Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

30.10.2018 позивач ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» звернулося до суду з позовом до [PERSON], ТОВ "Надія - Агро+" про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позову вказує на те, що в 2008 році між ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» та [PERSON] укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 10 років. В 2016 році позивач дізнався, що відповідач у період чинності раніше укладеного договору уклав новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ "Надія - Агро+". Вважає, що відповідач не мав права передачі належної йому земельної ділянки в оренду іншій юридичній особі, оскільки, з урахуванням додаткової угоди, таке право до 2028 року належить позивачу. В зв'язку з наведеним просить позов задовольнити та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ "Надія - Агро+". В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву, відповідно до якої позов визнає. Представник відповідача ТОВ "Надія - Агро+", будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Хоровецької сільської ради Славутського району від 30.03.2002 №2 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,64 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Хоровецької сільської ради (а.с.8-9). 25.01.2008 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро» укладено договір оренд землі №792190, відповідно до якого Орендодавець ([PERSON].) надає, а Орендар (ТОВ «Горинь Агро») приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,64 га, розташовану на території Хоровецької сільської ради строком на 10 років (а.с.4). Вказаний Договір 10.04.2008 був зареєстрований у встановленому законом порядку за №040876000050, що підтверджується листом міськрайонного управління Держгеокадастру в Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.09.2018, згідно якого станом на 01.01.2013 земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] дійсно перебувала в оренді ТОВ "Надія - Агро+" (а.с.16). Водночас як видно з дослідженої судом копії Договору оренди земельної ділянки від 01.09.2015, відповідач йому належну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] передав в платне користування строком на 7 років Товариству з обмеженою відповідальністю «Надія - Агро+», що також підтверджується Даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.09.2018 (а.с.17-19). Вважаючи, що правових підстав для передачі в оренду спірної земельної ділянки «Надія - Агро+» не було, позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 4 статті 124 ЗК України, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до вимог ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Одночасне існування двох договорів оренди одної земельної ділянки та їх державна реєстрація суперечить вимогам Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що [PERSON], уклавши в 2008 році з ТОВ «Горинь Агро» договір оренди належної йому земельної ділянки, безпідставно, в 2015 році уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки, передавши її в користування ТОВ «Надія - Агро+». Крім того, суд враховує позицію [PERSON], висловлену в поданій до суду заяві, де він позов визнає повністю та вказує, що він був невірно проінформований представниками ТОВ «Надія - Агро+» щодо договору оренди землі з ТОВ «Горинь Агро» та строку його дії, а тому і уклав в 2015 році з ТОВ «Надія - Агро+» новий договір оренди землі. За таких обставин, суд вважає доведеними ті обставини, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, а тому, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним. Питання про стягнення судового збору вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved