Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач виявив бажання купити власне житло, в результаті чого він звернувся до ПП "Аккорд плюс" за інформаційно-консультаційною допомогою. Фахівці даного підриємства порадили йому придбати будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Після огляду будинку, власником якого є [PERSON], та спілкування з його уповноваженим представником [PERSON], яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, вони досягли згоди по необхідних істотних умовах, спрямованих на укладення між ними в подальшому договору купівлі-продажу даного будинку. На підставі домовленостей, за допомогою фахівця ПП "Аккорд плюс", між позивачем та [PERSON] 09.11.2013 року був укладений письмовий договір про наміри. Згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язався придбати, а [PERSON] продати позивачу вищевказану нерухомість за ціною 202 500 грн. у строк до 09.10.2013 року. Також з метою забезпечення укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомості [PERSON], в особі представника [PERSON], отримав від позивача грошові кошти в розмірі 6 000грн., що зазначено у п.2.1 та п.5.3 Договору про наміри. Однак, [PERSON] так і не уклав договір купівлі-продажу будинку з позивачем. Причини відмови не повідомлялися, гроші в сумі 6000 грн. не повернули, з пропозицією щодо продовження строку для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна або повернення грошей не зверталися та уникають зустрічей із позивачем. У зв'язку із порушенням договірних зобов'язань, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів та просить стягнути з відповідача 6 000грн. завдатку та 6 000 грн. додаткової суми, у розмірі отриманого завдатку. В судовому засіданні позивач зменшив свої позовні вимоги. Надав пояснення аналогічні позовній заяві та додатково пояснив, що в рахунок укладення договору купівлі-продажу він надав ПП "Аккорд плюс" в особі Щокіної Н.М. для передачі відповідачу в особі [PERSON] 6000 грн. Однак відповідачу було надано лише 4500 грн. завдатку, а решта йому повернута. Тому просить стягнути з відповідача на його користь 4500 грн. в рахунок повернення завдатку, 4500 грн. додаткової суми у розмірі отриманого завдатку, а всього 9 000 грн. та судові витрати. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ПП "Аккорд плюс" - Щокіна Н.М. суду пояснила, що підтримує позов. Надала пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], вона ж третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] позов визнала частково, а саме в сумі 4500 грн. Суду пояснивши, що дійсно відповідач [PERSON], її дідусь, мав намір продати земельну ділянку та будинок в с. Селище, Тиврівського району. Однак для того, щоб продати земельну ділянку необхідно було оформити право власності на будинок, який знаходиться на цій земельній ділянці. На оформлення цього будинку їй було передано ПП "Аккорд плюс" в особі представника Щокіної Н.М. частинами 4500 грн. Однак в зв'язку із тим, що вона захворіла, будинок не був оформлений. Дідусь передумав продавати дану земельну ділянку з будинком. Також додала суду, що у вересні 2013 року вона намагалася повернути позивачу 4500 грн., однак він відмовився і вимагав у неї повернути 12000 грн. Просила задовольнити позов частково, та стягнути з неї лише 4500 грн. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ПП "Аккорд плюс"- Щокіної Н.М, предстаника відповідача, вона ж третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з довіреності від 11.03.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися всім його майном, укладати всі дозволенні законом угоди по управлінню і розпорядженню майном, купувати, продавати та проводити розрахунку по укладанню угод та інше (а.с. 7). Судом встановлено, що 09.07.2013 року між [PERSON], що діє за дорученням [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про наміри, відповідно до якого [PERSON] зобов'язується до 09.10.2013 року, включно, придбати у власність нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за ціною 202500 грн., що еквівалентно 25000 дол. США, а [PERSON] зобов`язується звільнити від власних речей будинок та передати ключі до 25.07.2013 року. На доказ заключення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, і в забезпечення його виконання, [PERSON] передав [PERSON] завдаток в сумі 6000 грн.(а.с.6). Даний договір укладений в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України, а також загальні положення про договір. Так, відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України договір про наміри укладається в письмовій формі. В пункті 2.1 договору про наміри зазначено, що з метою забезпечення укладення договору купівлі-продажу, в момент підписання договору про наміри [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла суму грошей 6000грн. Також п. 5.3. договору про наміри зазначено, що [PERSON] отримала суму грошей, передбачену п. 2.1 до підписання цього договору від [PERSON] в присутності представника ПП «Аккорд плюс». В судовому засіданні позивач підтвердит той факт, що відповідачу було надано лише 4500 грн. завдатку, а решта йому була повернута. Даний факт, також, був підтверджений представником відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником в рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. Посилання позивача на те, що між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір завдатку щодо забезпечення виконання договору купівлі-продажу будинку, не ґрунтуються на законі. Так, правило ст. 571 ЦК України поширюється на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені платежі вважаються авансом і повертаються у тому розмірі, у якому надавались. В даному випадку відсутній факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку з дотриманням встановленого законом порядку. Тому сплачена позивачем сума 4500 грн. завдатком вважатися не може. Згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України вона повинна вважатися авансом незалежно від того, як сторони оформили передачу цих коштів. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] було передано ПП "Аккорд плюс" в особі Щокіної Н.М. для передачі відповідачу [PERSON] суму авансу, а не завдатку. Тому, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача слід стягнути аванс в сумі 4500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial