Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК "Галицька" про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 23.08.2015 року в смт. Авангард Одеської області, відбулася Дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участі [PERSON] , який керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ» д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем позивача «FORD ESCORT» д.н.з. [NUMBER] . Вказана ДТП, що сталася по вині [PERSON] , що підтверджується Постановою Київського районного суду м. Одеси № 520/10724/16-п від 10.01.2017р. В результаті ДТП позивачу була завдана майнова шкода. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АЕ/4819617 страховою компанією ПРАТ СК «Галицька». 25.08.2015 року про настання ДТП було повідомлено ПрАТ СК "Галицька". Заяву про виплату відшкодування відповідачу було подано 07.08.2017 року. В результаті ДТП позивачу завдана майнова шкода в розмірі 58 828,12 грн. Позивачем зазначається, що ринкова вартість непошкодженого КТЗ (до моменту ДТП) становить 58 828,12 грн., ринкова вартість пошкодженого КТЗ (після ДТП) становить 20 298,91. Сума завданої шкоди в результаті ДТП становить різницю 38 529, 21 грн., що підтверджується «Отчет №0440-03-17 от 10.03.2017г.» та «№ 269/06- 20 від 25.06.2020г.». Оскільки відповідач не виплатив позивачу страхове відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в розмірі 58 828,12 грн., яке складається з: 38 529,21 грн. майнової шкоди; 3% річних; 9 182,63 грн. - пені; 7 224,32 грн. - інфляційний збиток та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення суду не заперечив. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час повідомлявся належним чином. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] власником автомобіля марки «FORD ESCORT» реєстраційний номер [NUMBER] , є позивач [PERSON] . З постанови Київського районного суду м.Одеси від 10.01.2017 року встановлено, що 23.08.2015 року о 13:30 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «FORD ESCORT», д/з [NUMBER] рухався по вул.Базовій в напрямку автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський». В цей же час, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», д/з [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг, перебуваючи на другорядній дорозі не надав перевагу у русі водію автомобіля марки «FORD ESCORT», д/з [NUMBER] [PERSON] , що рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, в результаті чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження. За таких обставин, водій [PERSON] порушив п.16.11 «Правил дорожнього руху України», відповідно до яких: на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина третьої особи у справі у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України, право володіння та право користування є речовими правами на чуже майно. За приписами ч. 1 ст. 396 Цивільного кодексу України, - особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У відповідності до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб)». Факт наявності у позивача свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу марки «FORD ESCORT» реєстраційний номер [NUMBER] , яким [PERSON] керував під час ДТП, свідчить про правомірність володіння позивачем даним ТЗ. Згідно п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Таким чином, в розумінні Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] є потерпілим, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю марки «FORD ESCORT» реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується Постановою Київського районного суду м.Одеси від 10.01.2017 року. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер [NUMBER] , на час ДТП була застрахована на підставі полісу № АЕ/4819617 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ПрАТ «СК «Галицька». Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 25.08.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідно до ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ СК «Галицька» було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду. 07.08.2017 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Галицька`із заявою про виплату страхового відшкодування. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Окрім того, нормою ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідно до ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ в тому числі внаслідок відсутності у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу,пошкодженого звини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц. В контексті наведеного вище правового висновку суду щодо підстав першочергового покладення на страховика завдавача шкоди в межах суми страхового відшкодування обов`язків боржника у деліктному зобов`язанні слід також відзначити, що з огляду на положення Глави 50 ЦК України та норми ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика із виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку анулювання ліцензії цього страховика за умови, якщо страховика не ліквідовано як юридичну особу. В ході судового розгляду знайшли своє повне і належне підтвердження заявлені позивачем факти, обов`язкові для встановлення і доведення з метою з`ясування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), а саме: настання ДТП, внаслідок якої автомобілю позивачу завдано механічних пошкоджень, а позивачу майнової шкоди в заявленому розмірі. ДТП сталася з вини [PERSON] внаслідок порушення останнім вимог п.16.11 Правил дорожнього руху. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами, а отже і перед позивачем, на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку із чим позивач звернувся із відповідною заявою та необхідним пакетом документів до відповідача ПрАТ СК «Галицька» для виплати йому страхового відшкодування, що, в свою чергу, дає достатні підстави суду для висновку, що саме відповідач в межах ліміту своєї відповідальності за вказаним деліктним зобов`язанням є боржником зобов`язаним суб`єктом перед потерпілою, якій він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Згідно висновку №0440-03-17 від 10.03.2017 року» та висновку «№ 269/06-20 від 25.06.2020 року» встановлено, що ринкова вартість непошкодженого транспортного засобу марки «FORD ESCORT» реєстраційний номер [NUMBER] (до моменту ДТП) становить 58 828,12 грн., а ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу марки «FORD ESCORT» реєстраційний номер [NUMBER] (після ДТП) становить 20 298,91. Таким чином різницею буде 38 529, 21 грн., що становить суму збитків завданих позивачу внаслідок ДТП. Вказаний розмір завданої шкоди відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. За таких обставин, оскільки страхове відшкодування позивачу відповідачем до тепер не виплачено, а підстави для не виникнення у відповідачів обов`язку сплатити таке страхове відшкодування в заявленому позивачем розмірі, який не перевищує ліміту відповідальності страховика, відсутні, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 38 529, 21 грн. з ПрАТ "СК "Галицька" підлягає задоволенню. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи, що 25.08.2015 позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування до ПАТ Страхова Компанія «Галицька» та п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно якого страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, то ПрАТ СК «Галицька» зобов`язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування до 04.11.2017 року. Оскільки ПрАТ СК «Галицька» не виплатила позивачу страхове відшкодування у строк, визначений п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з ПрАТ СК «Галицька» на користь позивача [PERSON] слід стягнути пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період в межах заявлених позовних вимог з 07.08.2019 року 07.08.2020 року згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 9 182,63 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1076,71 грн. (( 07.08.2019-05.09.2019 )(30 днів) 38 529, 21 грн. х 2 х 17 : 365 х 30)) 1706,90 грн. (( 06.09.2019-24.10.2019 )(49 днів) 38 529, 21 грн. х 2 х 16.5 : 365 х 49)) 1603,45 грн. (( 25.10.2019-12.12.2019 )(49 днів) 38 529, 21 грн. х 2 х 15,5 : 365 х 49)) 1396,55 грн. (( 13.12.2019-30.01.2020 )(49 днів) 38 529, 21 грн. х 2 х 13,5 : 365 х 49)) 975,37 грн. (( 31.01.2020-12.03.2020 )(42 дні) 38 529, 21 грн.х 2 х 11 : 365 х 42)) 886,70 грн. (( 13.03.2020-23.04.2020 )(42 дні) 38 529, 21 грн.х 2 х 10 : 365 х 42)) 827,59 грн. (( 24.04.2020-11.06.2020 )(49 днів) 38 529, 21 грн.х 2 х 8 : 365 х 49)) 709,36 грн. (( 12.06.2020-07.08.2020 )(56 дні) 38 529, 21 грн.х 2 х 6 : 365 х 56)) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Оскільки ПрАТ СК «Галицька» не виплатила позивачу страхове відшкодування у строк, визначений п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України з ПрАТ СК «Галицька» на користь позивача [PERSON] слід стягнути інфляційні втрати за період з 04.11.2017 року по 07.08.2020 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 6 230,14 грн., виходячи з наступного розрахунку (44759,14 (38529,00х116,17 ( індекс інфляції за період з листопада 2017 року по липень 2020 року) - 38529,00) та 3% річних за період з 04.11.2017 року по 07.08.2020 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 3190,20 грн., виходячи з наступного розрахунку (( 04.11.2017-07.08.2020 )(1008 днів) 38 529, 21 грн.х 3 : 100: 365 х 1008)). Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі (57 131,65 грн: 58 828,12 грн = 0,9711%; 840.80 грн х 0,9689% = 816 грн. 50 коп.).

Outcome: partial