Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Комунальний заклад "Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф"\~Херсонської обласної\~ради 18.10.2018 року звернувся до суду з позовом про відшкодування коштів,\~витрачених на\~проходження інтернатури з відповідача [PERSON] В обгрунтування вказали, що 01.09.2010 року між [PERSON] та Вищим державним навчальним закладом України "Українська медична стоматологічна академія" укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою. 24.06.2016 року [PERSON] отримала диплом спеціаліста серії С16№033944. Одночасно з отриманням диплому, [PERSON] отримала від Міністерства охорони здоров'я України направлення №33 на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади) для проходження інтернатури та подальшого відпрацювання на посаді лікаря станції (відділення швидкої та невідкладної медичної допомоги) КЗ "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" дата прибуття 01.08.2016 р. Наказом №311-к від 12.07.2016 року по Управлінню охорони здоров'я Херсонської ОДА, [PERSON] була зарахована для проходження учбового процесу на посаду лікаря - інтерна зі спеціальністю "Медицина невідкладних станів" до КЗ "Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф"\~Херсонської обласної\~ради, за рахунок центру, строк інтернатури з 01.08.2016 року по 30.01.2018 року. Після закінчення інтернатури в лютому 2018 року [PERSON] повинна була написати заяву про переведення її на посаду лікаря з МНС КЗ "Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф"\~Херсонської обласної\~ради у зв'язку з отриманням сертифіката "лікар-спеціаліст" 31.01.2018 р. 01.02.2018 р. відповідач відмовилась від продовження роботи, про що складено акт. 05.02.2018 р. [PERSON] наказом №33 кл від 02.02.2018 р. була звільнена з посади лікаря з медицини невідкладних станів, за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Загальний обсяг витрат на проходження в інтернатурі [PERSON] складає 74413,50 грн., які відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2018 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи Управління Південного\~офісу Держаудитслужби\~в Херсонській\~області, у задоволенні клопотання Комунального закладу\~"Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та медицини катастроф"\~Херсонської обласної\~ради про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено, вирішено проводити подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.12.2018 року цивільну справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням неналежного повідомлення відповідача [PERSON] 27.12.2018 року представником Управління Південного\~офісу Держаудитслужби\~в Херсонській\~області подано клопотання про долучення письмових доказів. Представник позивача позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила стягнути з відповідача витрати на проходження інтернатури, що складаються з суми виплаченої їй заробітної плати. Представники третьої особи вважали позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, вказали, що порушення виявлені під час проведення аудиту, вважали, що суд повинний прийняти рішення відповідно до судової практики, з врахуванням відносин, що склалися на підставі наданих доказів. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась - про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухав вступне слово учасників судового розгляду, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що у вересні 2010 року між [PERSON] та Вищим державним навчальним закладом України "Українська медична стоматологічна академія" укладено угоду №34 про підготовку фахівців з вищою освітою. За умовами вказаної угоди, [PERSON] зобов'язалась прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років (арк. справи 10). Угода не містить положень щодо обвязку відшкодування витрат на навчання тощо. 24 червня 2016 року [PERSON] Вищий державний навчальний заклад України "Українська медична стоматологічна академія", за спеціальністю "Лікувальна справа", здобула кваліфікацію лікаря, про що видано диплом серії С16 №033944 (арк. справи 11). Згідно направлення на роботу №33 від 21.03.2016 року, [PERSON] направлено до КЗ\~"Обласний\~територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф"\~Херсонської обласної\~ради, для роботи на посаді лікаря станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги, дата прибуття 01.08.2016 р. (арк. справи 12). Наказом Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації від 12.07.2016 р. №311-к [PERSON] зараховано на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності "Медицина невідкладних станів" до КЗ\~"Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф" з 01.08.2016 року до 30.01.2018 року. Згідно п. 7 вказаного наказу після закінчення інтернатури наказано перевести [PERSON] на посаду лікаря з медицини невідкладних станів КЗ\~"Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф" (арк. справи 13). За заявою [PERSON] від квітня 2016 року, остання просить прийняти її на посаду лікаря-інтерна станції екстреної швидкої медичної допомоги м. Херсон з 01.08.2016 р. (арк справи 14). Наказом №284 кл від 25.07.2016 року КЗ\~"Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф", [PERSON] прийнято на роботу з 01.08.2016р. на станцію екстреної (швидкої) медичної допомоги м. Херсона, лікар-інтерн 9 розряд (арк. справи 15). 31 січня 2018 р. [PERSON] отримала сертифікат № 007178 лікаря спеціаліста за спеціальністю медицина невідкладних станів (арк справи 16). Наказом №33 кл від 02.02.2018 р. КЗ\~"Обласний\~територіальний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф" про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] звільнено 05 лютого 2018 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (арк. справи 17). Згідно акту фіксації відмови від продовження роботи у КЗ "ОТЦЕМД та МК" на посаді лікаря з медицини невідкладних станів від 01.02.2018 р., складеного заступником головного лікаря з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф [PERSON], заступником головного лікаря з медичної роботи - керівника служби екстреної (швидкої) медичної допомоги [PERSON], начальника відділу кадрів [PERSON], старшого інспектору відділу кадрів [PERSON], [PERSON] лікар, що отримала сертифікат лікаря-спеціаліста зі спеціальності "медицина невідкладних станів" від подальшого відпрацювання у КЗ ОТЦЕМД та МК не менше трьох років за обраною спеціальністю після закінчення інтернатури у відповідності до "Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" від 25.12.1997 р. №367 відмовилась (арк. справи 18). Відповідно до довідки фактичних витрат на підготовку фахівця лікаря-інтерна [PERSON] за період з 01.08.2016 р. по 05.02.2018 р. в КЗ "ОТЦЕМД та МК" ХОР витрачено на загальну суму 74413,50 грн., яка складається з: 2016 рік нарахованої заробітної плати в розмірі 14569,55 грн., з них утримано податку в розмірі 2986,76 грн., до виплати 11582,79 грн.; 2017 рік нарахованої заробітної плати в розмірі 42615,09 грн., з них утримано податку в розмірі 8736,09 грн., до виплати 33879,00 грн.; 2018 рік нарахованої заробітної плати в розмірі 3810,03 грн., з них утримано податку в розмірі 781,06 грн., до виплати 3028,97 грн.(арк. справи 19). Як вбачається з акту (витягу) №15-21-04-30/09 від 27.08.2018 р. ревізії фінансового-господарської діяльності Комунального закладу "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради за період з 01.08.2015 р. по завершений місяць 2018 року, складеного Управлінням південного офісу Держаудитслужби\~в Херсонській\~області, ревізією встановлено, зокрема те, що в ревізійному періоді Центром прийнято на роботу 15 лікарів-інтернів, які навчались за державним замовленням. Центром, як замовником у 2018 році звільнено 3 лікарів, які не відпрацювали обов'язкових 3 роки. Вказано, що Центром порушено вимоги п. 21 Порядку №367, абз. 1 ст. 2 Указу Президента № 77/96 від 23.01.1996 року(арк. справи 58-64). Відповідно до ч.2 ст.43, ч.2 ст.95 Конституції України держава створює умови для підготовки кадрів за основними напрямами відповідно до суспільних потреб, на задоволення яких виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які бюджетні видатки держави. Виходячи з суспільних потреб та розмірів бюджетних призначень, визначених у законі про Державний бюджет України, формується державне замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів. Тому обсяги фінансування вищих державних і комунальних навчальних закладів за рахунок бюджетних коштів пов'язані передусім з підготовкою такої кількості фахівців з вищою освітою, яка визначається щорічно у державному замовленні. Згідно з ч.2 ст.44 Закону України "Про освіту" від 23 травня 1991 року №1060-ХІІ (втратив чинність 28.09.2017р. на підставі Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII) вищі навчальні заклади здійснювали свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між: навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами; ч.2 ст. 52 вказаного Закону визначала, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ, (втратив чинність 06.09.2014р. на підставі Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII) передбачалося, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Відповідно до ст.52 Закону України "Про освіту" в редакції від 23 травня 1991 року №1060-ХІІ, на виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 року № 342 та ст.197 Кодексу законів про працю України розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992, яка втратила чинність 07.06.2017 року на підставі Постанови КМУ від 31.05.2017 р. № 376-2017-п «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України». У преамбулі Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (постановою Кабінету Міністрів України №992) вказано, що метою прийняття даного акту є забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускниками вищих навчальних закладів. Відповідно до пунктів 4, 8 Постанови №992 керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Виходячи з вищевикладеного, надання державою особі безоплатної освіти передбачає виникнення права держави на результати трудової діяльності особи, яка здобула вищу освіту за державним замовленням, а у випускника виникнення обовязку відпрацювати три роки з моменту укладення угоди з вищим навчальним закладом. Перелік випадків, коли випускник зобовязаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, наведений у п.21 Порядку. Делеговане законодавство - система актів, прийнятих органами виконавчої влади (урядом, міністерствами, відомствами) на основі повноважень, наданих їм парламентом, з питань законодавчого регулювання. Між тим, положення Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року №1060-ХІІ та Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року №2984-ІІІ не місять зобовязальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому у п.14 Порядку, як і не містять делегованої норми права на прийняття Кабінетом Міністрів України положень про відшкодувати вартості навчання. Відсутність у вказаних законах обовязку про відшкодування випускником вартості навчання є логічним виконанням положень ч.3 ст.53 Конституції України, якою встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку про те, що Постанова №992 не є тим нормативним актом, що встановлює обов'язок для випускників вищих навчальних закладів, які навчаються за кошти державного бюджету, відшкодувати вартість навчання, оскільки Законами №2984-ІІІ і №1060-ХІІ такого обов'язку не передбачено. На виконання цього ж прядку Кабінет Міністрів України не розробив і не затвердив Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування. Відсутність Порядку визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов про працевлаштування унеможливлює визначення розміру вартості навчання, методологію встановлення сум, які можуть бути відшкодовані до державного бюджету, які витрати компенсувати замовникові, а відтак виключає можливість застосування до цих відносин положення Закону №1060-ХІІ та Постанови №992 в частині відшкодування вартості навчання та витрат. Наведені висновки узгоджуються із діями законодавця, який Законом України від 01 липня 2014 року №1556-VII внесені зміни у Закон України «Про освіту» №1060-ХІІ. Зокрема, ч.2. ст.52, якою визначався обовязок відпрацювати три роки, виключено, чим усунені розбіжності в законодавстві щодо обовязку відпрацювати за направленням. Згідно ч.2 ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність. Отже, внесення змін до ст.52 Закону України «Про освіту» має зворотну дію і скасовує цивільну відповідальність [PERSON] Крім того, згідно до положень ст.94 КЗпП України заробітна плата є винагородою, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Положенням про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України 19.09.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.12.1996 року за №696\\1721, передбачено, що основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти ІІІ-IV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності, фінансове забезпечення інтернатури, а саме заробітна плата лікарям (провізорам) - інтернам протягом всього навчання, виплачується за рахунок закладів (установ), в якій вони зараховані лікарями (провізорами) - інтернами або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством. Умовами оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерством праці та соціальної політики України, Міністерством охорони здоров'я України за №308\\519 від 05.10.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 року за №1209\\11489, визначені схеми тарифних розрядів посад лікарів, у тому числі лікаря - інтерна. Згідно до пунктів 8.1,8.2 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я за №367 від 25.12.1997року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 року за №246\\2686, міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрації, області, міські санепідемстанції, обласні, структурні міські підрозділи «фармація» (державні замовники) до 1 лютого кожного року подають до Міністерства охорони здоров'я України заявку на кількість випускників медичних ( фармацевтичних) закладів освіти наступного року відповідно до лікарських (провізорських) спеціальностей. Державні замовники несуть відповідальність за достовірність поданої заявки. За рік до закінчення навчання, не пізніше 1 серпня кожного року державні замовники відповідно до кількості замовлених спеціалістів подають до Міністерства охорони здоров'я України і закладів освіти перелік конкретних місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язані створити випускникам наступного року (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). Окрім того, пунктом 21 зазначеного вище Порядку передбачено, що випускник повинен прибути до місця призначення, зазначений у направлення, у разі, якщо він не прибув з направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин не зазначених у п.9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено за ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, а матеріали справи свідчать про те, що фактично до [PERSON] заявлені позовні вимоги про повернення заробітної плати, тому не має передбачених законом підстав вважати, виплачену лікарю - інтерну за час проходження інтернатури заробітну плату, витратами на навчання. Враховуючи, що за встановленими судом обставинами справи та відповідно до норм матеріального права заробітна плата не може бути віднесена до вартості навчання, а чинним трудовим законодавством не передбачена можливість стягнення із працівника нарахованої і виплаченої йому заробітної плати за час виконання трудових обов'язків, позивачем не надано і судом не встановлено наявності належних та допустимих доказів, які б вказували або встановлювали витрати позивача, пов'язані з навчанням відповідача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Оскільки в задоволенні позову відмовлено на підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 04 лютого 2019 року.

Outcome: dismissed