Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У серпні 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОСТІ ЗАЙМИ" (далі - ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ») звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що 01 серпня 2018 року між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №180731-220249 на суму 2100,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 42,00 гривень за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (далі - Кредитний договір). Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС) Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство, виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів. Кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WауFогРау), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASНРАУ». Згідно з Кредитним договором, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2 100,00 гривень та сплатити проценти у розмірі 672,00 гривень у строк 16 днів до 16.08.2018 р. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання, у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно Кредитного договору. На момент 16.08.2018 р. термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернула отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатила проценти. Станом на 01.07.2021 р. заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: сума кредиту 2 100,00 гривень, проценти за користування кредитом - 44 191,80 гривень, пеня - 530,20 гривень, індекс інфляції за весь період прострочення - 661,43 гривень та три проценти річних від простроченої суми - 2 091,54 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 49 574,97 гривень, які просять стягнути з відповідачки. Представник позивача - ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили розгляд справи здійснювати без участі позивача за наявними матеріалами. Відповідачка [PERSON] позов визнає частково на суму несплаченого тіла кредиту , суду пояснила, що дійсно отримала кредит в сумі 2100 гривень та сплатила частину тіла кредиту, яку банк чомусь зарахував не на погашення кредиту, а як пеню. Нею сплачено 1100 гривень кредиту, 1000 гривень згідна повернути. В неї були складні сімейні обставини, які і стали перешкодою для вчасного погашення кредиту. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 01.08.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОСТІ ЗАЙМИ" (далі - позивач Товариство) та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180731-220249 на суму 2 100.00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 42,00 гривень за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (далі - Кредитний договір). Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ІТС) Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОСТІ ЗАЙМИ" є фінансовою установою та здійснює діяльність що до надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК № 922 від 27.07.2017 р.; ліцензія на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Розпорядження НКФУ№ 3601 від 29.08.2017 р.). Товариство, в свою чергу, виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів. Кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Як вбачається із справи, у заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що [PERSON] ознайомилася та погодилася з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.zp.ua та bistrozaim.ua ТОВ «Прості займи». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладений між сторонами в день оформлення та подання ТОВ «Прості займи» [PERSON] відповідної заяви-анкети 01 серпня 2018 року та перерахування їй суми кредиту 2 100,00 гривень, спірний договір укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, встановлено, що заява-анкета на отримання кредиту містить персональні дані [PERSON] , зокрема, її паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають копіям її паспорта та картки платника податків, які наявні в матеріалах справи. Разом з тим, частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 01 серпня 2018 року, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. 01 липня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей Фор Пей» за №476 надало ТОВ «Прості займи» відомості щодо підтвердження переказу грошових коштів, якими підтвердило, що на підставі укладеного між їхніми товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 21 серпня 2018 року було отримано на користь ТОВ «Прості займи» наступні грошові кошти від власника карти (емітента) банк ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 1100 гривень. Так як ця довідка приєднана позивачем до цієї справи, вказане свідчить, що [PERSON] погасила 1100 гривень кредиту і до сплати підлягає 1000 гривень тіла кредиту. Розмір процентів, передбачений договором, складає 42,00 гривні за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів, що становить 2 % на день за кожен день користування кредитом. Як вбачається зі змісту заяви-анкети від 01 серпня 2018 року сторонами погоджено, що при виникненні заборгованості позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом за весь період користування у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Отже, з дня отримання кредиту (та неповернення його в день отримання), позичальник має перед позивачем заборгованість, на яку нараховуються відсотки у розмірі 2 % на день. Слід також зазначити, що після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені цим договором відсотки припиняється, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18). У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості [PERSON] по спірному кредитному договору, з якого вбачається, що нею оплачено 580 гривень процентів за користування кредитом. [PERSON] сплатила частину тіла кредиту в розмірі 1100 гривень, яку банк зарахував не на погашення кредиту, а як сплату процентів та пеню. За шістнадцять днів користування [PERSON] повинна була сплатити 672 гривні процентів, які підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача. Суд вважає неправомірними умови спірного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати відповідні суми неустойки у вигляді штрафу та пеню, враховуючи наступне. Зі змісту спірного договору вбачається, що сторони передбачили у ньому, що позичальник зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша статті 203 ЦК України). Недотримання цих вимог може бути підставою для визнання недійсним такого правочину (стаття 215 ЦК України). Згідно із статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Подібні правові висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06 грудня 2019 року в справі № 664/1261/16-ц (касаційне провадження № 61-25248св18), від 27 січня 2020 року в справі № 754/6091/18 (касаційне провадження № 61-11473св19). Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у договорі кредиту, сторони визначили, що позичальник сплачує неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту. Згідно з частиною другою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Штраф є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення штраф відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності. Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Встановлення штрафу у договорі є санкцією за невиконання стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(частина перша статті 530 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом(частина перша статті 612 ЦК України). Таким чином, стягнення штрафу як одного із видів неустойки може мати місце у випадку прострочення виконання зобов`язання, однак не може застосовуватися до часу відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання. Умова спірного кредитного договору в частині обов`язку [PERSON] сплачувати неустойку у вигляді штрафу в розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту за відсутності прострочення по його поверненню є несправедливою та суперечить принципу розумності та добросовісності, а тому підлягає визнанню недійсною. У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Встановлення сторонами умови кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню, а саме, у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %, що становить до 2 703,38 % на рік (14*3,64+15*5,02+336*7,67), є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із цим, також підлягає визнанню недійсною умова спірного кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню у вищезазначених розмірах. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, а також забезпечення прав та інтересів кредитора в охоронних правовідносинах регламентовано частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахуванні індексу інфляції за весь час прострочення, що підлягає стягненню з боржника, який не повністю виконав грошове зобов`язання суд бере до уваги щомісячні індекси споживчих цін (за даними Держстату): 1,000 (серпень 2018 року)* 1,019 (вересень 2018 року)* 1,017 (жовтень 2018 року)* 1,014 (листопад 2018 року)* 1,008 (грудень 2018 року)* 1,010 (січень 2019 року)* 1,005 (лютий 2019 року)* 1,009 (березень 2019 року)* 1,010 (квітень 2019 року)* 1,007 (травень 2019 року)* 0,995 (червень 2019 року)* 0,994 (липень 2019 року)* 0,997 (серпень 2019 року)* 1, 007 (вересень 2019 року)* 1, 007 (жовтень 2019 року)* 1, 001 (листопад 2019 року)* 0, 998 (грудень 2019 року)* 1, 002 (січень 2020 року)* 0,997 (лютий 2020 року)* 1, 008 (березень 2020 року)* 1, 008 (квітень 2020 року)* 1, 003 (травень 2020 року)* 1, 002 (червень 2020 року)* 0,994 (липень 2020 року)* 0,998 (серпень 2020 року)* 1, 005 (вересень 2020 року)* 1, 010 (жовтень 2020 року)* 1, 013 (листопад 2020 року)* 1, 009 (грудень 2020 року)* 1, 013 (січень 2021 року)* 1, 010 (лютий 2021 року)* 1, 017 (березень 2021 року)* 1, 007 (квітень 2020 року)* 1, 013 (травень 2021 року)* 1, 002 (червень 2021 року)* 1, 001 (липень 2021 року)* 0, 998 (серпень 2021 року), що дорівнює 1,23, а в процентному відношенні 23%. Індекс інфляції за весь період прострочення від несплаченої 1000 гривень заборгованості з врахуванням 23% становить 230 гривень, які підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача. Також з відповідачки підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, виходячи з того, що 1000 гривень заборгованості*3%*1078 (кількість прострочених днів):100:365, що дорівнює 88.60 грн. (вісімдесят вісім) гривень 60 копійок . Враховуючи вищенаведене, порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову і стягнення в його користь із [PERSON] заборгованості по тілу кредиту в сумі 1000 гривень за Договором надання фінансових послуг №180731-220249 від 01.08.2018 р., 672 гривні процентів за користування кредитом, індекс інфляції за весь період прострочення - 230 гривень, 88 гривень 60 копійок - три проценти річних від простроченої суми, усього - 1990, 60 гривень. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, виходячи з того, що позивач заявляв позов на 49574, 97 копійок, при цьому сплатив збір 2270 гривень, а підлягає стягненню 1990,60 гривень, то слід стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 91,12 гривень (1990,60*2270/49574,97).

Outcome: partial