Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зміну цін. З урахуванням уточнених заяв та заяв про збільшення позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві зробити перерахунок стягнутих 13.05.2003 року Дніпровським районним судом м. Києва з тресту «Київміськбуд - 6» на користь [PERSON] щомісячних виплат та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві на користь позивача щомісячно виплати з 17.04.2015 року по компенсації за звичайний догляд в розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати, що становить 4 800,00 грн. на місяць; за сторонній догляд в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, що становить 3 200,00 грн. на місяць; за побутову допомогу в розмірі 0,25 мінімальної заробітної плати, що становить 800,00 грн. на місяць, а також на майбутнє при зростанні розміру мінімальної заробітної плати виконавчою службою проводити перерахунок виплат на звичайний догляд, сторонній догляд, побутову допомогу за заявою [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що 01 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы» отримав трудове каліцтво на виробництві, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. 13 травня 2003 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення, яким стягнуто з ПАТ треста "Київміськбуд-6" щомісячні виплати по компенсації. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Додатково до матеріалів справи було долучено письмові заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні даного позову. Представник відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Додатково до матеріалів справи було долучено письмові заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні даного позову. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], працюючи у ВАТ трест «Київміськбуд-6» 01.03.1984 року отримав трудове каліцтво, внаслідок якого втратив 100 % працездатності, отримавши інвалідність 1-ої групи безстроково , зазнавши параліч обох ніг та втрату контролю над функціями тазових органів. Відповідно до довідок МСЕК від 28.07.1988 року та 31.07.2011 року [PERSON] потребує додаткових послуг зокрема і постільної та натільної білизни, а також у додаткового харчування. Перелік вказаних додаткових послуг зафіксовано медичними висновками ЛКК від 31.07.2001 року № 257 та ЛКК від 21.06.2005 року № 1878 ( а.с.5,8). Згідно з Актом № 10/184 від 09.06.2004 року, СУ-54 ВАТ Трест «Київміськбуд» передало, а Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві отримало особову справу потерпілого на виробництві - [PERSON] №10/184-476. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з ВАТ «Трест «Київміськбуд-6» на користь [PERSON] вартість кімнатної крісло-коляски мод. М-201 -1200 грн.; вартість дорожньої крісло-коляски мод. 215 - 7200 грн.; компенсацію вартості санітарно-курортних путівок за 1999-2000 роки - 4260 грн.; 14990 грн. на придбання транспортного засобу автомобіля «Таврія» з ручним керуванням; а також щомісячні виплати по компенсації за постільну білизну в сумі 42 грн. 31 коп.; 26 грн. 60 коп. на звичайний догляд, 118 грн. на сторонній догляд, 8 грн. 90 коп. побутову допомогу, 22 грн. 80 коп. доповнення до додаткове харчування, 89 гр. 29 коп. витрати на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля та моральну шкоду в сумі 2000 грн. На виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 року, 17.06.2003р. видано виконавчий лист. Цивільну справу №2-113/2003 знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві та постановлено видати дублікат виконавчого листа №2-133/03 про стягнення з тресту «Київміськбуд-6» на користь [PERSON] вартість кімнатної крісло-коляски мод. М-201 -1200 грн., вартість дорожньої крісло-коляски мод. 215 - 7200 грн., компенсацію вартості санітарно-курортних путівок за 1999-2000 роки - 4260 грн., 14990 грн. на придбання транспортного засобу автомобіля «Таврія» з ручним керуванням, щомісячні виплати по компенсації за постільну білизну в сумі 42 грн. 31 коп., 26 грн. 60 коп. на звичайний догляд, 118 грн. на сторонній догляд, 8 грн. 90 коп. побутову допомогу, 22 грн. 80 коп. доповнення до додаткове харчування, 89 гр. 29 коп. витрати на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2012 року на підставі вищезазначеного дубліката виконавчого листа №22-113, виданого 12.12.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, відкрито виконавче провадження ВП№31130100. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2007 року позовну заяву [PERSON] до ДВС в Печерському районі м. Києва, Головного Управління Державного Казначейства України в м. Києві, Державного Казначейства України про невиконання рішення суду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Визнано дії ДВС у Печерському районі м. Києва по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2003 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ВАТ трест «Київміськбуд -16» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з держави в особі Головного Управління Державного Казначейства України в м. Києві на користь [PERSON] у відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно виконавчого листа від 17.06.2003 року в сумі 3951 грн. 45 коп. Стягнуто з держави в особі Управління Державного Казначейства України в м. Києві на користь [PERSON] суму завданої моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2007 року в частині відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно виконавчого листа від 17.06.2003 року в сумі 3951 грн. 45 коп. скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволені позову до держави Україна в особі Головного Управління Державного Казначейства України в м. Києві про відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних виплат по компенсації згідно виконавчого листа №2-113 Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2003 року в сумі 3951 грн. 45 коп. з урахуванням індексації та компенсації. В іншій частині рішення залишено без зміни. Ухвалою Верховного суду України від 05.11.2008 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2007 року в частині відшкодування моральної шкоди та рішення апеляційного суду м. Києва від 21.05.2008 року залишено без змін. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.11.2011 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії ДВС у Печерському районі м. Києва щодо неналежного виконання виконавчого листа, виданого 17.06.2003 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі №2-113/2003 за позовом [PERSON] до ВАТ «Трест Київміськбуд-6» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - в частині стягнення з боржника щомісячних виплат та зобов'язано відповідача здійснити дії щодо виконання зазначеного виконавчого листа у спосіб та в межах строку, визначеного законом. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.11.2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії ДВС у Печерському районі м. Києва щодо неналежного надіслання стягувану постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2012 року по примусовому виконанню виконавчого листа №2-113 від 12.12.2011 року та неналежного проведення виконавчих дії з виконання виконавчого листа №2-113 від 12.12.2011 року по виконавчому провадження ВП №31130100. Стягнуто з держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь [PERSON] суму завданої моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2013 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.11.2012 року змінено, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь [PERSON] суму завданої моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Трест Київміськбуд-6», Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за участі третьої особи управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про перерахунок стягнутих щомісячних виплат відмовлено повністю. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.04.2016 року, Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2015 року - скасовано та ухвалено нове наступного змісту. Позов [PERSON] задоволено частково, зобов'язано Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України здійснити перерахунок щомісячних платежів [PERSON] на постільну білизну та на доповнення до дотикового харчування. В решті позову відмовити. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як роз'яснив у своїй Постанові Пленум Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1999 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Закону від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці" (в редакції Закону від 21 листопада 2002 р. N 229-IV,Кодексу законів про працю України , а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону N 1105-XIV. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. У разі смерті зазначених потерпілих право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям. Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (пункт 2 статті 7 «Прикінцеві положення» Закону України «Про страхові виплати на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин). Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України у Постанові № 6-801цс15. Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до переліку страхових виплат визначено зокрема і страхові витрати на медичну та соціальну допомогу. У статті 37 вказаного закону передбачено, щоперерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі:1)зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім'ї померлого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає. Як вже зазначалось вище , рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Трест Київміськбуд-6» на користь [PERSON] зокрема і щомісячні виплати на постільну білизну в сумі 42 грн.31 коп. та на доповнення до додаткового харчування 22 грн.80 коп.. При цьому вказаним судовим рішенням вказані виплати встановлено щомісячно без обмеження їх будь-яким строком виплат. Тобто, факт наявності у позивача права на щомісячні виплати на постільну білизну та доповнення до додаткового харчування є преюдиційним при вирішенні даної справи , що узгоджується з вищевказаною правовою позицією Верховного суду України, викладеною у Постанові № 6-801цс15, оскільки право на вказані виплати встановлено у судовому порядку . Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1999 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV (1105-14 ). При вирішенні таких вимогсудам належить виходити з того, що: а) компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали; б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілимустановлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється. Отже, все вищевикладене у сукупності свідчить про те, що отримавши 09.06.2004 року особову справу позивача, Фонд страхування соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України повинен був проводити перерахування призначених [PERSON] на підставі судового рішення щомісячних виплат на постільну білизну та доповнення до додаткового харчування. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», Закон № 1105-14 викладено в новій редакції, згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень якого утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. При цьому Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів. До завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та робочих органів його виконавчої дирекції виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та їх робочі органи. Таким чином в судовому засіданні встановлено, згідно з Актом № 10/184 від 09.06.2004 року, СУ-54 ВАТ Трест «Київміськбуд» передало, а Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві отримало особову справу потерпілого на виробництві - [PERSON] №10/184-476. Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві № 10/476 10.06.2004 потерпілому продовжено виплату щомісячних страхових виплат із надання медично-соціальної допомоги. Особова справа [PERSON] станом на день її передачі до правління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві відповідала вимогам інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року № 10. Страхові виплати [PERSON] проводилися управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві в повному обсязі з червня по листопад 2004 року включно, проте 30.11.2004 Московським відділенням Ощадбанку № 5398/442 повернуті нараховані за жовтень місяць та лнстопад кошти з припискою «повернуто в зв'язку з закриттям особового рахунку». Починаючи з 01.12.2004 страхові виплати припинено за відмовою потерпілого [PERSON] отримувати страхові виплати від Фонду. Потерпілий закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві про це листом від 13.12.2004. Постановою управління виконавчої дирекції Фонду м. Києві № 09/592-Зм від 10 грудня 2004 року [PERSON] припинено виплату медичної та соціальної допомоги з 01 грудня 2004 року у зв'язку з відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку. Постановою управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві від 10.12.2004 № 09/592-Зм Позивачу припинено виплату щомісячної страхової грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності підставі його заяви від 13.12.2004. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві неодноразово листами зверталось до [PERSON] з пропозицією написати заяву про бажання отримувати страхові виплати, на що гримувало категоричну відмову від останнього. Разом з тим, позивач вже подавав позови до відповідача про скасування постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про продовження виплат, Постанови №7 та №10 Про порядок передачі справ від підприємства, про визнання дій Управління неправомірними, в тому числі Про зміну цін. У зв'язку з чим, ухвалами Окружного адміністративного суду від 26 квітня 2010 року у адміністративних справах №15/121 та №15/178, ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2011 року у адміністративних справах №15/178 та №15/121, про скасування Постанови №7 та про скасування Постанови Управління про продовження виплат, у зв'язку з тим, що раніше, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2006 такий спір по суті уже було вирішено і в задоволенні вимог позивача відмовлено, а судове рішення набрало законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 17.05.2011 касаційну скаргу [PERSON] відхилено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2011 року залишено без змін, Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року №755/8859/15-ц позовну заяву Про зміну цін залишено без розгляду. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зміну цін - відмовити повністю. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed