Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІНГУЛЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі ПРАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період часу з 21.05.1986 року по 25.04.2019 року працюючи за спеціальністю машиніст бульдозера в кар`єрі (32 роки 11 місяців) в ПРАТ «ІНГЗК» підпадав під дію загальної вібрації, показники якої перевищували нормативи через недосконалість робочого місця, у зв`язку з чим позивачем отримано хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим дисциркуляторною енцефалопатією з вестибуломозочковою дисфункцією, синдромом хребцевої артерії, у поєднанні з полірадикулопатією L4, L5, S1, С5, С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром. 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група "В". ЛН першого ступеня. Згідно довідки МСЕК від 09.04.2019 року, позивачу первинно з 26.03.2019 року і безстроково була встановлена 3-тя група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності. Вважає, що не дотримання відповідачем на протязі часу його роботи ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що він у працездатному віці став інвалідом та втратив професійну працездатність. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати у зв`язку з ушкодженням здоров`я через вищевказані професійні захворювання. У результаті професійних захворювань виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для позивача негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних), що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Фізичний біль та страждання, яких позивач продовжує зазнавати полягають у тому, що кожного дня він відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, з іррадіацією у верхні та нижні кінцівки, ниючий біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння пальців рук та ніг, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий з мокротинням, загальну слабкість, частий головний біль, запаморочення при запрокидуванні голови та зміні положення тіла, підвищення тиску, втому, нудоту, має місце порушення сну. У працездатному віці, враховуючи захворювання, позивач вже не може працювати та заробляти на життя, а також виконувати домашню роботу, через що порушений його звичайний спосіб життя. У багатьох звичайних життєвих ситуаціях йому потрібна стороння допомога, усвідомлення чого завдає йому моральних страждань. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 150228 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Разом з позовом подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за участі його представника (а.с.12). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив, що стаж роботи позивача на ПРАТ «ІНГЗК» складає близько 35 років. [PERSON] згідно висновку МСЕК від 09.04.2019 року встановлені професійні захворювання, третя група інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль та моральні страждання. Моральні страждання позивач відчуває з моменту встановлення втрати працездатності. З урахуванням тяжкості ушкодження здоров`я позивача, постійного тривалого лікування, тривалих наслідків, віку позивача та стану його здоров`я, був визначений розмір компенсації за завдану моральну шкоду, який становить 150228 грн. Вважає вказаний розмір справедливою компенсацію за завдані моральні страждання в результаті отриманих позивачем професійних захворювань. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що у виникненні у позивача професійного захворювання є вина і самого позивача, оскільки він був ознайомлений з умовами праці та негативними факторами, свідомо обрав для себе таку професію та не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній шкідливий фактор. Позивач належним чином не обґрунтував завдану моральну шкоду. Просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, від представника відповідача 07.06.2019 року надійшов відзив на позов (а.с.44-47). У відзиві зазначають, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях ПРАТ «ІНГЗК» є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Крім того зазначають, що в період своєї праці на підприємстві ПРАТ «ІНГЗК», позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством. ПРАТ «ІНГЗК» робило і робить все можливе та необхідне з метою збереження здоров`я своїх працівників, а саме: надає необхідні при виконанні робіт засоби індивідуального захисту, додаткові оплачувані відпустки та путівки до санаторно-курортних закладів з 10% оплатою від загальної вартості путівки. Позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вважають, що позивачем не доведена завдана моральна шкода в розмірі 150228 грн.. Такий її розмір вважають несправедливим, необгрунтовано завищеним. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухав представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із трудової книжки [PERSON] слідує, що28.07.1980 року по 15.10.1980 року працював в Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті в автотранспортному цеху водієм всіх марок автомобілів в тому числі спеціальних. В період з 25.10.1980 р. по 29.11.1983р. проходив службу в армії. 10.02.1984 року прийнятий в цех технологічного автотранспорту слюсарем по ремонту автомобілів Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 22.03.1986 року переведений на рудник слюсарем черговим і по ремонту гірничого обладнання, 21.05.1986 року переведений на руднику машиністом бульдозера з потужністю двигуна більше 200 к.с. в кар`єрі по Гр2 6 розряду. 02.01.1989 року переміщений в цех технологічного автотранспорту машиністом бульдозера з потужністю двигуна більше 200 к.с. в кар`єрі 6 розряду. 16.04.2011 року переведений в цеху технологічного автотранспорту дільницю внутрішнього кар`єрного транспорту і будівництва доріг машиністом бульдозера в кар`єрі 6 розряду. 25.04.2019 року - звільнений за власним бажанням, вихід на пенсію (а.с.28-30). В період з 21.01.2019 року по 04.02.2019 року [PERSON] проходив лікування в ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». з приводу стійкого болю та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, з іррадіацією у верхні та нижні кінцівки, порушену ходу, ниючий біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння пальців рук та ніг, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель та з мокротинням, частий головний біль в отилечній та скроневій ділянках, запаморочення при запрокидуванні голови та зміні положення тіла, підвищення АТ, втому, нудоту, зниження слуху, порушення сну. Серед лікарських та трудових рекомендації: «Д» нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації, прийом загальнозміцнюючих препаратів, медикаментів групи НПЗП, ангіо- і хондропротекторів, вазоактивних препаратів, вітамінних комплексів, препаратів, що поліпшують трофіку та проведення імпульсів в нервово-м`язових сіна псах, фізіотерапія, уникати переохолодження, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування (а.с. 17-18). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 31.01.2019 року № 193 про наявність професійного характеру захворювання - встановлено професійне захворювання [PERSON] : вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим дисциркуляторною енцефалопатією з вестибуломозочковою дисфункцією, синдромом хребцевої артерії, у поєднанні з полірадикулопатією L4, L5, S1, С5, С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група "В". ЛН першого ступеня. Захворювання професійне - 31.01.2019 року(а.с.15-16). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.02.2019 року проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , яке встановлено 31.01.2019 року Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 16.04.2018 року по час розслідування - машиністом бульдозера в кар`єрі цеху технологічного автотранспорту ПРАТ «ІНГЗК» та з 21.05.1986р. по 16.04.2018р. машиністом бульдозера з потужністю двигуна більше 200к.с. в кар`єрі цеху технологічного автотранспорту ПРАТ «ІНГЗК» працівник при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Причиною професійного захворювання визнано: загальна вібрація: 113-122 дБ при нормативному значенні 107дБ: пил фібро генної дії з вмістом SiO2 - 4,6-12,6 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3. Відповідно до п. 13 Акту умови праці машиніста бульдозера в кар`єрі цеху технологічного автотранспорту ПРАТ «ІНГЗК» відносяться: по речовинам фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня; за рівнем загальної вібрації - до 3 класу 3 ступеню; по мікроклімату - до 2 класу; по показникам важкості праці - до 3 класу 2 ступеня; по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня; по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня. Загальна оцінка шкідливих умов - до 3 класу 3 ступеня - «шкідливі» (а. с. 19-22). При огляді МСЕК 09.04.2019 року [PERSON] первинно встановлено профзахворювання з 26.03.2019 року і безстроково з втратою професійної працездатності - 65%, в тому числі: 55% - вібраційна хвороба; 10% - ХОЗЛ. Встановлена ІІІ група інвалідності (а.с.24). Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення стану здоров`я, фізичний біль, необхідність постійного лікування, вимушені зміни способу життя, стійкої втрати професійної працездатності в працездатному віці та встановлення 3-ої групи інвалідності, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно - 65% і безстроково та встановлення 3 групи інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач будучи обізнаним із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця і причиною цього була саме недосконалість робочого місця, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. При цьому, практикою Європейського суду з прав людини визнана призумція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, він потребує сторонньої допомоги в повсякденному житті, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Право на компенсацію за моральну шкоду виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. В даному випадку позивачу було встановлено втрату працездатності внаслідок професійного захворювання висновком МСЕК від 09.04.2019 року. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювання є тривала робота в шкідливих умовах праці при перевищенні показників загальної вібрації та виробничого пилу. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу 65% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, наявність 3 групи інвалідності, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість - встановлено 09.04.2019 року, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 85000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 85000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці" та

Outcome: partial