Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

26.12.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 460 800 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 06.02.1990 року по 06.08.1993 року та з 12.08.1997 року по 18.08.2011 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю водій автотранспортних засобів у кар'єрі (з повним робочим днем в підземних умовах) на ПрАТ, всього 17 років 6 місяці, ним отримано професійне захворювання - вібраційна хвороба першого-другого стадії від дії переважно загальних вібрацій з синдромом церебрально-переферичної ангіодистонії у поєднанні з радикулопатією L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечопатковим періатрозом ПФС другого ступеню, артрозом ліктьових (ПФ першого ступеня) та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеню). У 2012 році ступінь важкості хвороби збільшена на підставі прогресуючого розвитку патології, зростання м'язової слабкості, та з 31.05.2012 року було уточнено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії переважно загальних вібрацій з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії у поєднанні з радикулопатією на попереково-крижовому L5, S1 та шийному рівнях С6,С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечопатковим періатрозом ПФС другого ступеню, артрозом ліктьових (ПФ першого ступеня) та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеню), деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями (захворювання професійне з 17.05.2011 року), що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 31.05.2012 року протокол № 1029, виникла з вини роботодавця. Згідно Довідки МСЕК серії 10ААА № 070719 від 03.08.2011 року, йому первинно з 25.07.2011 року була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 35% втрати професійної працездатності, при повторному огляді з 01.08.2012 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності згідно довідки серії 10ААА № 083890 від 20.07.2012 року та за висновками МСЕК він потребує санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача у 57 років був порушений його звичайний спосіб життя та його було звільнено з роботи, також йому важко виконувати будь яку роботу, він страждає на постійний тупий ниючий біль і обмеження об'єму рухів у попереково-крижовому і шийному відділах хребта, який посилюється при зміні положення тулуба, ході, тривалому положенні сидячі з іррадіацією у руки і ноги, переважно ліві, відчуття затерпання у руках і ногах, утруднена хода, біль у між лопатковій ділянці, біль та обмеження об'єму рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, мерзлякуватість кистей, напади побіління кінцевих фланг пальців кистей при охолодженні, періодичне підвищення АТ. Виходячи з тривалості роботи у відповідача просить стягнути з ПрАТ - 460 800 грн. моральної шкоди. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Доценко Т.Ю. в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду відзив, згідно якого вказує, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, медичних висновків та епікризів, а.с. - 15-18, актом розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 24-27, що позивачу [PERSON] встановлено професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії переважно загальних вібрацій з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії у поєднанні з радикулопатією на попереково-крижовому L5, S1 та шийному рівнях С6,С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечопатковим періатрозом ПФС другого ступеню, артрозом ліктьових (ПФ першого ступеня) та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеню), деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей та трофічними порушеннями (захворювання професійне з 17.05.2011 року). Згідно довідки МСЕК серії 10ААА № 070719 від 03.08.2011 року, позивачу первинно з 25.07.2011 року встановлено 3 групу інвалідності та 35% втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії 10ААА № 083890 від 20.07.2012 року, позивачу при повторному огляді з 01.08.2012 року безстроково встановлено 3 групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності та за висновками МСЕК він потребує санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування та ВМП, а.с.28,29. Позивач [PERSON] протягом 06.02.1990 - 06.08.1993 року та 12.08.1997 - 18.08.2011 року працював у ПрАТ, та звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, а.с.-32-39. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до вимог ст. 153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.19-27) встановлено професійне захворювання, підставою для встановлення якого послужило те, що на протязі значного періоду часу 17 років 3 місяці внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничі факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ПівнГЗК». Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ, а саме вплив на організм вібрації, параметри якої перевищували нормативні, умови праці водія автомобіля БілАЗ-7519 відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості, напруженість праці - до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв'язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем умов праці, об'єктивний характер шкідливості умов його праці суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі 133, 141 ч.6 ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial