Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Державне комунальне підприємства "Комунальний ринок" звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на його користь 2301,83 грн. збитків, завданих внаслідок неправомірних дій. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період часу з 25 березня 2013 року по 24 вересня 2014 року посаду керівника ДКП "Комунальний ринок" обіймала [PERSON] на підставі контракту № 60, укладеного між нею та Ніжинською міською радою в особі секретаря міської ради [PERSON] В грудні 2014 року, у відповідності до ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 26.12.2014 року проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності ДКП "Комунальний ринок" в період часу з 01.07.2014 р. по 30.11.2014 р. , під час проведення якої було встановлено та відображено в акті перевірки факт порушення п.2 Постанови КМУ від 03.04.1993 року № 245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", допущене відповідачкою. Внаслідок цього підприємству було завдано збитків на суму 2301 грн. 83 коп. 11.02.2015 року на їх адресу надійшла вимога про усунення виявлених ревізією порушень законодавства, відповідно до п. 2.2 якої позивача зобовязано звернутись до суду з позовом про стягнення коштів у сумі 2301,83 грн. з відповідачки. Заподіяна підприємству шкода повинна бути відшкодована відповідачкою у відповідності до ст. 1166 ЦК України яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав і пояснив, що 26.12.2014 року була проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності ДКП "Комунальний ринок" за період часу з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року. Під час перевірки було встановлено та відображено в акті перевірки факт порушення п.2 Постанови КМУ від 03.04.1993 року № 245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій", допущене відповідачкою, яка видала наказ про прийняття [PERSON] на посаду за сумісництвом, і якому було встановлено графік роботи 6 годин на день, хоча робота за сумісництвом на державному підприємстві не повинна перевищувати 4 годин на день. І тому підприємство зайво виплачувало [PERSON] заробітну плату за 2 години за кожен день роботи. Тому просив задовольнити позовні вимоги позивача у відповідності до ст. 139, 403 КЗпП України, та ст. 1166 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала і пояснила, що в період з 26 березня 2013 року по 06 липня 2014 року відповідачка перебувала з позивачем у трудових відносинах працювала на посаді директора ДКП "Комунальний ринок". Відповідно до розпорядження міського голови м. Ніжина від 04.07.2014 року № 92 відповідачку було відсторонено від роботи за посадою директора ДКП "Комунальний ринок". Таким чином, з 07.07.2014 року [PERSON] не виконувала обовязків директора ДКП "Комунальний ринок", не перебувала на території позивача, не мала доступу до його документів та печаток, а тому з 07.07.2014 року була позбавлена будь-якої можливості вчинити порушення, повязане з виконанням адміністративно-господарських функцій (повноважень) від імені позивача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що позивачу було завдано шкоду у звязку з прийняттям на роботу за сумісництвом, виплатою заробітної плати та перерахуванням відрахувань до державних цільових фондів щодо працівника сумісника електромонтера [PERSON]. Позивачем не надано доказів, що шкода у розмірі 2301,86 гривень завдана [PERSON], не доведено причинно-наслідковий звязок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Позивачем не надано суду належних доказів, а саме копії наказу про прийняття [PERSON] на посаду електромонтера за сумісництвом, які б підтверджували вину відповідачки. А сам лише акт позапланової ревізії не може бути взятий судом до уваги як належний доказ, оскільки з даним актом відповідачку не ознайомлювали і вона була позбавлена можливості його оскаржити. Ніякої шкоди позивачу заподіяно не було, оскільки на підприємстві була посада, на яку за сумісництвом було прийнято робітника, який роботу виконував, і за виконану роботу отримував заробітну плату. Тому просила відмовити позивачу у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи є копія акту позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДКП "Комунальний ринок" за період часу з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року, (а.с. 6-19) від 29.01.2015 року, в якому зазначено, що в порушення п.2 Постанови КМУ № 245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" тривалість роботи за сумісництвом [PERSON] перевищувала 4 години на день і становила 6 годин, в результаті чого йому було зайво нараховано та виплачено заробітної плати в загальній сумі 1682,99 грн., на суму нарахованої заробітної плати було проведено нарахування та перераховано до державних цільових фондів у сумі 618,84 грн. Порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) ДКП "Комунальний ринок" на загальну суму 2301,83 грн. І що зазначене порушення допущено бувшим директором ДКП «Комунальний ринок» [PERSON], якою були підписані накази на призначення працівників на посади за сумісництвом. В матеріалах справи є копія контракту № 60, від 25.03.2013 року, та копія наказу № 55, від 26.03.2013 року, відповідно до яких [PERSON] прийнято на посаду директора ДКП "Комунальний ринок" з 26 березня 2013 року (а.с. 21-27). Розпорядженням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 92 від 04 липня 2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 70), директора ДКП "Комунальний ринок" [PERSON] було тимчасово відсторонено від роботи директора з 07 липня 2014 року, на період проведення перевірки діяльності підприємства, і тимчасово виконання обов"язків директора ДКП "Комунальний ринок" було покладено на головного бухгалтера підприємства [PERSON]. Відповідно до наказу № 55, від 24 вересня 2014 року, [PERSON] було звільнено з займаної посади (а.с 29). Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" установлено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. В судовому засіданні встановлено, що ДКП "Комунальний ринок" є підприємством, заснованим на комунальній власності адміністративно-територіальної одиниці в особі Ніжинської міської ради, тобто являється комунальним підприємством. Обмеження щодо роботи за сумісництвом, встановленні законодавством, поширюються тільки на працівників державних підприємств, яким позивач не являється. Відповідно до ст.102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов"язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов"язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Зокрема, п.2 ч.1 ст.133 КЗпП України передбачено, що у відповідності до законодавства обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами. При цьому, у відповідності до п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", до зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у звязку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. В судовому засіданні не спростовано факт виконання електромонтером [PERSON]В покладених на нього обов"язків на підприємстві в період часу, коли проводилась ревізія. Тому у відповідності до ст.43 Конституції України йому гарантується право на своєчасне отримання винагороди за працю. Отже витрати щодо виплати заробітної плати сумісникам за фактично виконану роботу та сплата відповідних внесків до державних цільових фондів не є зайвими грошовими виплатами підприємства, і тому не підлягають стягненню з відповідачки. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідачка [PERSON], в період з 26.03.2013 року по 06.07.2014 року, працювала на посаді директора ДКП "Комунальний ринок", тобто між сторонами існували трудові відносини, які регулюються нормами КЗпП України, і норми ст.1166 ЦК України в даному випадку застосовуватись не можуть. Крім того, позивачем не надано суду ніяких належних доказів які б підтверджували, що наказ про прийняття [PERSON] на посаду електромонтера за сумісництвом видавала саме відповідачка у справі. \~

Outcome: dismissed