Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Представник ПАТ "Фідобанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], який у ході розгляду справи уточнив та просив: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту №121-п/05 від 11 березня 2005 року у сумі 355 757,99 грн. - курсова різниця за кредитом, 8 992,41 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 192 668,70 грн. - заборгованість за відсотками та 203402,66 грн. - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків, а всього 751 829,35 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 11.03.2005 року між [PERSON] та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» укладено договір кредиту №121-п/05, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 114 000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 17% процентів річних у валюті. Вказані грошові кошти були надані відповідачу строком з 11 березня 2005 року по 10 березня 2010 року включно. На сьогоднішній день ПуАТ «ФІДОБАНК» є правонаступником всіх прав та обов'язків АБ «Факторіал-Банк» та ПуАТ «СЕБ Банк», що стосується також прав вимог за кредитними договорами. На сьогоднішній день зобов'язання в повному обсязі не виконано, за відповідачем рахується залишок заборгованості за договором кредиту, в той час як позивачем було надано кредит своєчасно та в повній мірі згідно умов договору. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором був укладений договір поруки від 11.03.2005 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступник ПуАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] Проте у порушення положень договору кредиту, приписів Цивільного кодексу України, відповідачами не виконуються зобов'язання щодо погашення суми кредиту та сплати процентів за його користування в строки та розмірі, визначених договором. З урахуванням того, що кредитний договір від 11.03.2005 року було укладено в іноземній валюті, доларах США, та те, що курс долара США відносно гривні значно зріс, і станом на день подання позову та надання розрахунку становить 21,425702 грн. за 1 долар США, сума боргу, стягнута з відповідача рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 11.11.2013 року в розмірі за тілом кредиту 26484,47 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2013 року становила 211690,37 грн, збільшилась, та станом на 27.08.2015 року, складає 567448,36 грн. тобто з моменту ухвалення рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова 11.11.2013 року курсова різниця становить 355 757,99 грн. З урахуванням того, що рішенням Червонозаводського районного суду стягнуто заборгованість станом-на 19.06.2013 року, позивач просив стягнути курсову різницю за кредитом у розмірі 355757,99 гривень, нараховані відсотки з 20.06.2013 року, тобто з моменту винесення рішення Червонозаводського районного суду у сумі 8992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 та пеню за несвоєчасне погашення погашення кредиту та відсотків. Курс НБУ на дату розрахунку становив 1 дол. США = 21,425702 грн. З урахуванням ч.2 ст.258 ЦК України, пеня за період з 28.08.2014 року по 25.06.2015 року за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків складає 203 402,66 грн., а саме: 53 885,70 грн.- пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 149516,96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в їх обгрунтуванні. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечив, натомість вказав, що кредитний договір, укладений 11.03.2005 року між ним та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» він вважає розірваним, згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2011 року по справі № 2018/2-359/11, а тому відсутні підстави для задоволення позову. /а.с. 87/ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив до суду заяву із проханням слухати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами в обгрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що 11 березня 2005 року між [PERSON] та Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» укладено Кредитний договір № 121-п/05, згідно умов якого АБ «Факторіал Банк» надав позичальнику кредит в сумі 114000 дол. США. Вказані грошові кошти були наданійому строком до 10 березня 2010 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 17,00 % річних. /а.с.5-7/ У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором був укладений договір поруки від 11.03.2005 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступник ПуАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] /а.с.8/ Крім того, 14 березня 2005 року було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею М.Л, зареєстрований в реєстрі за № 672, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (житлова площа 238,6 кв.м, загальна площа 582,8 кв.м), що розташований за адресою: [ADDRESS]. У подальшому позичальник відмовився від виконання умов Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. 01.03.2010 року ПуАТ «СЕБ Банк» (правонаступник ПуАТ «ФІДОБАНК») звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідачів, як солідарних боржників про стягнення боргу за кредитним договором. 04.03.2011 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 2018/2-359/11 позовні вимоги ПАТ "СЕБ Банк" до [PERSON], [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитом - задоволено у повному обсязі, стягнута заборгованість за кредитним договором, яка на той час утворилась. Зі змісту вказаного тексту, стає зрозумілим, що вимога щодо розірвання кредитного договору не заявлялася жодною із сторін, тобто рішенням суду лише стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Кредитний договір розірвано не було, оскільки судом розглядалась вимоги лише щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги ПуАТ «ФІДОБАНК» щодо розірвання договору кредиту № 121-п/05 від 11 березня 2005 р. не заявлялись та не обговорювались, що підтверджується наступним. 16.09.2014 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду з заявою, у якій просить роз'яснити рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2011 року по цивільній справі № 2018/2-359/11 в частині щодо позовної вимоги позивача про розірвання кредитного договору №121-п/05 від 11.03.2005 року. Ухвалою суду від 03.10.2014 року у задоволенні заяви [PERSON] про роз'яснення судового рішення відмовлено, в обгрунтування зазначено, що в ході прослуховування в судовому засіданні технічного запису судових засідань було встановлено, що судом докладалась позовна заява з вимоги лише щодо стягнення заборгованості за кредитом, представник позивача також просив лише стягнути заборгованість за кредитом. Вимоги щодо розірвання кредитного договору позивачем не заявлялись та не обговорювались. Таким чином, вимоги про розірвання кредитного договору від 11.03.2005 року, які позивачем не заявлялись, судом не розглядались, тому рішення з приводу цього питання судом й не приймалось. Враховуючи, що вимоги про розірвання кредитного договору від 11.03.2005 року позивачем не заявлялись, судом не розглядались, то зазначене у першому абзаці описової частини рішення словосполучення «розірвати кредитний договір» вказано помилково та є технічною опискою. 13.04.2012 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] В ході примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості позивачу стало відомо про те, що 03.11.2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова постановлено рішення по справі № 2-3414/10, яким визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку № [ADDRESS]. Разом з тим, вказаний житловий будинок є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 14.03.2005 року. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 року по цивільні справі №646/7301/13-ц за позовною заявою ПуАТ «ФІДОБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що є предметом іпотеки та розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності в процедурі виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 450238,24 грн, яка складається із заборгованості в гривні - 143600,38 та в доларах США 38363,30 (еквівалент в національній валюті 306 637,86грн.), виселення [PERSON] та [PERSON], скасувавши реєстрацію їх місця проживання за адресою : [ADDRESS]., позовні вимоги ПуАТ «ФІДОБАНК» задоволені частково, а саме - звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний на праві власності [PERSON] та [PERSON], виселено [PERSON] та відмовлено в частині виселення [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не погодившись із рішенням суду першої інстанції оскаржили його в апеляційному порядку. Рішенням від 08.04.2014 року Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу задоволено, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року скасовано, ПАТ «ФІДОБАНК» у позові відмовлено у повному обсязі. ПуАТ «ФІДОБАНК» не погодившись з рішенням Апеляційного суду Харківської області подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від З0 липня 2014 року (справа № 6-23498 св 14), касаційну скаргу ПуАТ «ФІДОБАНК» задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 08.04.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 08 вересня 2014 року Апеляційним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Червнозоводського суду м. Харкова по справі № 646/1301/13-ц залишено без змін. Не погодившись з даним рішення, [PERSON] звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою. 16 квітня 2015 року ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою касаційну скаргу [PERSON] відхилив. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року залишено без змін. Таким чином, суди різних інстанцій прийшли до висновку, що укладений кредитний договір не розірвано. /а.с. 112, 119/ З урахуванням того, що кредитний договір від 11.03.2005 року було укладено в іноземній валюті, доларах США, та те, що курс долара США відносно гривні значно зріс, і станом на день подання позову та надання розрахунку становить, а саме 27 серпня 2015 року 21,425702 грн. за 1 долар США, сума боргу, стягнута з відповідача рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 11.11.2013 року в розмірі за тілом кредиту 26484,47 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2013 року становила 211690,37 грн, збільшилась, та станом на 27.08.2015 року, складає 567448,36 грн. тобто з моменту ухвалення рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова 11.11.2013 року курсова різниця становить 355 757,99 грн. З урахуванням того, що рішенням Червонозаводського районного суду стягнуто заборгованість станом на 19.06.2013 року, позивач просив стягнути курсову різницю за кредитом у розмірі 355757,99 грн., нараховані відсотки з 20.06.2013 року, тобто з моменту винесення рішення Червонозаводського районного суду у сумі 8992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 та пеню за несвоєчасне погашення погашення кредиту та відсотків. Курс НБУ на дату розрахунку становив 1 дол. США = 21,425702 грн. З урахуванням ч.2 ст.258 ЦК України, пеня за період з 28.08.2014 року по 25.06.2015 року за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків складає 203 402,66 грн., а саме: 53 885,70 грн.- пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 149516,96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. /а.с. 133-149/ Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні, відповідно до цього у рішенні Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 року заборгованість визначена у гривні. Відповідно до змісту кредитного договору, підписавши договір про надання кредиту, позичальник погодився, що укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, банк у письмовій формі надав позичальнику вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про пр застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) пі дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання і обов'язку. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актатами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, згідно положень ст. 11 ЦК України. Отже, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, де відповідч повинен сплатити кредитору заборгованість за умовами кредитного договору, їх слід ввавжати грошовим зобовязанням та на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Таким чином, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Крім того, правомірність задоволення заявленних позовних вимог щодо стягнення курсової різниці та нарахованих процентів та пені, знайшла своє підтвердження у судовій практиці. Оскільки рішенням Червонозаводського районного суду стягнуто заборгованість станом на 19.06.2013 року, суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог позивача про стягнення курсової різниці та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки стягнута сума не відповідає еквіваленту позиченої суми. Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 121-п/05 від 11 березня 2005 року, укладеним з [PERSON] на данний час не погашена, кредитний договір не є розірваним, нараховуються проценти та пеня, тому позовні вимоги про стягнення залишку заборгованості вважаємо обгрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved