Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У червні 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла уточнена у подальшому вищевказана позовна заява. Позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що 15 вересня 2012 року близько 19 год. [PERSON], рухаючись на автомобілі DAEWOO LANOS, н.з. АІ 4561 АМ, який згідно свідоцтва про державну реєстрацію належить її батьку [PERSON], не врахувала дорожню обстановку та допустила зіткнення з мотоциклом марки "QINGQI", яким керував [PERSON] Відповідно до вироку Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавлення права керування всіма транспортними засобами на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Під час розгляду вищевказаного кримінального провадження позивачем було заявлено цивільний позов, однак у розгляді цивільного позову було відмовлено та роз'яснено право звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» (далі- ПАТ «СК «Повідна») відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7238473 від 14 листопада 2011 року. На даний час ПАТ «СК «Провідна» відмовляється в добровільному порядку відшкодовувати завдані злочином збитки. Внаслідок ДТП [PERSON], будучи пасажиром мотоцикла, марки "QINGQI", отримала тяжкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта № 5 від 28 лютого 2014 року вказано наступне. За даними медичної документації та рентгенограм у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження: відкритого характеру дрібно уламковий внутрішньо суглобовий, з утворенням дефекту кістки перелом лівої великогомілкової кістки в її нижній третині; відкритого характеру дрібно уламковий внутрішньо суглобовий перелом нижнього кінця лівої малогомілкової кістки; закритого характеру косо вертикальний перелом лівої малогомілкової кістки в її верхній чверті; численні - великих розмірів рани рваного характеру в ділянках верхньої і нижньої третини лівої гомілки та тильної поверхні лівої стопи; садна в ділянках обличчя, лівого плеча, лівого передпліччя, лівої кисті, правого передпліччя, правого колінного суглоба; струс головного мозку з легким клінічним перебігом. У результаті ДПТ у позивача порушився звичайний для неї і її сім'ї уклад життя. Всі матеріальні, фізичні та моральні сили родини були спрямовані на її лікування та відновлення здоров'я. За час лікування, яке продовжується і до теперішнього часу, позивач перенесла 13 операцій під загальним наркозом, який суттєво вплинув на її здоров'я. Також під час лікування позивачу було зроблено 35 рентгенівських знімків. Відповідно до наявних документів загальна сума витрачених на лікування коштів становить 45 972 грн. 64 коп. та за рентгенівські знімки 2800 грн. Крім того, родиною позивача були понесені витрати на юридичну правову допомогу 10 тис. грн. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди становить 58 772 грн. 64 коп. Крім того, [PERSON] було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 250 тис. грн. Заподіяна моральна шкода полягає в тому, що вона зазнала та зазнає до цього часу тяжких моральних та фізичних страждань, про існування яких вона не здогадувалась. Внаслідок вчиненого злочину у неї виникли психо-травматичні фактори, що спричинені негативними емоціями, а саме: порушився сон, вона постійно знаходиться у подавленому настрої, внаслідок отриманої травми вимушена обмежувати себе у фізичному навантаженні, не може працювати та заробляти кошти на своє утримання, не може жити повноцінним життям, тому змушена перебувати на утриманні батьків. Думки про те, що їй все життя доведеться ходити кульгаючи, додають психологічного болю. В результаті ДТП вона отримала больовий шок ІІ ступеню. Біль у ногах до цього часу не припинився. Крім того, на протязі тривалого часу позивач була вимушена приймати знеболюючі, що також негативно вплинуло на організм. Повне одужання можливо настане після кількох операцій. Внаслідок ДТП вона стала інвалідом ІІ групи. На даний час вона вільно не спілкується з друзями, більшу частину часу вимушена перебувати вдома, страждає частими депресіями, погіршенням настрою, дратівливістю. У майбутньому вона не зможе вести активного способу життя, навчатись та працювати там, де мріяла. Раніше вона займалась у танцювальному ансамблі. Все своє подальше життя вона вимушена носити спеціальне ортопедичне взуття та одяг, який би прикривав понівечену ногу. Ізраїльські лікарі запропонували свою допомогу, але це буде коштувати за 1 операцію близько 25 - 45 тис. доларів США. Таких коштів у родини позивача немає. Відповідачі за весь час навіть не вибачались, матеріальну допомогу не надавали. Враховуючи вищевикладене позивач в уточненій позовній заяві (а.с. 144-147, т.1), посилаючись на ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон №1961-IV), просила стягнути з ПАТ "СК "Провідна" на її користь матеріальну шкоду у розмірі 48 772 грн. 64 коп. та моральну шкоду у розмірі (5 % від страхового полісу) 2500 грн; стягнути з [PERSON] на її користь 10 тис. грн на відшкодування матеріальної шкоди та 247 500 грн на відшкодування моральної шкоди. 18 серпня 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшло заперечення відповідача ПАТ "СК "Провідна", у якому вказано, що між [PERSON] та страховою компанією укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7238473, строком дії з 17 листопада 2011 року по 16 листопада 2012 року, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах керують транспортним засобом DAEWOO LANOS, державний номерний знак [NUMBER]. 15 вересня 2012 року у м. Ржищів сталася ДТП за участю вказаного транспортного засобу під керуванням [PERSON] та позивачем, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження. Згідно чинного законодавства обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування ПАТ "СК "Провідна" потерпілим є наявність встановленої у судовому порядку вини страхувальника у вчиненні ДТП, а саме: належним чином завірена копія вироку суду про притягнення до кримінальної відповідальності застрахованої особи, який набрав законної сили. Відповідно до положень ст. 35 Закону №1961-IV позивач 27 січня 2016 року звернулася до ПАТ "СК" Провідна" із заявою № [NUMBER] про виплату страхового відшкодування (шкода, заподіяна здоров'ю потерпілого). Відповідно до ст. 37 вказаного вище Закону України підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Приймаючи вказаний юридичний факт - подання потерпілою особою, тобто позивачем, заяви про виплату страхового відшкодування до страховика через 3 роки 4 місяці 12 днів після вказаної вище ДТП, недотримання потерпілою процедури отримання страхового відшкодування стало підставою для відмови у виплаті страхового відкшодування позивачу, про що вона і була повідомлена листом від 8 лютого 2016 року № 17-10/1479. Тому ПАТ "СК "Провідна" вважало, що законно відмовила у виплаті страхового відшкодування (в тому числі і моральної шкоди) позивачу. На даний час у судовому порядку таку відмову у виплаті страхового відшкодування позивач не оскаржував. 9 листопада 2016 року відповідач ПАТ "СК "Провідна" подав додаткові заперечення. У запереченні вказано, що відповідно до чинного законодавства України страхова компанія проводить виплату страхового відшкодування, а не матеріальної шкоди, збитків. У запереченні відповідач інформативно повідомлено, що під час аналізу медичних та фінансових документів, наданих позивачем: витрати, які пов'язані із скоєнням ДТП та є витратами на лікування на суму 14 493 грн 94 коп. та можуть бути відшкодовані; витрати на рентген на суму 2800 грн не підтверджені документально та не можуть бути відшкодовані. Відшкодування всіх інших витрат, які заявлені позивачем, а саме: витрати на придбання продуктів харчування, господарських товарів, квитків на проїзд, придбання пального, сплату страхових платежів, - не пов'язані із ДТП, не входять в перелік витрат, які можуть бути відшкодовані згідно Закону №1961-IV. Щодо стягнення з ПАТ "СК "Провідна" моральної шкоди, то відповідач у додатковому заперечені вказав, що цивільні позови про відшкодування моральної шкоди можуть бути пред'явлені відповідно до ст. 1167 ЦК України до особи, яка її завдала. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.1.2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страхових відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст. 9 Закону, а різницю між сумою відшкодування , визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодованою страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у ДТП. В свою чергу, відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону (в редакції, який діяв на день укладення договору та на день настання страхового випадку), обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 тис. грн на одного потерпілого. Тому, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду у розмірі не більше ніж 5% від 51 тис. грн, що дорівнює 2 550 грн на одного потерпілого. Таким чином, страховик може відшкодувати не більше 2 550 грн на кожного потерпілого, за умови, що в рішенні суду буде визначена моральна шкода на підставі п.п.1 або 2 ст. 23 ЦК України. Однак, позивачем пропущено строк подання заяви про виплату страхового відшкодування, тому ПАТ "СК" Провідна" вважає, що законно відмовила у виплаті страхового відшкодування (в тому числі моральної шкоди) позивачу, про що було повідомлено позивачу. На підставі зазначеного, посилаючись на Закон №1961-IV, відповідач вважає, що правових підстав для стягнення грошових коштів із ПрАТ "СК "Провідна" по вказаній цивільній справі немає. Стосовно відшкодування витрат на юридичні послуги, то ПрАТ "СК "Провідна", посилаючись на Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" вказує, що компенсація витрат здійснюється не за всі види правової допомоги, а лише за ті, які передбачені Законом, та лише у граничному розмірі, що встановлений даним Законом. ПАТ "СК "Провідна" не здійснювало ніяких неправомірних дій щодо невизнання або порушення прав позивача, тому правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 тис. грн не має. У судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] вказувала, що моральна шкода передбачена законодавством, дочка на все життя залишилась інвалідом, кістка на нозі закріплена металом. Крім того, кошти на відшкодування моральної шкоди вони планують витратити для подальшого лікування. Після ДТП і по даний час вони не почули слів вибачення від [PERSON] Моральний стан дочки пригнічений. Їм запропоновано подальше лікування в Ізраїльській лікарні, однак вартість лікування непідйомна для їхньої родини. Їм було частково відшкодовано витрати на виклик "БОРИС", а також 1 500 грн та ще раніше 2 тис. грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] додав, що вина [PERSON] доведена вироком суду. Докази не спростовані, квитанції на придбання ліків відповідають переліку в межах призначень, витрати на лікування доведені. Деякі квитанції на харчування виключені. Витрати на придбання пального обґрунтовані, тому що [PERSON] неможливо було перевозити громадським транспортом, тому на лікування її доставляли автомобілем. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то підлягає відшкодуванню у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати за судове засідання. Судові засідання під час кримінального провадження від 3 хв. до 1,5 год, тому ці витрати підлягають стягненню. На момент ДТП автомобіль був застрахований, фактично страхова компанія у поданих запереченнях частково визнали позовні вимоги. Враховуючи позицію Верховного Суду України 6-192цс16 від 29 червня 2016 року щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - потерпілий має право пред'являти вимоги як до страховика, так і до винного. Враховуючи те, що відмова ПАТ "СК "Провідна" у 2016 році, тому позовну давність слід відраховувати з моменту відмови. В частині відшкодування моральної шкоди зауважив, що стан [PERSON] не покращується, вона потребує продовження лікування, тому частину моральної шкоди необхідно стягнути зі страхової компанії, іншу частину з [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав. Вважав, що страхова компанія цілком законно відмовила у виплаті страхового відшкодування. Потерпіла могла звернутись із заявою до страхової компанії ще до ухвалення вироку. Вказував, що необхідно критично ставитись до квитанцій на придбання цукерок та алкоголю, оскільки ці витрати не пов'язані з лікуванням позивача, квитки на проїзд оформлені в один і той же день однією особою. До квитанцій на придбання ліків також слід відноситись критично, оскільки не видно яка саме кількість ліків була призначена. Також зазначав, що квитанцій на придбання рентгенівських знімків немає. Слід також критично оцінити позовні вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки у матеріалах справи немає угоди між адвокатом та клієнтом, немає розрахункового документу витрат, довідка адвоката [PERSON] не є розрахунковим документом. Витрати на правову допомогу не є відшкодуванням матеріальної шкоди. Позивачем не доведено факт сплати витрат на правову допомогу, він вважав, що ці витрати не підлягають відшкодуванню у цивільному провадженні, а повинні були відшкодовані ще під час кримінального провадження. Крім того, постановою ВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах " від 17 жовтня 2014 року роз'яснено, що судові витрати мають бути підтверджені документально. Тому витрати на правову допомогу не можуть підтверджуватись довідкою. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то з розміром він не погоджується, така сума необхідна для лікування за кордоном, вважає, що розмір моральної шкоди потрібно обґрунтувати. Вказував, що відповідач частково сплатила кошти на відшкодування матеріальних витрат позивача, а саме: сплачено за виклик швидкої допомоги ТОВ "БОРИС" 3 511 грн. та частково витрати на лікування. Не доведено також доводи депресії позивача, танцювальних занять, позивачем недостатньо обґрунтовано моральну шкоду, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. У судове засідання представник ПАТ «СК «Провідна» не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності із урахування поданих письмових заперечень. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до полісу №АА/7238473 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між [PERSON] та ПАТ "СК «Провідна», з 17 листопада 2011 р по 16 листопада 2012 р., застраховано автомобіль DAEWOO LANOS, н.з. АІ 4561 АМ, із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого) у розмірі 100 тис. грн. (а.с. 122, т.1). Згідно вироку Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року встановлено, що [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. В задоволенні цивільного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], СК "Провідна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено у повному обсязі. Роз'яснено потерпілій [PERSON] право на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства (а.с. 5-9 т.1). Листом № 17-10/1479 від 8 лютого 2016 року ПАТ "СК "Провідна" повідомила [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що заява подана 27 січня 2016 року, тобто більш ніж через три роки від дати скоєння ДТП (а.с.11 т.1). Листом №1-12/31115 від 12 березня 2016 р. ПАТ "СК "Провідна" повідомила позивача про неможливість перегляду рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с. 12 т.1). Згідно довідки від 8 травня 2015 року, виданої [PERSON] [PERSON], встановлено, що на підставі угоди з адвокатом про отримання юридичної допомоги в кримінальному провадженні за надані послуги оплачено 10 тис. грн за період 2013, 2014, 2015 роки (а.с.13 т.1). До довідки додано звіт про фактичне виконання юридичної роботи по кримінальному провадженню (а.с.14-16 т.1). Згідно приєднаних до матеріалів справи (оригінали яких були досліджені у судовому засіданні) копій проїзних квитків, квитанцій про купівлю ліків, пального та продуктів харчування, касових ордерів та довідок про сплату страхових внесків за лікування, квитанцій про оплату перебування у лікарні, переліку витрат на рентгенівські знімки, та згідно досліджених у судовому засіданні оригіналів вказаних документів, встановлено, що витрати позивача на лікування, перебування у лікарні, транспортування складають 48 772 грн 64 коп. (а.с.17-76 т.1, а.с. 36-38 т.2). Із замовлення на надання медичної допомоги № 2 встановлено, що 15 вересня 2012 року було здійснено виклик до [PERSON] За виклик сума до сплати 3 511 грн 16 коп. (а.с.207 т.1) Згідно розписки від 9 жовтня 2012 року встановлено, що [PERSON] 9 жовтня 2012 року отримала від [PERSON] гроші на лікування дочки в сумі 1 500 грн. (а.с. 200 т.1). Згідно копій квитанцій (а.с. 209-211 т.1) встановлено, що було придбано медикаменти. З досліджених у судовому засіданні оригіналів медичної документації (а.с. 15-20, 30-35 т.2) встановлено наступне. Згідно виписки з історії хвороби № 104753/381 стаціонарного хворого [PERSON] встановлено, що позивач перебувала на лікуванні в опіковому відділенні Київської обласної клінічної лікарні з 15 вересня 2012 року по 24 жовтня 2012 року. Діагноз : відкритий 3-го ступеня перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням і дефектом дистального кінця великої берцової кістки. Відкритий 3 тупеня перелом лівої малоберцевої кістки в в/3 зі зміщеням. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок. Некроз шкіри лівої гомілки, площею 0,7% (а.с.60 медичної карти стаціонарного хворого № 104753/375/381). 16 вересня 2012 року проведено операцію - ПХО ран лівої гомілки. МОС АВФ перелому обох кісток лівої гомілки. В післяопераційний період хвора поміщена в ОРИТ, де проводилась комплексна терапія, інтенсивний моніторинг. 18 вересня, 4 жовтня, 16 жовтня 2012 року проводились оперативне лікування. Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 313403/484 встановлено, хвора [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КООТЦ з 14 листопада 2012 року по 14 грудня 2012 року з діагнозом: наслідки перенесеної поєднаної краніоскелетної травми (від 15 вересня 2012 року). Посттравматичний дефект н.3 обох кісток лівої гомілки. Стан після оперативного лікування. Після дообстеження 26 листопада 2012 року виконана операція: перемонтаж АЗФ лівої гомілки, остеотомія в.3 лівої в.г.кістки. В післяопераційному періоді антибактеріальна, протинабрякова терапія, виконувались перев'язки. Почато транспорт фрагменту в АЗФ (а.с.23 медичної карти стаціонарного хворого № 313403/484). З історії хвороби № 315461/70 стаціонарного хворого [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 11 березня 2013 року по 2 квітня 2013 року з діагнозом: посттравматичний дефект н/3 лівої великогомілкової кістки, на етапному лікуванні зі Ілізаровим, лімфатичний набряк лівої нижньої кінцівки. Проведено операцію 25 березня 2013 року : демонтаж апарату АЗФ, гіпсова імобілізація лівої гомілки. Операція 18 березня 2013 року: артеріографія судин лівої нижньої кінцівки (а.с.30 зворот медичної карти стаціонарного хворого № 315461/70). З історії хвороби № 315461/70 стаціонарного хворого [PERSON], діагноз: посттравматичний дефект н/3 лівої виликогомілкової кітки, на етапному лікуванні за Ілізаровим, лімфатичний набряк лівої нижньої кінцівки. Госпіталізація 22 квітня 2013 року - 10 травня 2013 року. Операція 3 травня 2013 року: артродез лівого гомілково- ступневого суглобу блокуючим стержнем (а.с.24 медичної карти стаціонарного хворого № 316294/122). Згідно виписного епікрізу з історії хвороби № 315 461/70 стаціонарного хворого [PERSON] встановлено, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 14 березня 2016 року по 17 березня 2016 року. Діагноз: консолідований перелом дистального відділу лівої гомілки стан після МОС. Госпіталізація 25 листопада 2013 року - 13 грудня 2013 року. Операція 3 грудня 2013 року: взяття кісткового аутотрансплантанту з правої з правої здухвинної кістки. Остеотомія м/г кістки мос пластиною, ауто-аллопластика дефекту в/г кістки. Операція 28 листопада 2013 року - Артеріографія судин лівої нижньої кінцівки. Госпіталізація 14 березня 2016 року - 17 березня 2016 року. Операція 15 березня 2016 року: видалення мігрованого гвинта з лівої п'яти (а.с.16 медичної карти стаціонарного хворого № 25427/526). Відповідно до листків лікарських призначень, які містяться у медичних картах стаціонарного хворого (а.с. 69, 26, 32, 25, 17 медичних карток) встановлено, що [PERSON] були призначені наступні ліки: анальгін, димедрол, кетанов, амікацин, цефоктам, левінциале, фраксіпарін, лізин, реосорбілакт та інші. Згідно електронного листа медичної установи міста Єрусалим, країни Ізраїль позивачу запропоновано медичний план лікування (а.с. 105, 106 т.1). Статтею 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. ст. 22, 28, 29 Закону №1961-IV (у редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності у місячний строк відшкодовує шкоду, заподіяну майну третьої особи. Разом з тим, відповідно до ст. 12 Закону №1961-IV до суми страхового відшкодування не входить сума франшизи, встановлена договором.\~\~\~ Статтею 1194 ЦК України\~встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями Закону №1961-IV визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової\~відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання такого договору Згідно статті 6 вказаного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно до положень ст. 22.1 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Судом встановлено, що ДТП сталася 15 вересня 2012 року. Як вбачається із вироку Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року [PERSON] до початку розгляду судового розгляду кримінального провадження 9 червня 2015 року звернулася до суду із цивільним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], ПАТ СК «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначеним вироком суду у задоволенні цивільного позову відмовлено, розяснено право на предявлення позову в порядку цивільного судочинства. 27 січня 2016 року [PERSON] в інтересах потерпілої [PERSON] звернулася до ПАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 123,124 т.1). ПАТ «СК «Провідна» листом від 8 лютого 2016 року [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 Закону №1961-IV, оскільки заява про виплату страхового відшкодування подано 27 січня 2016 року, тобто більш, ніж через три роки від дати скоєння ДТП. (а.с. 125, т.1). Встановивши обставини справи та правовідносини сторін, визначивши відповідно до них правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає, що з відповідача ПАТ "СК "Провідна" підлягає\~відшкодуванню розмір заподіяної у результаті ДТП шкоди відповідно до ліміту відповідальності. Звернення позивача безпосередньо до суду із цивільним позовом під час розгляду кримінального провадження протягом встановленого Законом строку було реалізацією особою свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. ст. 3, 11 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України). Однак, згідно вироку суду в задоволенні цивільного позову [PERSON] було відмовлено у звязку із тим, що вирок суду, який встановлює вину відповідача як застрахованої особи, не набрав законної сили. Водночас сам по собі факт звернення позивача із заявою про страхове відшкодування за спливом трьох років не може бути покладений в основу ухвалення рішення про відшкодування шкоди, завданої злочином, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у договірних та позадоговірних зобов'язаннях. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач [PERSON], як особа, винна в ДТП, притягнута до кримінальної відповідальності за вироком суду, який набрав законної сили. ПАТ "СК "Провідна" було залучено до участі у кримінальному провадженні, де заперечувала проти позову з підстав, що виплата страхового відшкодування можлива лише після встановлення у судовому порядку вини страхувальника, що може бути підтверджено обвинувальним вироком, який набрав законної сили (абзац 8 пятого аркушу вироку суду, а.с. 7, т.1). Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-192 цс16, згідно якого завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя має керуватися верховенством права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У звязку із цим, суд наводить у рішенні прецеденту практику Європейського суду з прав людини, що стосуються встановлених у справі правовідносин. В той же час, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ ст. 1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми: перша, викладена в першому реченні п.1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга, що міститься в другому реченні п.1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя, викладена в п.2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, вони пов'язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (див., наприклад, рішення у справах «Ян та інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України». У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (див. рішення у справах «[PERSON] проти [PERSON]», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). Також, суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Також, за тією ж прецедентною практикою ЄСПЛ, особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»). До «легітимних сподівань» Суд, зокрема, відносить існування заборгованості, підтверджене обов'язковими й такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, оскільки це надає особі право розраховувати, що заборгованість буде їй сплачено. «Активи», які можуть виникати, зокрема, на підставі позову про відшкодування шкоди, який виникає з її заподіянням («Прессос Компанія [PERSON] та інші проти Бельгії (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium), заява №17849/91, рішення від 28 жовтня 1995 року. Отже, право [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої злочином становитиме її майно в розумінні ст.1 Першого протоколу до ЄКПЛ. Водночас неналежне виконання чи взагалі невиконання законодавчого положення про право на відшкодування такої шкоди прирівнюється до втручання в її право на мирне володіння майном (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Відповідач ПАТ «СК «Провідна», заперечуючи проти цивільного позову у кримінальному провадженні з підстав відсутності доведення вироком суду вини застрахованої особи, та відмовляючи у виплаті страхового відшкодування фактично поставив позивача у стан правової невизначеності щодо її «легітимних сподівань» та закріплених законом «активів» щодо права на відшкодування шкоди, завданої злочином внаслідок ушкодження здоровя у ДТП. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався щодо підстав відшкодування шкоди, заподіяної злочином здоровю потерпілої внаслідок ДТП, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення із ПАТ «СК «Провідна» матеріальної шкоди підлягають судовому захисту та задоволенню частково в розмірі 44 514 грн 16 коп. Статтею 24 Закону №1961-IV передбачено, що у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним з медичним закладом. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди доведені позивачем належними та допустимим доказами та документально (а.с.17-76 т.1; а.с. 15-20, 30-38 т.2; арк. 69, 26, 32, 25, 17 карток медичної документації стаціонарного лікування) підтверджені на загальну суму 44 514 грн 16 коп., оскільки ці витрати здійснені у звязку з лікуванням потерпілої й відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією. Однак суд критично ставиться до окремих квитанцій на придбання цукерок, алкоголю та виписки про витрати на рентгенівські знімки (а.с. 26, 31, 32, 55 т.1) та не може прийняти їх до загального розрахунку понесених витрат позивачем на лікування. Як встановлено у судовому засіданні зазначені продукти були придбані матірю потерпілої представником [PERSON], на включення у відшкодування яких не наполягала. Витрати на рентгенівські знімки не підтверджені жодними доказами, окрім опису дат їх проведення та загальної суми їх вартості. Однак жодного платіжного документу не надано. Крім того, як вбачається з досліджених квитанцій позивач поніс витрати на благодійний внесок в сумі 275 грн (а.с. 75, т.1), який не можна визнати витратами на лікування потерпілої, оскільки ці кошти є благодійною пожертвою, яка визнається безоплатною передачею благодійником коштів у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності. Вирішуючи питання про відшкодування із [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 10 тис. грн., на підтвердження яких позивачем надано довідку адвоката [PERSON] про оплату за послуги отримання юридичної допомоги в кримінальному провадженні та звіт фактично виконаної юридичної роботи (а.с. 13-16, т.1), суд вважає, що позовна вимога [PERSON]Ю, про стягнення з відповідача як матеріальної шкоди витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України\~витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач. Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України\~передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. В силу п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу. Необхідність вирішення у вироку питання про судові витрати передбачено також п. 13 ч. 1\~ст. 368 КПК України. Отже, з наведених положень КПК України вбачається, що питання про стягнення витрат на правову допомогу як процесуальних витрат вирішується під час ухвалення вироку та є не матеріальною шкодою у розумінні ст. ст. 22, 1166 ЦК України. Крім того, відповідно пунктів 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 р. №10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», про що зазначено в пункті 47 указаної вище постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат\~є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу, суд був позбавлений можливості перевірити, чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом. Витрати документально не підтверджені. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із ДТП позивачеві було заподіяно моральну шкоду, відшкодування якої передбачено пп. 1 ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно розяснень, що викладені у п. 21 указаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону №1961-VI). Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону №1961-VI обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тис. грн. на одного потерпілого. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 ст. 19 цього Закону. Згідно п. 22.3 ст. 23 Закону №1961-IV потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пп 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №5, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що є підстави для часткового задоволення цих вимог та стягнення із відповідачів відшкодування моральної шкоди, повязаної із ушкодженням здоров'я позивача. Суд вважає доведеними посилання позивача на заподіяння їй моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях позивача в зв'язку із ушкодження здоров'я позивача. В силу наведених вище положень Закону №1961-IV\~із ПАТ «СК «Провідна» на користь позивача слід стягнути 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Що стосується вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 247 500 грн., то слід врахувати характер отриманих потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, а внаслідок цього обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а також її зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок ДТП у потерпілої [PERSON] мали місце тілесні ушкодження: відкритого характеру дрібно уламковий внутрішньо суглобовий, з утворенням дефекту кістки, перелом лівої великогомілкової кістки в її нижній третині; відкритого характеру дрібно уламковий внутрішньо суглобовий перелом нижнього кінця лівої малогомілкової кістки; закритого характеру косовертикальний перелом лівої малогомілкової кістки в її верхній чверті; численні великих розмірів рани рваного характеру в ділянках верхньої і нижньої третин лівої гомілки та тильної поверхні лівої стопи; садна в ділянках обличчя, лівого плеча, лівого передпліччя, лівої кисті, правого передпліччя, правого колінного суглоба; струс головного мозку з легким клінічним перебігом. Наявний у [PERSON] відкритого характеру перелом лівої великогомілкової кістки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу, що потягло за собою оперативне втручання (було зроблено одинадцять операцій) та в подальшому тривале амбулаторне лікування. Оцінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що грошова сума в розмірі 200 тис. грн відповідає фактичним обставинам справи, є достатньою і обґрунтованою, а також відповідає вимогам ст. 23 ЦК України щодо розумності і справедливості при визначенні судом розміру такої шкоди. В задоволенні решти вимог позову слід відмовити у задоволенні позову у звязку із його необґрунтованістю. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно ст. 88 ЦПК України\~з відповідачів в дохід держави також підлягають стягненню судові витрати, а саме з ПАТ «СК «Провідна» судового збору пропорційно розміру задоволених вимог майнового характеру в розмірі 551 грн 20 коп. та за вимоги немайнового характеру в розмірі 551 грн 20 коп. Із [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 551 грн 20 коп.

Outcome: partial