Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі Управління) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] надмірно виплачені коштіти, а саме: допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у розмірі 4340,71 грн.; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 4159,64 грн.; допомогу на дітей одиноким матерям в розмірі 14259,36 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , подаючи заяви про призначення допомоги свідомо зазначила в деклараціях неправдиві відомості щодо розміру свого доходу, приховавши факт отримання нею пенсії по інвалідності з 26.02.2002 року. Внаслідок надання [PERSON] недостовірних даних про доходи, їй були надмірно виплачені грошові кошти соціальних допомог. В добровільному порядку відповідач не погасила переплату державних допомог, а тому позивач просить стягнути їх в повному обсязі. 20.03.2019 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області винесено заочне рішення, яким позовні вимоги Управління задоволені в повному обсязі. 23.04.2019 [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення від 20.03.2019. Ухвалою від 29.05.2019 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 20.03.2019 задоволено, скасовано заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.03.2019 у справі за позовом Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про відшкодування надміру виплачених коштів за призначеною державною допомогою. Відзиву на позов відповідачем подано не було. У судовому засіданні представник позивача Слюсаренко С.В. позовні вимоги Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області підтримала в повному обсязі. Просила стягнути з відповідача надмірно виплачені коштіти, а саме: допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у розмірі 4340,71 грн. за період з 01.12.2008 року по 31.05.2009 року, з 01.06.2009 року по 30.11.2009 року, з 01.12.2009 року по 31.05.2010 року; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 4159,64 грн. за період з 01.12.2010 року по 31.05.2011 року, з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року; допомогу на дітей одиноким матерям в розмірі 14259,36 грн. за період з 01.12.2010 року по 31.05.2011 року, з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року, з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року. Вказала, що відповідач отримувала допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний на підставі декларацій про доходи, заповнених відповідно до довідок про доходи, які надавалися [PERSON] Відповідач свідомо хотіла приховати отримання пенсії з інвалідності, оскільки даний дохід не є разовим, про нього неможливо забути, оскільки він носить постійний характер. Кожного разу, подаючи декларації, [PERSON] правильно вказувала всі інші доходи та письмово підтверджувала, що інших доходів сім`я не має і вона ознайомлена з порядком отримання допомоги. Зазначила, що управління має право, а не обов`язок вибіркового контролю за правильністю надання державних соціальних допомог, при цьому, враховуючи велику кількість отримувачів допомог, пільг та субсидій та штатну чисельність державних соціальних інспекторів (4 штатних одиниці), управління не зобов`язане та не має можливості проводити повну перевірку кожної особової справи. Оскільки верифікація проводиться Мінфіном і за його ініціативою, управління не могло дізнатися у 2008 році та в подальшому про недостовірні дані, подані [PERSON] при призначенні допомог. Інформація про отримання [PERSON] пенсії надійшла до управління лише у листопаді 2017 року, тобто з цього часу починається строк позовної давності. При цьому управління не повинно було робити запити до Пенсійного фонду в обов`язковому порядку, оскільки [PERSON] не вказувала про наявність такого доходу. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала, суду вказала, що у неї не було умислу на надання недостовірної інформації та приховування свого доходу. При подачі заяв їй неналежним чином не пояснили, які саме доходи слід вказувати. Клопотала про застосування строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] . [PERSON] проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні вимог управління з мотивів спливу строку позовної давності в повному обсязі. Вказав, що управління могло дізнатися про своє порушене право ще у 2008 році, оскільки згідно п.3 Положення про головного державного соціального інспектора та державного соціального інспектора у редакції постанови КМУ від 25.08.2004 № 1098 головний державний соціальний інспектор та державний соціальний інспектор мають право перевіряти достовірність та повноту інформації про доходи і майновий стан осіб, які входять до складу сім`ї, що звертається за призначенням державної соціальної допомоги; проводити вибіркові перевірки особових справ одержувачів допомоги за рішенням керівника або його заступника; складати акти за підсумками перевірки. Вважає, що позивачем не надано належних переконливих доказів поважності причин пропуску строків позовної давності. Заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як одержувач державних соціальних допомог. Відповідно до ст.15 Закону України "Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми" в редакціях, що були чинними на момент виникнення правовідносин, п. 22 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 року, в редакціях, що були чинними на момент виникнення правовідносин, [PERSON] призначалась допомога по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що становила різницю між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців. Так, [PERSON] згідно із заявою та поданою нею декларацією від 22.12.2008 року отримувала таку допомогу з 01.12.2008 року по 31.05.2009 року; згідно із заявою та поданою декларацією від 24.06.2009 року отримувала допомогу з 01.06.2009 року по 30.11.2009 року; згідно із заявою та поданою декларацією від 08.12.2009 року отримувала допомогу з 01.12.2009 року по 31.05.2010 року. Відповідно до ст.5 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" в редакціях, що були чинними на момент виникнення правовідносин, п.14 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року, в редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин, [PERSON] призначалась державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям в щомісячному розмірі, який визначався як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не більшим ніж 75% прожиткового мінімуму для сім`ї. Так, [PERSON] згідно із заявою та поданою нею декларацією від 10.12.2010 року отримувала таку допомогу з 01.12.2010 року по 31.05.2011 року; згідно із заявою та поданою нею декларацією від 16.10.2015 року отримувала допомогу з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року. Відповідно до ст.18-3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" в редакції, що була чинною на момент виникнення правовідносин, та п.п.34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, в редакціях, що були чинними на момент виникнення правовідносин, [PERSON] призначалась допомога на дітей одиноким матерям в щомісячному розмірі, який дорівнює різниці між відповідними відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців. Так, [PERSON] згідно із заявою та поданою нею декларацією від 10.12.2010 року отримувала таку допомогу з 01.12.2010 року по 31.05.2011 року; згідно із заявою та поданою нею декларацією від 18.02.2016 року отримувала допомогу з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року; згідно із заявою та поданою нею декларацією від 14.07.2016 року отримувала таку допомогу з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року; згідно із заявою та поданою нею декларацією від 20.01.2017 року отримувала допомогу з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року; згідно із заявою та поданою нею декларацією від 26.07.2017 року отримувала таку допомогу з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що отримала вказані види допомог, не оспорювала отримані суми та період, за який вони виплачені. [PERSON] була попереджена, що наведені нею відомості про доходи та майно впливають на прийняте рішення щодо надання соціальних допомог, а тому будуть перевірені. Також [PERSON] була попереджена про повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи. Цей факт підтверджено особистими підписами [PERSON] в деклараціях. Під час проведення Управлінням перевірки правильності та повноти інформації, що надала [PERSON] , було виявлено, що вона підчас звернень за призначенням допомог свідомо надала неправдиві відомості щодо отриманих нею доходів, а саме приховала отримання з 26.02.2002 року пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Факт отримання [PERSON] пенсії підтверджено листом Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 03.11.2017 року №25036/03-09. Суд вважає, що відповідачем не спростовано доводів позивача щодо того, що [PERSON] свідомо неодноразово надавала неправдиві відомості щодо отриманих доходів. Внаслідок приховування даних про доходи [PERSON] були надмірно виплачені грошові кошти допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку у розмірі 4340,71 грн., кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 4159,64 грн., кошти допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 14259,36 грн., що підтверджено розрахунком Управління, поданим до суду та не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", п.49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 року суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із законом. Згідно з п.28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги, визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення, а у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. За змістом частини 1статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина першастатті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату та у разі недобросовісності з боку набувача. Судом також встановлено, що 31.01.2018 року та 02.04.2018 року Управління направляло Барлет Л.С. рекомендовані листи з проханням добровільно повернути переплату державних допомог з попередженням, що в разі її відмови Управління змушене буде звернутися до суду, проте в добровільному порядку відповідачем кошти сплачені не були. В судовому засіданні відповідач [PERSON] також не заперечувала того факту, що про обов`язок повернення надміру виплачених сум вона була попереджена працівником управління і в телефонній розмові після виявлення переплати. На підставі викладеного суд вважає, що позивачем доведено, що звертаючись за призначенням допомоги [PERSON] свідомо подала неправдиві відомості щодо своїх доходів, а саме приховала отримання нею пенсії по інвалідності, внаслідок чого їй було призначено допомогу в більшому розмірі, ніж визначено Законом, та виплачено надмірно грошові кошти, при цьому в добровільному порядку [PERSON] не повернула надмірно виплачені кошти. Разом з цим, вирішуючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності судом береться до уваги наступне. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно ч.2, 3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В силу ч.4 цієї статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться встатті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) та загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Такий висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі№ 397/1402/15-ц, провадження № 61-378 св 18. Позивачем не доведено поважності причини пропущення позовної давності. Так, відповідно до ст. 22 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001 року, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, органи, що призначають і здійснюють виплати державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми, у разі потреби перевіряти обгрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення допомоги. Отже, позивач мав можливість довідатися про своє порушене право шляхом перевірки матеріального стану сім`ї [PERSON] після подання нею заяв та декларацій про призначення допомог. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 26.12.2015 [PERSON] безпідставно отримані наступні соціальні допомоги: 1)допомога на дітей одиноким матерям : з 26.12.2015 по 31.12.2015 - 0,00 грн., з 01.01.2016 по 30.06.2016 - 3294 грн. 78 коп., з 01.07.2016 по 31.12.2016 - 3460 грн. 70 коп., з 01.01.2017 по 30.06.2017 - 3660 грн. 98 коп., з 01.07.2017 по 31.12.2017 - 3019 грн. 76 коп.; 2)державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям: з 26.12.2015 по 31.12.2015 - 54 грн. 40 коп.. з 01.01.2016 по 31.03.2016 - 843 грн. 24 коп. Враховуючи те, що Управління звернулося до суду з позовом 26.12.2018, тобто після спливу строку позовної давності за вимогами до 26.12.2015, позовна заява підлягає частковому задоволенню, в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також слід стягнути з [PERSON] на користь управління пропорційно до суми задоволених вимог витрати на судовий збір в розмірі 1109,71 грн., сплачені при подачі позову і документально підтверджені.

Outcome: partial