Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] , просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору від 24.11.2010 року, всього в сумі 33 790 грн. 42 коп. та понесених судових витрат по справі. \~ \~ \~ \~Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 24 листопада 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 30000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 31.10.2019 року заборгованість становить всього 33 790 грн. 42 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 1109 грн. 39 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28\~495 грн. 77 коп., заборгованість за пенею 2100 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1585 грн. 26 коп. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.\~Про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено 24 листопада 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк" (яке змінило свою назву на Акціонерне товариство КБ "ПриватБанк"), в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить укладений між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Станом на 31.10.2019 року заборгованість становить всього 33 790 грн. 42 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 1109 грн. 39 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28\~495 грн. 77 коп., заборгованість за пенею 2100 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1585 грн. 26 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами, Правилами, Тарифами банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів саме у нарахованих банком порядку і розмірі. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних останнього, не містить жодних даних щодо умов кредитування. Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово ним змінювались, тобто кредитор міг додати до позовної документи, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Зі свого боку, попри покликання на те, що відповідач підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг, ознайомився з Тарифами, позивач додає до позову ксерокопію довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", з якої не вбачається, що вона стосуються саме кредитної картки, отриманої відповідачем 24 листопада 2010 року. Поготів, ця довідка суперечить наданому банком розрахунку заборгованості, тому не може бути належним і допустимим доказом її наявності та розміру. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, оскільки такі вимоги не недоведені та безпідставні. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ст.625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічних висновків у своїй постанові від 03.07.2019 року дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17. Згідно з ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1 109 грн. 39 коп. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 63 грн. 07 коп. (1 109 грн. 39 коп. х 1921 грн.00 коп. / 33790 грн. 42 коп.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial