як "Лінгенс проти Австрії" (1986р.); "Обершлік проти Австрії" (1991р.) у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі "Єрусалим проти Австрії" суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час надання коментарю інтернет-ваданню "Главком" відповідачем [PERSON] була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди. Отже, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed