Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

22 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Козіївське" про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,3313 га, яка розташована на території Каплунівської сільської ради. 17 квітня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Козіївське" був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до умов даного договору було встановлено розмір орендної плати та строки її сплати, однак відповідач, незважаючи на умови договору, несвоєчасно і не в повному обсязі здійснює оплату за користування земельною ділянкою, а за 2013 рік взагалі не розрахувався за користування земельною ділянкою. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності, в усному порядку зменшив позовні вимоги та прохав лише розірвати договір оренди землі від 17.04.2007 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Козіївське». Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установлений законом строк. У відповідності до ст.ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги про розірвання договору оренди підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,3313 га, розташованої на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №617013. 17 квітня 2007 року [PERSON] уклав з ТОВ "Козіївське" договір оренди належної йому земельної ділянки. Вищезазначений договір 27 червня 2008 року був зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельним ресурсам» за № 040869900021. Таким чином, між [PERSON] та ТОВ "Козіївське" склалися договірні правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, ЗК України та Законом України "Про оренду землі". Зокрема, статтями 1 та 13 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди землі виникає після укладання договору оренди та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Як вбачається з п.5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 60520 грн., однак відповідач при укладенні договору оренди землі самостійно занизив ставку орендної плати, яка по договору складає 1210,40 грн. (2 %), що суперечить Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" від 02.02.2002 року N 92/2002 , згідно якого плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) запроваджена у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Окрім цього, згідно п.п. 9, 11 Договору орендар повинен щорічно виплачувати орендну плату в грошовій формі в розмірі 1210,40 грн. Орендна плата вноситься до 20 числа першого за звітним роком місяця Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про оренду землі" орендар зобов'язаний виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди. Однак, як вбачається з пояснень представника позивача, відповідачем систематично порушувалися зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою, а орендну плату за 2013 рік взагалі не сплачено та жодних побутових послуг зі сторони відповідача в рахунок орендної плати позивач також не отримував. Окрім цього, позивач жодного разу не отримував орендну плату в грошовій формі, що є також порушення п.9 Договору. Також, відповідачем в порушення п.14 Договору, жодного разу не сплачувалася пеня за несвоєчасну сплату орендної плати. Натомість, відповідачем, на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань щодо оплати позивачу за орендовану земельну ділянку, не надано жодних доказів, а запити суду щодо надання відомостей про отримання позивачем орендної плати залишилися без реагування. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За приписами ст.ст.31, 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Тобто, Законом передбачена можливість розірвання договору при невиконанні сторонами обов'язків, зокрема щодо сплати орендної плати. Крім того, пунктом 38 укладеного між сторонами договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим порушенням шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, рішенням Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року "Пайн Велей Девелопмент ЛТД" проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що невиплата передбаченої договором орендної плати, заниження розміру орендної плати є порушенням істотних умов договору зі сторони відповідача, що, в свою чергу, є підставою для розірвання договору оренди.

Outcome: approved