Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

ПАТ КБ „Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZP00GА00000330 від 05.04.2007 року, та виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку, зазначивши, що відповідно до укладеного договору № ZP00GА00000330 від 05.04.2007 року [PERSON].(третя особа по справі) отримав кредитні кошти у розмірі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.04.2017 року. У порушення умов договору [PERSON] зобов"язання за вказаним договором не виконав, у зв"язку з чим станом на 07.08.2013 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 344 081,07 грн. В забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором відповідачі [PERSON], [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно з умовами якого надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 46,30 кв.м, житловою площею 30,39 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. ПАТ КБ „Приватбанк" просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.04.2007 року у розмірі 344 081,07 грн. звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ „Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмету іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб. У свою чергу третя особа по справі - [PERSON] звернувся до суду з самостійними вимогами до ПАТ „КБ „Приватбанк" про визнання частково недійсним п.п.2.3.1 п.2.3, п.п.6.5 п.6,п.п.7.1 п.7 кредитного договору від 03.04.2007 року; п.33.2 договору іпотеки від 05.04.2007 року; визнання неправомірними дії ПАТ КБ „Приватбанк" щодо збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки та нарахувань заборгованості за кредитним договором від 03.04.2007 року; зобов"язання ПАТ КБ „Приватбанк" вчинити дії щодо відновлення відсоткової ставки на рівні 14,04 %; перерахування розміру заборгованості з моменту підвищення відсоткової ставки; звільнення [PERSON] від сплати неустойки по кредитному договору від 03.04.2007 року з 31.03.2009 року по день ухвалення рішення суду та зобов"язання ПАТ КБ „Приватбанк" здійснити перерахунок за кредитним договором, з відрахуванням штрафним санкцій у зв"язку з простроченням з вини кредитора. Під час судового розгляду представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" уточнив позовні вимоги, в частині розміру заборгованості за кредитним договором, зазначивши про наявність суми боргу за кредитним договором від 03.04.2007 року станом на 30.04.2014 року у розмірі 293 939,41 грн., в іншій частині позовні вимоги залишені без змін. Третя особа по справі - [PERSON] у ході судового розгляду просить суд залишити без розгляду позовні вимоги в частині зобов"язання ПАТ КБ „Приватбанк" вчинити дії щодо щодо відновлення відсоткової ставки на рівні 14,04 %; перерахування розміру заборгованості з моменту підвищення відсоткової ставки; звільнення [PERSON] від сплати неустойки по кредитному договору від 03.04.2007 року з 31.03.2009 року по день ухвалення рішення суду та зобов"язати ПАТ КБ „Приватбанк" здійснити перерахунок за кредитним договором, з відрахуванням штрафних санкцій у зв"язку з простроченням з вини кредитора. Ухвалою суду від 17.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині вчинення дій щодо відновлення відсоткової ставки на рівні 14,04 %; перерахування розміру заборгованості з моменту підвищення відсоткової ставки; звільнення [PERSON] від сплати неустойки по кредитному договору від 03.04.2007 року з 31.03.2009 року по день ухвалення рішення суду та зобов"язання ПАТ КБ „Приватбанк" здійснити перерахунок за кредитним договором, з відрахуванням штрафним санкцій у зв"язку з простроченням з вини кредитора залишені без розгляду.. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ „Приватбанк" просить суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Позовні вимоги третьої особи [PERSON] просить залишити без задоволення.із-за їх безпідставності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилася, надіславши суду заяву про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю та третя особа по справі [PERSON] проти позову ПАТ КБ „Приватбанк" заперечує у повному обсязі, обґрунтувавши свої заперечення тим, що банк не довів належними доказами розрахунок суми боргу, протиправно збільшив в односторонньому порядку процентну ставку до 26,83%, відмовився прийняти у нього поточні платежі за кредитним договором, договором іпотеки забезпечив виконання зобов"язання по поверненню кредиту у розмірі 126 000 грн., тоді як він отримав кредит у розмірі 100 000 грн., крім того заявив позовні вимоги за спливом терміну позовної давності. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ „Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ „Приватбанк" кредитний договір ZP00GА00000330, на підставі якого банк зобов"язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки на строк з 03 квітня 2007 р. по 02.04.2017 р. включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 112 600 грн., на наступні цілі: кредит під заставу житла у розмірі 100 000 грн., а також у розмірі 12 600 грн. на сплату страхових платежів В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 05.03.2007 р. ПАТ КБ „Приватбанк" з [PERSON], [PERSON] укладений договір іпотеки, згідно з яким банк прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 46,30 кв.м, житлова площа 30,90 к.м, що знаходиться за адресою:[ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], [PERSON] по ? частці кожній. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № ZP00GА00000330 від 03.04.2007 року станом на 30.04.2014 року заборгованість складає 293 939,41 грн,. де 91 627,70 грн. - заборгованість за кредитом; 76936,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 200,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 113 175,71 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.37. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 2 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вартість предмету іпотеки сторонами іпотечного договору узгоджена, визначена шляхом проведення оцінки та становить 190000 грн. 00 коп. (п.33.4 договору іпотеки). Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону. Зважаючи на те, що розмір заборгованості за кредитом більший вартості заставного майна, та враховуючі зазначені обставини по справі суд дійшов висновку, що з урахуванням принципу співмірності та виваженості, необхідно задовольнити частково позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, щодо вимог про укладання від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ „Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.; дані вимоги є ні чим іншим як застосуванням порядку реалізації предмету іпотеки, передбаченим Законом України „Про іпотеку, та є зайвими. Щодо суми заборгованості за кредитним договором, яку не визнає представник відповідача, суд вважає, що розмір боргу за кредитним договором підтверджений розрахунком, який надав позивач, та не спростований представником відповідача ніякими доказами. Щодо вимог про стягнення пені суд застосовує ч.2 ст.258 ЦК України, згідно з якою стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тобто по серпень 2013 року, та її розмір складає 55 980,61 грн. Щодо вимог про виселення відповідачів та інших осіб зі зняттям їх з реєстраційного обліку, суд вважає їх недоведеними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Проте в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачами та іншими особами ( як зазначено у позові) письмової вимога про добровільне звільнення квартири. Недотримання позивачем вищезазначеної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення. Зняття ж з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду про припинення права власності чи користування житловим приміщенням. Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до ПАТ КБ „Приватбанк" про визнання частково недійсними, а саме п.п.2.3.1 п.2.3 кредитного договору від 03.04.2007 року щодо порядку збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки, п.п.6.5 п.6 щодо детального опису загальної вартості кредиту,п.п.7.1 п.7 щодо видачі готівки через касу у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 112 600 грн., а також видачі 12 600 грн. на сплату страхових платежів; п.33.2 договору іпотеки від 05.04.2007 року; визнання неправомірними дії ПАТ КБ „Приватбанк" щодо збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки та нарахувань заборгованості за кредитним договором від 03.04.2007 року є необґрунтованими, та не підлягаючими задоволенню зі слідуючих підстав. Доводи представника відповідача та третьої особи по справі [PERSON] щодо неправомірності підвищення процентної ставки за договором від 03.04.2007 року спростовуються положеннями п.2.3.1 цього договору. Як свідчить розрахунок суми заборгованості за кредитним договором збільшена з 14,04% до 26,83 % річних процентна ставка за договором від 03.04.2007 р. почала застосовуватися із 01.02.2009 р. На час збільшення % ставки у законодавстві України не було жодних обмежень для фінансових установ на збільшення плати за користування кредитом в односторонньому порядку. Зокрема, право на таке збільшення було прямо передбачено діючим на той час законодавством. Неправомірність підвищення плати за користування кредитом не підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили. Крім того, представником банку уточнені позовні вимоги, згідно з якими банк зробив перерахунок суми боргу з урахуванням погодженої сторонами % ставки - 14,04 %. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з яким передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Слід зазначити, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору повинні порушувати принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, призводити до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - трете, завдавати шкоди споживачеві. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин для визнання положень кредитного договору та договору поруки несправедливими. Договір чи його частина може бути визнаний недійсним у випадках, передбачених ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести штрафні санкції. Відповідачі за первісним позовом та третя особа погодилися з такими умовами, підписавши кредитний договір та договір поруки особисто і без застережень. Заборони на включення до договору, умов передбачених ним, чинне законодавство не містить. Умови договору не можуть вважатись такими, що порушують права і інтереси відповідачів за первісним позовом, оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України). Третя особа за первісним позовом міг відмовитися від укладення кредитного договору на таких умовах, що визначені цим договором. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень, отриманням коштів у кредит, позичальник підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма його умовами. Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, відповідач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами даного договору. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів, які можуть бути визнані недійсними у випадках, передбачених ст. 215 ЦК України. Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Наведеним вище повністю спростовуються доводи [PERSON] щодо визнання кредитного договору та договору поруки частково недійсними.

Outcome: partial