Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

ТОВ «Аеротех ЛТД»\~ 14.07.2017р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Віндзор», [PERSON] (третя особа:\~ТОВ «[PERSON] і Ко», приватний нотаріус ДМНО [PERSON]А.) про переведення прав та обов`язків покупця та про визнання права власності, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 01.11.2015р. було укладено Договір суборенди майна (складу) між ТОВ «[PERSON] і Ко» та ТОВ «Аеротех ЛТД», у відповідності до якого ТОВ «[PERSON] і Ко» передає, а ТОВ «Аеротех ЛТД» приймає в тимчасове володіння і користування приміщення складу, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 35, загальною площею 280 кв.м. Станом на момент подання позовної заяви до суду, Договір суборенди майна (складу) від 01.11.2015р. є діючим та нерозірваний сторонами. 05.07.2017р. позивачу стало відомо, що 30.01.2017р. було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, між ТОВ «Віндзор» яке було власником майна та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.01.2017р., серія та номер: 116. У відповідності до умов цього договору ТОВ «Віндзор» передає, а [PERSON] приймає нерухоме майно: літ. Л-1, нежитлова будівля, загальною площею 280,7 кв.м.; літ. В-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. М-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. Н-вагончик (тимчас.), загальною площею 16,5 кв.м.; літ. П-ТП (тимчас.), загальною площею 7,6 кв.м.; літ. Р-бесідка (тимчас.), загальною площею 10,9 кв.м.; №1-ворота, площею 8,8 кв.м.; №2-огорожа, площею 581,3 кв.м.; №3-хвіртка, площею 2,0 кв.м.; №4-огорожа, площею 38,3 кв.м.; №5-ворота, площею 9,1 кв.м.; №6-хвіртка, площею 2,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул.Набережна Перемоги, будинок 35, який було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер № 79178288 від 30.01.2017р. Позивач вважає, що він має переважне право перед іншими особами на придбання цього нерухомого майна та право власності на це нерухоме майно підлягає визнанню за ним. Просив позовні вимоги задовольнити, перевести на ТОВ «Аеротех ЛТД», права і обовязки покупця за Договором купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, укладеного між ТОВ «Віндзор» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.01.2017р., серія та номер: 116. Визнати за ТОВ «Аеротех ЛТД», право власності на нерухоме майно: літ. Л-1, нежитлова будівля, загальною площею 280,7 кв.м.; літ. В-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. М-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. Н-вагончик (тимчас.), загальною площею 16,5 кв.м.; літ. П-ТП (тимчас.), загальною площею 7,6 кв.м.; літ. Р-бесідка (тимчас.), загальною площею 10,9 кв.м.; №1-ворота, площею 8,8 кв.м.; №2-огорожа, площею 581,3 кв.м.; №3-хвіртка, площею 2,0 кв.м.; №4-огорожа, площею 38,3 кв.м.; №5-ворота, площею 9,1 кв.м.; №6-хвіртка, площею 2,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Набережна Перемоги, будинок 35. Представник позивача ТОВ «Аеротех ЛТД» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 10.07.2017р. а.с. № 11 т. №1 ), в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представники відповідача ТОВ «Віндзор» - [PERSON] та [PERSON] (діють на підставі довіреностей від 18.05.2017р. а.с. № 148 т. № 1, а.с. № 18 т. № 2), які приймали участь у судових засіданнях по справі, позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] [PERSON] (діє на підставі довіреності від 06.06.2017р. а.с. № т. № 1) приймала участь в судових засіданнях 13.09.2017р. та 03.10.2017р., позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволені позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 25.10.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було ухвалено про закінчення розгляду справи за відсутності представника [PERSON], оскільки представник цього відповідача про дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяв про відкладення суду не надіслала, причину неявки суду не сповістила (а.с. № 14, 20-21 т.№ 2). При прийнятті такого рішення враховано й те, що представник цього відповідача надавала суду пояснення по суті позовних вимог 03.10.2017р. (а.с. № 7-13 т. № 2) та її позиція щодо невизнання позовних вимог суду відома. Третю особу - ТОВ «[PERSON] і Ко» було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи (а.с. № 191, 197, 202 т. № 1), відзиву на позовні вимоги до суду не надходило. Представником третьої особи ТОВ «[PERSON] і Ко» [PERSON] (діє на підставі довіреності від 03.07.2017р.), було подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи (а.с. №143, 144 т. № 1). Третю особу - приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи (а.с. № 191, 197, 203, 204 т. № 1), приватний нотаріус надіслала поштою заяву про розгляд справи без її участі, просила винести рішення згідно з законом (а.с. № 206 т. № 1). Ухвалою суду від 13.09.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було ухвалено про розгляд справи за відсутності представників обох третіх осіб (а.с. № 240 т.№ 1 ). \~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, на підставі\~ст.169 ЦПК України, суд закінчив розгляд справи за відсутності представників відповідача [PERSON] та третіх осіб з винесенням рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою\~7\~розділу\~ІІІ ЦПК України. \~\~\~\~ В ході судового розгляду справи ухвалами суду від 03.10.2017р. та 25.10.2017р. (винесені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 293 ЦПК України, оскільки ці ухвали не підлягають апеляційному оскарженню а.с. № 7-13, 20-22 т. № 2) було відмовлено представникам відповідача ТОВ «Віндзор» [PERSON] та [PERSON] в задоволенні ряду клопотань (про зупинення провадження по справі, про призначення судової почеркознавчої експертизи, про виклик свідків, витребування доказів) було відмовлено з огляду на положення ст. 11, ч. 2 ст. 27, ст.ст. 57, 58, ч. 3 ст. 60, ч. 1 ст. 143, ч. 1 ст. 157, ст.ст. 201, 202 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухав представників сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~ст.15 ЦПК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~\~01.11.2015р. укладено Договір суборенди майна (складу) між ТОВ «[PERSON] і Ко» та ТОВ «Аеротех ЛТД», у відповідності до якого ТОВ «[PERSON] і Ко» передає, а ТОВ «Аеротех ЛТД» приймає в тимчасове володіння і користування приміщення складу, розташоване за адресою:м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 35, загальною площею 280 кв.м. (а.с. № 12-14 т. № 1). Відповідно до ст. ст. 759, 793 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України). Отже, наведені норми ЦК України, які регулюють порядок укладення договору найму (оренди), також передбачають тимчасове та оплатне користування майном, письмову форму договору й нотаріальне його посвідчення договорів щодо нерухомого майна строком на три роки і більше. Судом встановлено, що станом на момент подання позовної заяви до суду та день винесення рішення, Договір суборенди майна (складу) від 01.11.2015р. є діючим та не розірваним Сторонами. Його укладено в письмовій формі та передбачено сплату орендної плати. Пунктом 6.1. Договору суборенди майна (складу) від 01.11.2015р. передбачено, що його укладено терміном до 01.10.2016р. (включно). Згідно п. 6.3. Договору суборенди майна (складу) від 01.11.2015р. у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати даний Договір за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії, даний Договір щорічно автоматично продовжується на річний строк на тих самих умовах. Таким чином, у звязку з тим, що жодна зі сторін не заявила намір про його розірвання за 30 календарних днів до 01.10.2016р. (включно), строк дії Договору продовжився на річний строк на тих самих умовах. Згідно до пункту 6.6. Договору суборенди майна (складу) від 01.11.2015р., одностороння відмова від Договору суборенди не допускається. Позивачем було також було надано до суду [PERSON] прийому-передачі суборендованого приміщення до договору суборенди майна (складу) від 01.10.2015р. (а.с. № 182 т. №1 ). Як зазначав позивач, 05.07.2017р. йому стало відомо, що 30.01.2017р. було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, між ТОВ «Віндзор», яке було власником майна та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.01.2017р., серія та номер: 116 ( а.с. № 224 т. № 1). У відповідності до умов цього Договору ТОВ «Віндзор» передає, а [PERSON] приймає нерухоме майно: літ. Л-1, нежитлова будівля, загальною площею 280,7 кв.м.; літ. В-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. М-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. Н-вагончик (тимчас.), загальною площею 16,5 кв.м.; літ. П-ТП (тимчас.), загальною площею 7,6 кв.м.; літ. Р-бесідка (тимчас.), загальною площею 10,9 кв.м.; №1-ворота, площею 8,8 кв.м.; №2-огорожа, площею 581,3 кв.м.; №3-хвіртка, площею 2,0 кв.м.; №4-огорожа, площею 38,3 кв.м.; №5-ворота, площею 9,1 кв.м.; №6-хвіртка, площею 2,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), ву. Набережна Перемоги, будинок 35, який було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер № 79178288 від 30.01.2017р. (а.с. № 226 т. № 1). Позивач зазначав, що має переважне право перед іншими особами на придбання цього нерухомого майна та право власності на це нерухоме майно підлягає визнанню за ним, тому просив позовні вимоги задовольнити, перевести на ТОВ «Аеротех ЛТД», права і обовязки покупця за Договором купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, укладеного між ТОВ «Віндзор» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.01.2017р., серія та номер: 116 та визнати за ТОВ «Аеротех ЛТД», право власності на нерухоме майно: літ. Л-1, нежитлова будівля, загальною площею 280,7 кв.м.; літ. В-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. М-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. Н-вагончик (тимчас.), загальною площею 16,5 кв.м.; літ. П-ТП (тимчас.), загальною площею 7,6 кв.м.; літ. Р-бесідка (тимчас.), загальною площею 10,9 кв.м.; №1-ворота, площею 8,8 кв.м.; №2-огорожа, площею 581,3 кв.м.; №3-хвіртка, площею 2,0 кв.м.; №4-огорожа, площею 38,3 кв.м.; №5-ворота, площею 9,1 кв.м.; №6-хвіртка, площею 2,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ (м.Дніпро), вул. Набережна Перемоги, будинок 35. Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Судом встановлено, що в період дії Договір суборенди майна (складу) від 01.11.2015р., позивач належним чином виконував свої обовязки за Договором, вчасно сплачував орендну плату за Договором, що підтверджується рахунками ТОВ «[PERSON] і Ко», [PERSON] приймання-здачі виконаних робіт згідно договору № б/н від 01.11.2015р., укладеними між ТОВ «[PERSON] і Ко» та ТОВ «Аеротех ЛТД» та платіжними дорученнями ТОВ «Аеротех ЛТД» - період з 01.11.2015р. по 30.06.2017р. (а.с. № 17-116 т.№1 ). У відповідності до ч. 2 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Згідно пункту 3.3. рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "Автосервіс" щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 ЦК України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), справа N 1-46/2009 від 10.12.2009р., N 31-рп/2009, за частиною другою статті 777 Кодексу (435-15) "наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання". Зазначена норма міститься у параграфі 1 "Загальні положення про найм (оренду)" глави 58 Кодексу (435-15), отже її положення поширюються на всі види орендованого майна. У законі можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (частина друга статті 759 Кодексу) (435-15). Крім того, Кодексом (435-15) та іншим законом можуть встановлюватися особливості найму окремих видів майна (частина третя статті 760 Кодексу) (435-15). П.3.5. рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "Автосервіс" щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 ЦК України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна), справа N 1-46/2009 від 10.12.2009р., N 31-рп/2009 передбачено, що у статті 777 Кодексу (435-15) визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу. Обмеження законодавцем права власника майна, переданого у найм (оренду), щодо розпорядження цим майном ґрунтується на розумних та справедливих критеріях. Це відповідає і позиції Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, заява N 8793/79" від 21.02.1986р.. За його змістом національний законодавець з метою підтримання соціальної справедливості у суспільстві, як складової публічного інтересу, може допустити захист інтересів орендарів майна, встановивши обмеження права його власників щодо визначення ними умов продажу орендованого майна. Конституційний Суд України виходить з того, що держава при управлінні належним їй майном повноважна допускати цивільно-правові обтяження такого майна з метою залучення коштів до суспільних фондів (наприклад, передавати майно в заставу для отримання кредитів, в оренду для одержання орендних платежів тощо) або утримуватися від цього. Проте, встановлюючи відповідні обтяження, вона має враховувати, що у майбутньому право відчуження відповідного майна може бути обмежене цими обтяженнями. Конституційний Суд України вважає, що положення частини другої статті 777 ЦК України щодо переважного права наймача на придбання майна, у разі його продажу, не порушує майнових прав власників. Статтею 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, положеннями ч. 2\~ст. 777 ЦК України\~закріплено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Враховуючи, що чинне цивільне законодавство не регламентує процедуру реалізації переважного права на викуп об'єкта оренди, передбаченого частиною 2\~статті 777 ЦК України, до спірних правовідносин застосовуються положень\~ст. 362 ЦК України, як до подібних правовідносин, що виникають при реалізації переважного права на купівлю частки у справі спільної часткової власності. Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 05.03.2014р. № 5002-22/2388-2012. З урахуванням того, що законодавчо не врегульовано питання щодо переведення прав та обов'язків покупця на підставі ст. 777 ЦК України, місцевим господарським судом застосовано аналогію закону, відповідно до ст. 8 ЦК України, якою визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).(Постанова Вищого господарського суду України від 14.12.2010р. № 7/807). Відповідно до ч. 1\~ст. 362 ЦК України\~у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Отже, закріплене наведеною нормою правило покликане гарантувати права інших співвласників щодо переважної купівлі частки у праві спільної часткової власності. Водночас, будучи наділеними правом на переважну купівлю частки у праві спільної часткової власності, інші співвласники тим не менш не мають жодних привілей щодо ціни та інших умов, на яких має намір продати свою частку співвласник-відчужувач. В силу ч. 2\~ст. 362 ЦК України\~продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Таким чином, для забезпечення здійснення переважного права інших співвласників на купівлю продавець зобов'язаний повідомити інших співвласників про свій намір продати частку. У повідомленні обов'язково має бути визначена ціна, а інші умови продажу мають бути вказані, якщо вони визначаються продавцем, як істотні для укладення даного договору (наприклад, строки розрахунків, форма, у якій співвласник бажає укласти договір на інші умови, досягнення згоди з яких є необхідним для укладення договору). Також зі змісту наведеної норми вбачається, що суб'єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому, "здійсненням переважного права" слід вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки. Судом встановлено, що ТОВ «Віндзор» не було повідомлено ТОВ «Аеротех ЛТД» та ТОВ «[PERSON] і Ко» про свій намір продати нерухоме майно та про умови такого продажу, стонами по справі таких доказів до суду надано не було, чим було порушено норми ст. 362, ч. 2 ст. 777 ЦК України та призвело д о порушення переважного права ТОВ «Аеротех ЛТД» на придбання нерухомого майна. У відповідності до ч. 4 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Судом встановлено, що за Договором купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, укладеного між ТОВ «Віндзор» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.01.2017р., серія та номер: 116, покупцем повинно бути сплачено 149840грн., а тому на виконання приписів ч. 4 ст. 362 ЦК України, позивачем правомірно було внесено на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (ТУ ДСА у Дніпропетровській області) 149840грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 25.07.2017р. (а.с. № 153 т. № 1). Під час розгляду справи по суті, представник позивача повідомив про допущену технічну описку в прохальній частині позовної заяви та просив вважати вірним в резолютивній частині позовної заяви найменування відповідача - ТОВ «Віндзор» (а.с. № 7 т. № 1). Таким чином, ТОВ «Аеротех ЛТД», яке належно виконує свої обов'язки за договором найму, у відповідності до ст. 362, ч. 2 ст. 777 ЦК України мало переважне право на придбання нерухомого майна, а тому підлягає задоволенню судом вимога про переведення до ТОВ «Аеротех ЛТД» прав і обовязків покупця за Договором купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віндзор» (і.к. 32653363, адреса: 49030, м. Дніпро, вул. Чкалова, буд. 12) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER], адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Полунична, буд. 4), посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 30.01.2017р., серія та номер: 116. та визнання за ТОВ «Аеротех ЛТД» права власності на нерухоме майно: літ. Л-1, нежитлова будівля, загальною площею 280,7 кв.м.; літ. В-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. М-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. Н-вагончик (тимчас.), загальною площею 16,5 кв.м.; літ. П-ТП (тимчас.), загальною площею 7,6 кв.м.; літ. Р-бесідка (тимчас.), загальною площею 10,9 кв.м.; №1-ворота, площею 8,8 кв.м.; №2-огорожа, площею 581,3 кв.м.; №3-хвіртка, площею 2,0 кв.м.; №4-огорожа, площею 38,3 кв.м.; №5-ворота, площею 9,1 кв.м.; №6-хвіртка, площею 2,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Набережна Перемоги, буд. 35. Під час розгляду справи по суті, представниками ТОВ «Віндзор» двічі було заявлено клопотання про зупинення провадження у цивільній справі № 201/10030/17 за позовом ТОВ «Аеротех ЛТД» до ТОВ «Віндзор», [PERSON] (третя особа ТОВ «[PERSON] і Ко», приватний нотаріус ДМНО [PERSON]А.) про переведення прав та обов`язків покупця та про визнання права власності до набрання законної сили судовим рішення у господарській справі за позовом ТОВ «Віндзор» до ТОВ «[PERSON] і Ко», третя особа ТОВ «Аеротех ЛТД» про визнання договору (оренди) найму від 01.07.2013р. фіктивним та недійсним (а.с. № 227-238 т. № 1). Як зазначалось вище, суд відмовив у задоволенні цих клопотань з огляду на те, що частиною 3 ст. 207 ГК України передбачена можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє (а.с. № 255-257 т. № 1). При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення. У разі ухвалення рішення по справі в господарському суді Дніпропетровської області про визнання фіктивним та недійсним Договору оренди майна (складу) від 01.07.2013р., укладеного між ТОВ «Віндзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко», такий договір буде визнано недійсним на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним, оскільки здійснено користування за договором майнового найму (оренди) між ТОВ «Віндзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко». Продаж майна за Договором купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, укладеного між ТОВ «Віндзор» та [PERSON], в будь якому випадку було укладено в період дії Договору оренди майна (складу) від 01.07.2013р., укладеного між ТОВ «Віндзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко» та в період дії Договір суборенди майна (складу) 01.11.2015р. , укладеного між ТОВ «[PERSON] і Ко» та ТОВ «Аеротех ЛТД». Вказана позиція зазначена в п. 2.7. постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Подання ТОВ «Віндзор» позовної заяви до господарського суду Дніпропетровської області (а.с. № 231-235, 253 т. № 1) про визнання фіктивним та недійсним Договору оренди майна (складу) від 01.07.2013р., укладеного між ТОВ «Вінздзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко», не впливає на розгляд справи № 201/10030/17, отже і не унеможливлює розгляд цієї справи. Визначаючи наявність підстав, передбачених ст. 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд враховує, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Відмовляючи у зупиненні провадження по справі, судом також враховані й положення ч. 1 ст. 157 ЦПК України, яка встановила, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції") (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.02 2017р. у справі N 6-2776цс16, № 6-1957цс16 та від 07.10.2015р. у справі N 6-1367цс15). У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», у разі зупинення провадження у цивільній справі з підстав, передбачених ст.ст. 201, 202 ЦПК України, суду необхідно здійснювати контроль за припиненням таких обставин із метою недопущення фактів невиправданого збільшення строку знаходження справи у провадженні суду та з'ясування можливості відновлення провадження у справі (стаття 204 ЦПК України). 18.07.2017р. було винесено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі (а.с.№125 т.№1). Зупинення розгляду цивільної справи № 201/10030/17 до розгляду справи в господарському суді Дніпропетровської області про визнання фіктивним та недійсним Договору оренди майна (складу) від 01.07.2013р., укладеного між ТОВ «Віндзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко», призвело б до порушення судом строків розгляду цивільної справи № 201/10030/17, встановлених ч. 1 ст. 157 ЦПК України та до порушення розумного строку розгляду справи, а тому клопотання ТОВ «Віндзор» про зупинення справи № 201/10030/17, задоволенню не підлягало. Відмовляючи у задоволенні клопотання представників ТОВ «Віндзор» про здійснення виклику в якості свідків директора ТОВ «Віндзор» [PERSON] та засновника ТОВ «Віндзор» - [PERSON] (а.с. № 1-2 т. № 2), та про проведення судової почеркознавчої експертизи, суд виходив з предмету позовних вимог, які розглядаються судом та принципу лис позитивності цивільного судочинства. Так, позивач, як на підставу задоволення своїх позовних вимог, посилався саме на Договір суборенди майна (складу) від 01.11.2015р., який, як було встановлено судом, є діючим та не розірваний його сторонами. Сторонами по справі також не надано доказів визнання його недійсності або його нікчемності. У разі визнання фіктивним та недійсним Договору оренди майна (складу) від 01.07.2013р., укладеного між ТОВ «Віндзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко», такий договір буде визнано недійсним на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним, оскільки здійснено користування за договором майнового найму (оренди) між ТОВ «Віндзор» та ТОВ «[PERSON] і Ко». Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання про виклик свідків та про витребування доказів, заявленого представником відповідача ТОВ «Віндзор» [PERSON] в судовому засіданні 25.10.2017р., суд враховував й положення ч. 2 ст. 27, ст. 57, 58, ч. 3 ст. 60 ЦПК України, оскільки ці клопотання заявлені після початку розгляду справи по суті та не стосуються предмету позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні клопотання про повторний виклик в судове засідання відповідача [PERSON] (його представника), заявленого представником відповідача ТОВ «Віндзор» [PERSON] в судовому засіданні 25.10.2017р., суд виходив з принципів ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 157 ЦПК України та того, що представник відповідача [PERSON] [PERSON] приймала участь у судових засіданнях 13.09.2017р. та 03.10.2017р., надавала пояснення з підстав невизнання нею позовних вимог, в цих судових засіданнях приймав участь інший представник ТОВ «Віндзор» [PERSON], отже сторона відповідачів була не позбавлена можливості задавати питання одне одному. Представник ТОВ «Віндзор» [PERSON] також мала можливість приймати участь у цих засіданнях, оскільки довіреність їй видана тією самою датою, що і іншому представнику ТОВ «Віндзор» [PERSON] (довіреності від 18.05.2017р. а.с. № 148 т. № 1, а.с. № 18 т. № 2). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при продажу нерухомого майна наявні порушення вимог чинного законодавства щодо порушення переважного права на його купівлю позивачем, тому позовні вимоги про переведення прав та обов`язків покупця та про визнання права власності підлягають задоволенню зі стягненням відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України з позивача ТОВ Аеротех ЛТД»\~ на користь ТОВ «Віндзор» суми 149840грн., внесеної позивачем на депозитний рахунок № 37312066017442 в ГУДКСУ м. Києва Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (ТУ ДСА у Дніпропетровський області) на підставі платіжного доручення № 11 від 25.07.2017р. \~\~Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі\~ ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача ТОВ «Аеротех ЛТД» суму сплаченого при подачі позову судового збору за немайнові вимоги в розмірі 1600 грн., суму сплаченого при подачі позову судового збору за майнові вимоги в розмірі 2247 грн. 60 коп., суму сплаченого судового збору за подачу заяви про забезпечення позовних вимог в розмірі 800 грн. (а.с. № 2, 3, 130 т. № 1), в загальному розмірі 4647грн.60коп., тобто по 2323грн.80коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved