Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вербківської територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою "М"; сіни, позначені у технічному паспорті літерою "м"; терасу, позначену у технічному паспорті літерою "м1"; гараж, позначений у технічному паспорті літерою "З"; сарай, позначений у технічному паспорті "Л"; сарай, позначений у технічному паспорті літерою "О", які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, село В`язівок, вулиця Островського, будинок 22. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 травня 2014 року померла мати позивача - [PERSON], яка на випадок своєї смерті заповідала позивачу все майно та всі майнові права та обов'язки. 25.03.2015 року, державний нотаріус Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом №525, на наступне спадково майно: житловий будинок, який у технічному паспорті позначений літерами «А», «а», з відповідними господарськими будівлями та спорудами, тобто погребом, літньою кухнею, душем і убиральнею, позначенні у технічному паспорті літерами «пдА», «Б», «Д», «Е», розташований за адресою: с.В'язівок Павлоградського району Дніпропетровської області вул. Островського, 22. За життя, [PERSON] на підставі відповідних дозвільних документів збудувала за вищезазначеною адресою новий будинок та господарські споруди, які не встигла ввести в експлуатацію та зареєструвати право власності на них. Тому нотаріусом винесено постанову про відмову у видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок з сіньми (позначені у технічному паспорті літерами «М», «м»), житловою площею 36,9 кв.м, загальною площею 69,9кв.м, гараж (позначений у технічному паспорті літерою «Ж»), три сараї (позначені у технічному паспорті літерами «З», «Л», «О»), а також недобудовану терасу (позначену у технічному паспорті літерою «м1»), які розташовані за адресою:с.В'язівок Павлоградського району Дніпропетровської області вул. Островського, 22. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року за позивачем визнано права та обов'язки забудовника на вищезазначені новозбудовані приміщення. Згідно рішення Вербківської сільської ради від 06 квітня 2017року за №230-14/У11, позивачу була передана у власність земельна ділянка, загальною площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1223583000:02:001:0451. У зв'язку з тим, що будівельний паспорт не було зареєстровано відповідно до законодавства збудовані [PERSON], будинок та господарські споруди вважаються самочинним будівництвом. Позивач позбавлена змоги подати декларацію про готовність будинку до експлуатації, оскільки після 31 грудня 2015 року була припинена дія пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який передбачав адміністративний порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт чи належно затвердженого проекту. У зв'язку з викладеним, позивач не має можливості звернутися до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровської області для прийняття об'єкта до експлуатації, тому змушена звертатися до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяви про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 22 травня 2014 року померла [PERSON], яка доводилася позивачу рідною матір'ю, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про шлюб в частині дошлюбного прізвища позивача. 25.03.2015 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом №525, на наступне спадково майно: житловий будинок, який у технічному паспорті позначений літерами «А», «а», з відповідними господарськими будівлями та спорудами, тобто погребом, літньою кухнею, душем і убиральнею, позначенні у технічному паспорті літерами «пдА», «Б», «Д», «Е», розташований за адресою: с.В'язівок Павлоградського району Дніпропетровської області вул. Островського, 22. Постановою нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори від 25 березня 2015 року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, було відмовлено позивачу у видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне спадкове майно: житловий будинок з сіньми (позначені у технічному паспорті літерами «М», «м»), житловою площею 36,9 кв.м, загальною площею 69,9кв.м, гараж (позначений у технічному паспорті літерою «Ж»), три сараї (позначені у технічному паспорті літерами «З», «Л», «О»), а також недобудовану терасу (позначену у технічному паспорті літерою «м1»), які розташовані за адресою:с.В'язівок Павлоградського району Дніпропетровської області вул. Островського, 22. Розпорядженням сільського голови с.Вербки Павлоградського району №49-р від 11 лютого 2016 року було змінено назву вулиці Островського на Квітнева у с.В'язівок Павлоградського району. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року за [PERSON] визнано права та обов'язки забудовника на забудову, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, село В`язівок, вулиця Островського, будинок 22, а саме на: будинок, позначений в технічному паспорті літерою "М"; сіни, позначені у технічному паспорті літерою "м"; терасу, позначену у технічному паспорті літерою "м1"; гараж, позначений у технічному паспорті літерою "З"; сарай, позначений у технічному паспорті "Л"; сарай, позначений у технічному паспорті літерою "О" та належність [PERSON], технічної та дозвільної документації, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 22 травня 2014 року. Згідно рішення 14-ої сесії Вербківської сільської ради від 06 квітня 2017року за №230-14/У11, [PERSON] була передана у власність земельна ділянка, загальною площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1223583000:02:001:0451, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.В'язівок, вул.Квітнева,22. Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.04.2017року. Отже, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. На даний час позивач не може зареєструвати право власності на самочинно побудовані споруди через департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, оскільки такі повноваження у інспекції існували до 31 грудня 015 року відповідно до п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно ч. 1ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2ст. 376 ЦК України , особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином,ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України). У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Враховуючи, що матір'ю позивача було здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці, право власності на яку набула позивач, та те, що в іншому порядку позивач не має можливості зареєструвати право власності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок та господарські споруди. На підставі викладеного,

Outcome: approved