Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

14.01.2015 року [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення майнової шкоди в сумі 5\~489 грн. Заявлений позов мотивовано тим, що 27.07.2011 року близько 14 години, [PERSON] перебуваючи на полі №5, що належить СФГ «Лан», розташоване між с. Лозувата та с. Свердлівка, Липовецького району Вінницької області, під час суперечки з [PERSON], наніс їй декілька ударів рукою і тим самим спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №2027 від 21.09.2012 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 21.11.2012 року постановою Липовецького районного суду Вінницької області [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із актом амністії на підставі ст. 1 п."в" Закону України "Про амністію в 2011 році", а кримінальну справу стосовно нього у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - закрито. Оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності не звільняє її від відшкодування майнової шкоди заподіяної злочином, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на придбання слухового апарату СА № У-04" в сумі 1\~139 гривень, витрати на ремонт слухового апарату в сумі 110 гривень, витрати на лікування і придбання лікарських засобів в сумі 390 грн., витрати на отримання правової допомоги від адвоката [PERSON] (згідного договору про надання правової допомоги від 08.12.2011 року) в сумі 3\~300 гривень та витрати в сумі 550 гривень на отримання правової допомоги від адвоката [PERSON] (згідно договору про надання правової допомоги від 13.08.2014 року та квитанції № 34 від 13.08.2014 року). Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 25.05.2015 року провадження у справі в частині вимог про відшкодування майнової шкоди на придбання слухового апарату СА № У-04" в сумі 1\~139 грн. та витрат на отримання [PERSON] правової допомоги від адвоката [PERSON] (згідного договору про надання правової допомоги від 08.12.2011 року) в сумі 3\~300 грн., закрито на підставі ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити з огляду на безпідставність заявлених вимог та недоведеності належними доказами понесених [PERSON] витрат. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 21.11.2012 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з актом амністії на підставі ст.1 п."в" Закону України "Про амністію у 2011 році", а кримінальну справу стосовно нього у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - закрито не з реабілітуючих підстав, тобто, в силу тих за яких особа визнається винною у вчиненні злочину. Відповідно до вищевказаної постанови судом було встановлено, що 27 липня 2011 року близько 14 години, [PERSON] перебуваючи на полі №5, що належить СФГ «Лан», розташоване між с. Лозувата та с. Свердлівка, Липовецького району, Вінницької області, під час суперечки з [PERSON], наніс їй декілька ударів рукою і тим самим спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №2027 від 21.09.2012 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зі змісту ст. 14 Закону України "Про амністію у 2011 році" від 08.07.2011 року №3680-VI слідує, що амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, її майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Позивач стверджує про те, що часткова втрата слуху виникла у неї саме внаслідок протиправних дій відповідача. На підтвердження даної обставини позивач посилається на висновок судово-медичної експертизи від 21.09.2012 року № 2027 (далі-висновок), яким встановлено наявність у [PERSON] легких тілесних ушкоджень у вигляді підшкірної гематоми в ділянці лівого потиличного виростку, трьох крововиливів в правій лобно-скроневій ділянці, в ділянці лівої щоки, синця та садна в ділянці спинки та правого крила носа, садна та крововиливу в слизову верхньої губи зліва, трьох синців в ділянці правого передпліччя, двох синців в ділянці лівого передпліччя, синця в лівій привушно-жувальній ділянці. Оцінуючи докази на предмет їх належності і достатності, суд вважає, що висновок судово-медичної експертизи від 21.09.2012 року № 2027 не є доказом наявності причинного звязку між подіями 27.07.2011 року, внаслідок яких [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження та частковою втратою нею слуху. У висновку відсутні дані про часткову втрату (погіршення) слуху позивача в результаті заподіяння їй вищезазначених тілесних ушкоджень. Інших належних доказів, які доводили б наявність причинного звязку, позивач суду не надала. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем належними доказами наявності причинного звязку між заподіяними їй відповідачем 27.07.2011 року тілесних ушкоджень та частковою втратою нею слуху. Оскільки між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача відсутній причинний звязок, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення. Здійснюючи оцінку доказів позивача, які надані в обґрунтування розміру майнової шкоди, суд вважає, що витрати позивача на ремонт слухового апарату в сумі 110 грн. та витрати на лікування і придбання ліків в сумі 390 грн., не підтверджені належними і допустимими доказами на підставі яких суд встановив би наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст. 88 ЦПК України). Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року [PERSON] зверталася до адвоката [PERSON] за отриманням правової допомоги, у звязку з чим понесла витрати в сумі 550 гривень. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, судові витрати пов'язані з оплатою правової допомоги, з відповідача стягненню не підлягають. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, судом встановлено, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі приписів ст. 5 ч.1 п.9 Закону України "Про судовий збір", а тому, при зверненні з позовом до суду позивач судовий збір за вимогами майнового характеру в сумі 243,60 грн. не сплачувала. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судовий збір, згідно ст. 88 ч.2 ЦПК України, компенсується за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed