Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8168, вчинений 21.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], для задоволення вимог ПАТ КБ "Надра" в розмірі 434803,53 грн. В обґрунтування позову зазначив, що оспорюваний виконавчий напис здійснено нотаріусом на підставі заяви про вчинення виконавчого напису, розрахунку заборгованості, а також оригіналу іпотечного договору. Однак вказаний перелік документів не свідчить про безспірність вимог стягувача. Крім того, позивач не отримувала від нотаріуса попереджень про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також неправомірним є включення до розміру заборгованості позивача нарахованої ПАТ КБ "Надра" комісії за період з 14.02.2008 року по 31.07.2010 року в сумі 1126,79 доларів США. Крім того, виконавчий напис вчинено після спливу трирічного строку з моменту виникнення у кредитора права вимоги. Представник позивача в судове засідання під час розгляду справи по суті не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник ПАТ КБ "Надра" в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено у відповідності до чинного законодавства України. Пояснила, що вона є неналежним відповідачем у справі. Також зазначила, що виконавчий напис було вчинено після спливу тридцяти днів з моменту направлення позивачу письмових вимог про усунення порушень. Зобов'язання за кредитним договором мало бути виконано позивачем в 2013 році, в зв'язку з чим станом на час вчинення виконавчого напису трирічний строк з моменту настання права вимоги не минув. Крім того, пояснила, що чинне законодавство України не передбачає обов'язку нотаріуса досліджувати первинні документи для встановлення безспірності вимог стягувача, який звернувся для вчинення виконавчого напису. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 14.02.2008 року між ПАТ КБ "Надра" (Банком) та позивачем (Позичальником) було укладено кредитний договір № 6/1/2008/840-К/730 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого в редакції Додаткової угоди № 1, Банк надав позивачу кредит в сумі 41500,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних, щомісячної комісії у вигляді плати за управління кредитом із розрахунку 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за Кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту - 13.02.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань позивача за Кредитним договором 14.02.2008 року між ПАТ КБ "Надра" (Іпотекодержателем) та позивачем (Іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки № 6/1/2008/980-І/731, посвідчений 14.02.2008 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 641 (далі - Договір іпотеки), згідно умов якого позивач передав в іпотеку належну йому квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира). 21.11.2013 року Приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8168, згідно якого запропоновано звернути стягнення на Квартиру, що належить позивачу та на підставі договору іпотеки, посвідченого 14.02.2008 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 641, передана в іпотеку ПАТ КБ "Надра". За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ "Надра" в розмірі: основний борг - 36492,93 долара США; сума заборгованості по відсоткам - 15926,54 долара США; комісія - 15814,71 грн., що всього становить 52419,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.11.2013 року становить 418988,82 грн. та 15814,71 грн., а всього у гривневому еквіваленті 434803,53 грн. Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. Всього, в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 436503,53 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 14.02.2008 року по 27.08.2013 року. Згідно ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлено постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. В обґрунтування заперечень проти позову приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в письмових запереченнях зазначила, що необхідність подання для вчинення виконавчого напису первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не передбачено жодним нормативно-правовим актом України, тому додатково витребувати первинні документи бухгалтерської звітності до поданих банком документів законодавство не зобов'язує. З додатків до вказаних заперечень вбачається, що нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису були надані Кредитний договір з додатковою угодою, Договір іпотеки, виконаний банком розрахунок заборгованості [PERSON] та письмова вимога про усунення порушень за Кредитним договором. Між тим з правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, яке було обговорено та взято до відома 07 лютого 2014 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. У вказаному узагальненні також зазначено, що розрахунок суми заборгованості, наданий банком на підтвердження безспірності заборгованості, не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Закон № 996-XIV). Між тим, як встановлено судом, нотаріусу для вчинення виконавчого напису банком було надано саме розрахунок заборгованості позивача за Кредитним договором, при цьому первинні документи нотаріусу не надавались. Крім того, умовами Кредитного договору в редакції, що діяла до укладання Додаткової угоди № 1, зокрема п. 1.3.2., було передбачено плату за управління кредитом в розмірі 0,0 %. Інших комісій вказаним договором передбачено не було. Умовами Кредитного договору в редакції Додаткової угоди № 1, зокрема абзацем 2 п. 1.1., передбачено сплату позивачем комісії у вигляді плати за управління кредитом із розрахунку 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості. В заключних положеннях Додаткової угоди № 1 від 28.07.2010 року зазначено, що вона набуває чинності з моменту її належного оформлення сторонами. Таким чином, підстави для нарахування комісії виникли у банку лише після укладення Додаткової угоди № 1 від 28.07.2010 року до Кредитного договору. Між тим, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що був наданий банком нотаріусу, вбачається, що комісія була нарахована банком починаючи з 14.02.2008 року, тобто в тому числі за період часу, коли Кредитний договір існував в первинній редакції, що діяла до укладання Додаткової угоди № 1 та не передбачала сплату комісії. Крім того, з матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду судом встановлено, що згідно оскаржуваного виконавчого напису була стягнута заборгованість за Кредитним договором № 6/1/2008/840-К/730 від 14.02.2008 року та звернено стягнення на нерухоме майно на підставі Договору іпотеки, посвідченого 14.02.2008 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 641. Між тим, як вбачається з умов вказаного Договору іпотеки, ним забезпечено зобов'язання за Кредитним договором № 6/1/2006/840-К/730 від 14.02.2008 року. В судовому засіданні представники сторін пояснили, що у номері Кредитного договору, на який міститься посилання в Договорі іпотеки, припущено описку в числі "2006", яке є складовим вказаного номеру, та правильним є число "2008". За таких обставин має місце неспівпадіння номеру кредитного договору в самому Кредитному договорі та в Договорі іпотеки, які були надані банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що надані банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не були такими, що свідчать про безспірність вимог стягувача. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, в зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов. При цьому доводи позивача щодо ненаправлення йому попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються письмовою вимогою ПАТ "КБ Надра" про усунення порушень за Кредитним договором вих. № 1073 від 10.09.2013 року та вкладенням у цінний лист, яке підтверджує направлення письмової вимоги позивачу. Доводи позивача відносно того, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису сплинув трирічний строк з моменту, коли у банку виникло право вимоги за Кредитним договором, суд також вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів відносно того, що останній платіж за кредитним договором ним було здійснено 30.11.2009 року, коли було сплачено проценти в розмірі 335,62 долара США. Крім того, зазначені доводи позивача спростовуються даними, викладеними в розділі "Загальна сума платежів клієнта по кредитному договору", який є складовою частиною розрахунку заборгованості, згідно яких останній платіж за кредитним договором позивачем було здійснено 04.11.2011 року, а саме сплачено проценти в розмірі 211,00 доларів США. При цьому, як вбачається з розділу "Розрахунок заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами", який також є складовою частиною розрахунку заборгованості, у вказаному розділі не відображено дати та розмір окремих конкретно визначених платежів щодо сплати процентів, а зазначено загальні дані щодо періоду часу, за який було нараховано та сплачено проценти. За таких обставин дані вказаного розділу відносно того, що останні проценти, які були сплачені позивачем в розмірі 335,62 долара США, були нараховані за період з 01.11.2009 року по 30.11.2009 року, суд не може визнати належним доказом того, що зазначені проценти в розмірі 335,62 долара США були сплачені позивачем саме 30.11.2009 року. У позовних вимогах, пред'явлених до нотаріуса, суд відмовляє з наступних підстав. У вказаному вище узагальненні також зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, оскільки приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, суд відмовляє в позовних вимогах, пред'явлених до неї.

Outcome: partial