Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності йому дубліката трудової книжки серії [NUMBER] від 01.07.2004 року; довідки № 28 від 15.10.2015 року, яка видана ООО "Сургутинтерстрой"; довідки № 8 від 19.10.2015 року, яка видана ООО "Запсибинтерстрой" та довідки №623 від 01.10.2015 року, яка видана ООО "Запсибинтерстрой", в яких його ім'я російською мовою зазначено "[PERSON]". В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що у зв'язку з настанням умов для виходу на пенсію він звернувся до заінтересованої особи із заявою про призначення пенсії, надавши разом з іншими документами свою трудову книжку та довідки, що підтверджують його стаж роботи у місцях Крайньої Півночі. За наслідками розгляду його заяви, 26.12.2017 року отримав відмову від структурного підрозділу ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у прийнятті документів для призначення пенсії, оскільки в паспорті громадянина України його ім'я російською мовою зазначено як "[PERSON]", а у поданих документах "[PERSON]". Оскільки на даний час внести виправлення до правовстановлюючих документів не надається можливим, тому вимушений звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує, покликаючись на обставини викладені в заяві та просить такі задовольнити. Представник заінтересованої особи, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та відділу обслуговування громадян в Жидачівському районі - Пиріг І.Й., подав заяву в якій просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Окрім того, подав відзив на позов, в якому в задоволенні заяви [PERSON] просив відмовити, покликаючись на те, що заявником не подано доказів, щодо вчинення заходів з метою виправлення вказаних розбіжностей організаціями, які видали спірні правовстановлюючі документи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Предметом розгляду вказаної справи є встановлення факту належності правовстановлюючих документів на підставі ст. 315 ЦПК України. Так, за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім'я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як вбачається із паспорта громадянина України, що ім'я заявника [PERSON], котрий народився [INFO], в ньому російською мовою зазначено, як "[PERSON]" (арк. справи 8). Разом з тим, із дубліката трудової книжки серії [NUMBER] від 01.07.2004 року; довідки № 28 від 15.10.2015 року, виданої ООО "Сургутинтерстрой"; довідки № 8 від 19.10.2015 року, виданої ООО "Запсибинтерстрой" та довідки № 623 від 01.10.2015 року, виданої ООО "Запсибинтерстрой", вбачається, що ім'я заявника російською мовою зазначено, як "[PERSON]". Отже, наведені докази, у яких співпадають прізвище та по батькові заявника, дата його народження, достовірно свідчать про те, що вищезазначені правовстановлюючі документи, а саме: довідки про роботу та дублікат трудової книжки належить заявнику [PERSON]. Суд критично оцінює доводи представника заінтересованої особи про відсутність доказів щодо неможливості внесення відповідних виправлень до правовстановлюючих документів органами, що їх видавали, оскільки такі не грунтуються на вимогах чинного законодавства, а саме підприємства, які їх видали знаходяться на території Російської Федерації. Таким чином, досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючих документах заявника, допущена помилка у написанні його імені (російською мовою), усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Установлення факту належності вказаних правовстановлюючих документу має юридичне значення для заявника, так як дає підстави для призначення йому пенсії, а відтак суд дійшов до висновку, що заява є підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved