Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В січні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 29.10.2001 р. її мати [PERSON] придбала у відповідачів [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на Універсальній Біржі "Південь". [INFO] [PERSON] померла, проте позивачка не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. Всі умови договору сторонами були виконані, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ, проте нотаріальне посвідчення договору на теперішній час неможливе. Посилаючись на вищевикладене позивачка просила суд визнати дійсним договір № 4023 купівлі - продажу нерухомого майна - [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] З іншої сторони, посвідчений на Універсальній Біржі "Південь" 29.10.2001 р. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29.10.2001 р. між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір № 4023 купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений на Універсальній Біржі "Південь" Всі умови договору сторони виконали, вказаний договір був зареєстрований в ММБТІ за № 19202 від 27.11.2001 р. Однак [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй вищезазначеної квартири. Позивачка [PERSON] є донькою померлої та спадкоємицею за заповітом, однак на теперішній час вона не має можливості належним чином оформити свої спадкові права, оскільки договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири не був посвідчений нотаріально. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачкою вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved