Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Кобелєвої Алли Михайлівни, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингової компанії «Вектор плюс» про визнання протиправним та скасування рішень приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, посилаючись на те, що державний реєстратор під час прийняття рішень про державну реєстрацію в порушення вимог ст. 35, 37 ЗУ «Про іпотеку» не належним чином перевірила документи, а саме надіслання іпотекодавцю обов'язкового письмового повідомлення про усунення порушень з наданням строку для сплати кредитної заборгованості. Крім того, державний реєстратор присвоїла новий реєстраційний номер об'єкту, що суперечить п.21 Постанови № 868, оскільки такий номер присвоюється лише щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на яке заявлено уперше. Разом із тим позивач вважає, що у нотаріуса, як державного реєстратора, були відсутні повноваження щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності без вчинення нотаріальної дії із майном, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Також вважає, що приватний нотаріус, незважаючи на наявність заборони щодо відчуження іпотечного майна, всупереч вимогам законодавства, здійснила державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «Факторингова компанія» «Вектор Плюс», тому вказані обставини є підставою для визнання такого рішення неправомірним та його скасування. Крім того просять застосувати строк позовної давності, оскільки заборгованість утворилася до 07.06.2011р. (початок відліку заборгованості 10.11.2009р., що підтверджується графіком погашення заборгованості у формі Додатку №1 до Кредитного договору) та не погашалася і після укладення Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, тому в розумінні ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності почався з 10.11.2009р. (момент виникнення первинної прострочки). Водночас, договорів про збільшення строку позовної давності в порядку ч. І ст.259 ЦК України я з ВАТ «Сведбанк» та їх правонаступниками не укладав. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Так, Додатком №1 до Кредитного договору чітко встановлений графік (черговість) погашення заборгованості, тоді як Додатковим договором про внесення змін та доповнень до Кредитного договору уже констатовано суму заборгованості в 13 967,62 доларів США, змінено кінцевий строк користування кредитом та внесені зміни в частині графіку її погашення - шляхом внесення ануїтентних платежів. Проте, ВАТ «Сведбанк» та його правонаступники своїм правом щодо достроковості відкликання кредиту так і не скористалися, а тому просить застосувати строк позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові, та доповнила, що для позивача втрата права власності на успадковане майно має визначальне значення, адже спірна квартира є єдиним його житлом, в якому проживають він та його неповнолітня донька. Крім того вважає, що рішенням приватного нотаріуса порушені його права та інтереси, оскільки без його згоди та поза його волі в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. з його власності вибуло нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS], чим порушено його права регламентовані Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР (кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права): ст.41 Конституції України (ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним); ст. 321 ЦК України (право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежені у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановленому законом). Також доповнили, що відповідач прийняла рішення про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на іпотечного майна, за відсутності доказів належного виконання Іпотекодержателем вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» в частині обов'язкового надіслання Позивачу, як Іпотекодавцеві, письмового повідомлення - вимоги про усунення порушень з наданням строку для сплати та з попередженням про застосування до нього позасудового способу звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття власності на об'єкт нерухомого майна, як обов'язкової передумови для правомірності здійснення будь-яких дій, пов'язаних із привласненням/відчуженням іпотечного майна. Також відповідач, приймаючи оскаржувані рішення від 26.10.2015 року, змінила реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна з №22236697 (вказаний при реєстрації Іпотеки та заборони від 09.06.2008р.) на № 759191861246 (номер присвоєний Відповідачем 26.10.2015р.), чим допустила порушення вимог п.21 Постанови № 868 в частині правомірності присвоєння нового реєстраційного номера об'єкта з відкриттям розділу, за умови наявності внесених даних щодо реєстрації права власності на цей же об'єкт та зазначенням як підстави набуття права власності - Договір іпотеки від 09.06.2008 № 1082. Разом із тим, відповідач, реєструючи за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» право власності на Іпотечне майно, не дотрималася вимог ст.ст. З, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», ст. Закону України "Про нотаріат", п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, оскільки вчинена нею дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном, що було необхідною правовою умовою реєстрації права власності в реєстрі нотаріусами України до 01.10.2016 року. Крім того відповідач, в порушення п.5 ч.І ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» (заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна) здійснив перереєстрацію права власності з [PERSON] на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» за умови наявності чинного запису про накладення арешту на все майно належне Позивачу, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, ВП № 32573478 від 23.10.2012р. накладена Саксаганським відділом ДВС Криворізького МУЮ, який згідно долученої до матеріалів справи інформаційної довідки: 78419236 від 19.01.2017р. був чинним на час прийняття Відповідачем рішення про реєстрацію права власності за Іпотекодержателем. Також звернення стягнення на іпотечне майно мало місце під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 і щодо майна на яке поширюється його дія. Своєї згоди [PERSON] на застосування ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності чи шляхом продажу предмета іпотеки третім особам від власного імені - він не давав, тобто іпотечне майно відчужене без його згоди, а отже в даному випадку має місце примусове стягнення іпотечного майна (відчуження без згоди власника), що йде в супереч положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому дії Відповідача та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» є незаконними. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, проте згідно поданої заяви просила справу слухати у її відсутності. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечила та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивач уклав з АКБ «Тас-Комерцбанк» (правоприємником якого є ВАТ «Сведбанк», далі за текстом - Банк) кредитний договір № 1901/0608/88-108 від 09.06.2008 року, згідно з яким отримано кредит в розмірі 15 000 доларів США, зобов'язався сплачувати проценти за його користування, повернути кредит і виконати інші зобов'язання. З метою забезпечення виконання Позичальником зазначених зобов'язань, між Позивачем та Банком було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, в іпотеку було передано нерухомість за адресою: [ADDRESS] Банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права за кредитним та іпотечним договорами. Зміна іпотекодержателя була належним чином зареєстрована в Державному реєстрі. Таким чином, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» обрало передбачений положеннями іпотечного договору та ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права - позасудове врегулювання спору. Той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предметом іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України "Про іпотеку". При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки. Також вважають, що посилання позивача на ніби-то порушену процедуру, встановлену ст.38 Закону «Про іпотеку» не є належним, оскільки вказана стаття не може бути застосована до спірних правовідносин, адже право власності на нерухомість було придбане Третьою особою на підставі іншої процедури та норми вказаного Закону. Посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач не врахував того факту, що підпунктом 1 пункту 1 зазначеного Закону встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника. Вказаний Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії. заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надписи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося. Третя особа придбала право власності у добровільному порядку, за згодою Позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято Відповідачем на підставі згоди Позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані, і твердження Позивача не відповідають чинному законодавству України. Крім того, вважають, що державний реєстратор діяв у відповідності до вказаного Закону, мав повне юридичне право і будь-яких порушень не здійснював. Також вважають, що позивач безпідставно посилається на застосування строку позовної давності, оскільки нотаріус, як державний реєстратор не є судом, а тому застосування позовної давності до позасудового регулювання суперечить суті такого поняття як позовна давність. Зважаючи на викладені обставини, просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши думку представника позивача, міркування та доводи представників третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у повній сукупності, приходить до переконання про задоволення позовних вимог, виходячи із наступних міркувань : Судом встановлено, що 09 червня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №1901/0608/88-108. Згідно умов договору, позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 15.00 дол США на строк по 09 червня 2018 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. З метою належного виконання умов кредитного договору від 09 червня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] 07 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» до [PERSON] укладено додаток до договору про внесенні змін та доповнень № 1 до договору іпотеки серії ВРК № 141882, згідно умов якого сторони дійшли згоди, що даним договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №1901/0608/88-108 від 09 червня 2008 року, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків її виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо повернення кредиту в розмірі 13967,62 дол. США, сплати Іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені Кредитним договором, а також виконання Іпотекодавцем інших зобов'язань, передбачених договором. 07 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» до [PERSON] укладено додаток до договору про внесенні змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 1901/0608/88/-108 від 09 червня 2008 року, згідно умов якого розмір простроченої заборгованості за Кредитом на дату укладення даного Договору складає 2334, 00 дол. США. Розмір простроченої заборгованості по процентах за Кредитним договором на дату укладання даного договору про внесення змір та доповнень складає 1008,62 дол. США. Розмір строкової заборгованості по процентах за Кредитним договором на дату укладання цього Договору про внесення змін та доповнень складає 130,07 дол. США. Сторони домовились, що розмір строкової заборгованості складає 13967,62 дол США. Також сторони домовились про внесення змін до п.1.1 Кредитного договору та встановити строк користування Кредитом по 09 червня 2028 року включно. Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» з одної сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір відступлення права вимоги. Відповідно до умов даного договору Банк відступає Фактору свої Права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості Боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває Права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимоги по договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються Банком Фактору за цим Договором. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Згідно п.п. 1.2; 1.3; вказаного договору сторони домовилися, що первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю права за Іпотечними договорами. Сторони домовились, що заміна сторони, яка іменується «Іпотекодержатель» у зобов'язаннях, що виникли на підставі іпотечних договорів, вважається такою, що відбулася, а права вимоги за Іпотечними договорами вважається відступленими Новому іпотекодержателю з моменту набуття чинності даним договором. 26 жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» звернулось із заявою, у якій просили зареєструвати на ними право власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та виключити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 26 жовтня 2015 року за № 25585118 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Кобелєвої А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності житлового будинку по [ADDRESS] за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 11759543 від 26 жовтня 2015 року. Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено Законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст.. 12 вказаного Закону. Частина 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» вказує, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Так, згідно п. 12 Договору про внесення змін до Договору іпотеки, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимог Іпотекодержателя, зокрема серед іншого за рішенням суду та /або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладеним в п.12.3.1. та 12.3.2. цього Договору. Відповідно до п.12.3.1 договору про іпотеку від 09.05.2008року, положення ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено порядок та процедура звернення стягнення на майно в добровільному позасудовому порядку та перелік документів, які повинні бути надані реєстратору для реалізації даного виду звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 46 Постанови КМУ № 868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає : 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, її довіритель не отримував жодних повідомлень із вимогою про усунення порушень, а також про застосування позасудового способу звернення стягнення на іпотечне майно, шляхом набуття його у власність ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». Вказані обставини представники третьої особи не спростували у судовому засіданні належними та допустимими доказами, зокрема не надали суду письмове підтвердження про отримання боржником відповідного повідомлення. Відповідно до позиції ВСУ висловленої у Постанові від 18.11.2015 року у справі №6-1884цс15 під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей, а і їх отримання адресатом. Таким чином приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не пересвідчилась у наявності підтверджень про отримання боржником відповідного повідомлення (застереження) прийняла рішення щодо державної реєстрації спірного об'єкту нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно до вказаного Закону - державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до ч. 5 ст. З «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року, передбачено, що правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки є зазначене в цьому Договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде зазначене на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності. У випадку перевищення вартості Предмету іпотеки, що вказана у висновку суб'єкта оціночної діяльності над розміром заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов'язанням, іпотекодержатель перераховує згідно діючого законодавства України різницю на поточний рахунок Іпотекодавця. На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Крім того, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» - у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу. Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.01.2017р. (сформований за критерієм запиту - за особою), номер інформаційної довідки: 78419236, вбачається, що на все нерухоме майно боржника накладено арешт. Запис про обтяження внесений реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (м.Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32). Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, ВП № 32573478 від 23.10.2012р. накладена Саксаганським відділом ДВС Криворізького МУЮ. Відповідно до статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ «Про виконавче провадження» (чинного на 29.10.2015) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до п.5 ч.І ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Отже, наявність в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до поки такий арешт не буде знятий. Крім того, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки)* предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Згідно оглянутої у судовому засіданні технічної документації на будинковолодіння встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 61,5 кв.м. З пояснень позивача вбачається, що дане житло є його із дитиною єдиним місцем постійного проживання і виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, тому на думку суду у даному випадку поширюються дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представником третіх осіб, так і відповідачем не надано жодних доказів того, що боржник [PERSON] надавав свою згоду на застосування ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності чи шляхом продажу предмета іпотеки третім особам від власного імені, тобто іпотечне майно було відчужене без його згоди, а отже в даному випадку має місце примусового стягнення іпотечного майна (відчуження без згоди власника), що суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, а тому заявлені вимоги є підставними та підлягають до задоволення. При цьому суд не бере до уваги посилання позивача про застосування строку позовної давності, оскільки спірні правовідносини не стосуються безпосередньо договору іпотеки чи нарахованих за кредитним договором грошових коштів. Разом із тим із відповідача по справі слід стягнути в користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1200 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved