Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнювали. В обґрунтування уточненого позову зазначили, що вони проживають та зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру № 11 від 05\~травня 1993 року, виданого Гвардійською КЕЧ району. 23 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до начальника органу приватизації Гвардійської КЕЧ району Дніпропетровської області із заявою про передачу в приватну власність квартири, яку він займає разом із сім'єю, проте рішення про передачу, або відмову у передачі квартири у встановлені законом строки він не отримав, а тому звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15\~січня 2015 року у справі № 804/18239/14 його позовні вимоги задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність начальника КЕВ м. Дніпропетровська, щодо не розгляду заяви позивача. Після чого, відповідачем, як органом приватизації, прийнято рішення № 104 від 12\~січня 2015 року, яким відмовлено в передачі в приватну власність вищезазначеної квартири, на підставі того, що вказане військове містечко, на території якого розташована квартира, включене до числа закритих, які не підпадають під приватизацію житлового фонду. 10 лютого 2015 року позивачі знову звернулися з аналогічною заявою до начальника КЕВ м. Дніпропетровська, та 10 лютого 2015 року рішенням відповідача №\~652, їм знову відмовлено у передачі у власність вищезазначеної квартири, на підставі того, що вказане містечко включене до числа закритих військових містечок, які не підпадають під приватизацію житлового фонду. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило. Зазначені дії та рішення відповідача вважають неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, у звязку з чим, в остаточній редакції позовної заяви, просять: - визнати за [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; - скасувати рішення [PERSON] відділу м. Дніпропетровська №\~104 від 12 січня 2015 року та № 652 від 10 лютого 2015 року щодо відмови [PERSON] у передачі в приватну власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської; - зобовязати [PERSON] відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти рішення про передачу [PERSON], [PERSON] в приватну власність квартири № 9 в будинку № 13 на вул. Лісна, смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, яку вони займають на підставі ордеру № 11 від 05 травня 1993 року на території відкритого військового містечка, та вжити всіх інших належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири та передати вказану квартиру в приватну власність, оформивши належним чином свідоцтво про право власності на цю квартиру згідно із ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян". В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити його, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. В судове засідання 16\~листопада 2015 року не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, одночасно позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача [PERSON] відділу м.\~Дніпропетровська [PERSON] в судовому засіданні 19 жовтня 2015 року просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що у КЕВ відсутні повноваження на передачу військового майна у власність позивачам, відсутні бланки суворої звітності свідоцтва про приватизацію майна. Крім того, в зв`язку з надходженням листів Головного КЕУ ЗСУ щодо вирішення питання статусу військового містечка та віднесення його до числа закритих, повноваження на приватизацію у відповідача відсутні. В судове засідання 16\~листопада 2015 року представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, а тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим провести судове засідання за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно ордеру № 11 від 05 травня 1993 року, виданого Міністерством оборони України Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, [PERSON] та членам його родини надане право на вселення в квартиру, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). 25 березня 2003 року між [PERSON] та відповідачем укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого [PERSON] отримав у безстрокове користування окрему трикімнатну квартиру, загальною площею 70,99 м2, житловою площею 46,94 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS] з правом приватизації найманого житла, відповідно до законодавства. Згідно довідки про склад сімї, виданої 15 жовтня 2015 року Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської [PERSON] частини району, в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 86, 124). Вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні [PERSON] відділу м. Дніпропетровська. У відповідності до Положення про [PERSON] відділ м.\~Дніпропетровська, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, обєктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Згідно п. 3.2.4 зазначеного Положення на [PERSON] відділ м.\~Дніпропетровська покладений обовязок та повноваження щодо утримання житлового фонду. У відповідності до ст. 1 Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон № 2482-XII), державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Судом встановлено, що 20 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу йому та членам його сім`ї квартири у приватну власність у відповідності до Закону № 2482-ХІІ (а.с.\~125). [PERSON] відділом м. Дніпропетровська прийнято рішення №\~104 від 12 січня 2015 року, яким відмовлено [PERSON] в приватизації вищезазначеної квартири (а.с. 143). Підставою відмови в приватизації спірного житла в рішенні зазначено те, що житловий фонд військових містечок селищ Гвардійське, Черкаське у комунальну власність територіальних громад не передано. Згідно з ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м.\~Дніпропетровська. Управління військовим майном, згідно з законом, здійснює Міністерство оборони. Згідно листа квартирно експлуатаційного управляння Збройних сил України № 303/22/1/850 від 05 вересня 2013\~року військове містечко, в якому мешкають позивачі, включено до числа закритих і які не підпадають під приватизацію житлового фонду. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило. Крім того, 10 лютого 2015 року [PERSON] повторно звернувся до [PERSON] відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу йому та членам його сім`ї квартири у приватну власність у відповідності до Закону № 2482-ХІІ (а.с.\~20) та 10 лютого 2015 року [PERSON] відділом м.\~Дніпропетровська прийнято рішення №\~652, яким йому відмовлено в приватизації вищезазначеної квартири (а.с. 19, 126). Підставою відмови в приватизації спірного житла в рішенні зазначені аналогічні підстави, які викладенні в попередньому рішенні КЕВ м. Дніпропетровська за № 104 від 12 січня 2015 року. Суд приходить до висновку, що зазначені рішення [PERSON] відділу м.\~Дніпропетровська підлягають скасуванню, з наступного. Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності до наданих на запит суду матеріалів, будинок, розташований за адресою: вул. Лісна, 13, смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області перебуває на балансі БУ № 2 Гвардійської КЕЧ району, яке є структурним підрозділом КЕВ м. Дніпропетровська (а.с. 141). Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства. Конституцією України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст. 2 Закону № 2482-ХІІ не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історикокультурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з Положенням "Про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України", затвердженим Наказом Міністра оборони України № 215 від 21\~квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення "закрите військове містечко" та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені. 03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України [PERSON] затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР № 75 від 22 лютого 1977\~року) "Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд", селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку. На підтвердження того, що смт. Черкаське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011\~року "Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад" з затвердженими переліками військового майна. Згідно Наказу Міністра оборони України № 569 "Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад", військове майно безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт.\~Черкаське і смт.\~Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обовязковим для виконання КЕВ м. Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами. В своїх запереченнях проти позовних вимог відповідач посилається на лист заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України № 14492/С від 19\~серпня 2013 року разом із затвердженим Переліком закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд, яким до вказаного Переліку входить військове містечко № 3 смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області. Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття "закрите військове містечко", в звязку з чим, суд приходить до висновку, що смт.\~Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка. Статтею 3 Закону № 2482-ХІІ передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Судом встановлено, що позивачі зареєстровані в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали, що підтверджується відповідною довідкою Будинкоуправління № 2 про склад сімї, внаслідок чого органи приватизації, згідно з п. 10 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону № 2482-ХІІ та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16\~грудня 1999 року затверджене "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Як зазначалося вище, судом встановлено, що [PERSON] відділ м.\~Дніпропетровська заперечує право позивачів на приватизацію спірної житлового приміщення. Оскільки судом встановлено право позивачів на одержання спірної квартири у приватну власність, а відповідачем оспорюється зазначене право, позовні вимоги в частині визнання права позивачів на приватизацію квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування рішень [PERSON] відділу м. Дніпропетровська № 104 від 12 січня 2015\~року та № 652 від 10 лютого 2015 року, якими [PERSON] відмовлено у передачі в приватну власність квартири, в звязку з тим, що зазначене рішення суперечить наведеним вище нормам законодавства України та порушує права позивачів на отримання житла у власність. Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач та члени його сімї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону № 2482-ХІІ, відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, прийняти рішення про передачу [PERSON], [PERSON] в приватну власність квартири № 9 в будинку № 13 на вул. Лісна, смт.\~Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, яку вони займають на підставі ордеру № 11 від 05 травня 1993 року на території відкритого військового містечка, та вжити всіх інших належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири та передати вказану квартиру в приватну власність, оформивши належним чином свідоцтво про право власності на цю квартиру згідно із ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", підлягають задоволенню лише в частині зобовязання [PERSON] відділу м.\~Дніпропетровська, як органу приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири, яка використовується [PERSON] та [PERSON] на умовах найму на території військового містечка за адресою [ADDRESS], згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян", затвердженого наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №\~396 від 16 грудня 1999 року. До наведеного висновку суд приходить внаслідок того, що суд не має повноважень покладення на орган приватизації зобовязання передати зазначену квартиру у власність, оскільки, зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону №\~2482-ХІІ і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії. Так, оскільки суд прийшов до висновку про скасування рішень [PERSON] відділу м. Дніпропетровська про відмову в задоволенні заяви позивачів про передачу квартири у власність, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивачів. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на викладене вище, суд не приймає до уваги в якості належного доказу на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог посилання відповідача та представника третьої особи на відсутність повноважень КЕВ м. Дніпропетровська вирішувати питання про приватизацію житлового фонду, оскільки матеріали справи містять достатні докази на підтвердження перебування на балансі відповідача означеного майна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial