Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В вересні 2013 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? частину вищевказаного будинку та надвірних споруд.(а.с. 4) Відповідач [PERSON] позов не визнав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1994 року по 2003 рік. В період перебування у шлюбі за спільні кошти купили житловий будинок по [ADDRESS], який оформили на чоловіка . Також в шлюбі за вказаною адресою збудували новий будинок із переводом старого будинку в господарчі споруди. В 2002 році закінчили будівництво на вказаній земельній ділянці, однак в 2003 році на час розірвання шлюбу будинок не здали в експлуатацію та не отримали на нього правовстановлюючі документи. При розірванні шлюбу вони домовились, що чоловік отримає правовстановлюючі документи, оформивши і її частку власності. Однак позивач біля 10 років не оформляв будинок, а потім в суді визнав за собою одноособово право власності на вказане нерухоме майно, про що вона дізналась при розгляді даної справи, так як лише в суді відповідач надав рішення суду, яке стало новим правовстановлюючим документом на будинок. Оскільки вона лише в суді дізналась про те, що порушені її права, вважає, що вона не пропустила строк звернення до суду за захистом порушених прав на підставі ч.2 ст.72 СК України. Крім цього вважають, що перебіг строку давності розпочався з того часу, коли рішення суду про визнання права власності на будинок за [PERSON] набрало законної сили, так як лише з того часу позивачка отримала можливість захистити свої права на частку у спільній сумісній власності. Тому просила її позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на ? частину будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В запереченнях посилався на те, що даний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, так як вказаний будинок зареєстрований за ним на праві власності в 2012 року, тобто майже через 10 років після розірвання шлюбу з позивачкою, а також просив врахувати суд при винесенні рішення, що позивачем при зверненні до суду пропущений строк звернення до суду за захистом майнових прав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку заявленим вимогам, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1994 року по 2003 рік, що підтверджується довідкою Роздільнянського ЗАГСУ від 22 липня 2005 року №178.(а.с.6,7) В період перебування у шлюбі на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 21.11.1995 року на ім"я [PERSON] було оформлено у власність будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS]. Згідно договору на вказаній земельній ділянці розташовані глинобитний будинок житловою площею 18.60 кв.м., а також господарчі споруди сарай та літня кухня, 1957 року забудови.(а.с.8,37) У разі якщо одним із подружжя під час шлюбу (чинного на час виникнення спірних відносин) придбано будинок, то в силу ст.22, 24 Кодексу про шлюб та сім"ю України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого подружжя на частину будинку. Однак згідно рішення Роздільнянської міської ради №59 від 3 грудня 1999 року на ім"я [PERSON] було отримано дозвіл на будівництво за вказаною адресою нового житлового будинку із переводом старого будинку в господарчі споруди.(а.с.12) Після цього [PERSON] оформив земельну ділянку під забудову, що підтверджується актом виносу -земельної ділянки в натурі від 03.12.1999 року за №59 та оформив паспорт на забудову даної земельної ділянки разом з проектною документацією.(а.с.15-18) Оформивши необхідні для будівництва папери, за вказаною адресою було розпочато в 1999 році будівництво будинку та господарчих споруд. Роботи по будівництву були закінчені в 2002 році. Дані обставини підтверджуються технічним паспортом на будинок, згідно якого за адресою по [ADDRESS] розташований будинок та надвірні споруди 1957 - 2002 року забудови, який складається з наступних приміщень цокольного поверху - кладової площ. 10.40 кв.м., кладової площ. 14.00 кв.м., кладової площ. 6.40 кв.м., кладової площ. 15.00 кв.м., 1-го поверху - чотирьох житлових кімнат площею по 14.90 кв.м., 20.90 кв.м., 15.30 кв.м., 10.20 кв.м., санвузла площ. 6.65 кв.м., кухні заг. площ. 13.00 кв.м., передньої площ. 18.00 кв.м., всього загальною площею 144.75 кв.м., в тому числі житлова 61.30 кв.м., а також господарчих споруд: сараю під літ."Б", літньої кухні під літ."Г", веранди літньої кухні під літ. "г", гаражу під літ."Д", убиральні під літ."Є".(а.с.66) У відповідності до ст. 22 КпШС України, яка діяла на час виникнення нового майна, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові і дружині на праві спільної сумісної власності. Аналогічні дані правовідносини регулюються і новим Сімейним кодексом України. Таким чином судом на підставі вказаний доказів достовірно встановлено, що наявне по [ADDRESS] нерухоме майно - будинок та господарчі споруди було придбано, а потім збудовано подружжям [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, а тому відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім"ю України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у власності складають по ? частині . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 7 березня 2012 року за [PERSON] було одноособово визнано право власності на будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS].(а.с.39) На підставі рішення суду право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано на ім"я [PERSON], що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно.(а.с.40) Суд не приймає до уваги заперечення на позов представника відповідача[PERSON] - [PERSON] про те, що вказаний будинок був зареєстрований в 2012 році на ім"я [PERSON], тобто, коли він вже не перебував у шлюбі з позивачкою, а тому на підставі ст.331 ЦК України, яка пов"язує момент виникнення права власності на нерухоме майно з державною реєстрацію цього майна, є його особистою власністю, так як вони не ґрунтуються на законі. За змістом ст. 2,3 Закону України від 1 липня 2004 року №1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об"єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним законом, не породжує в особи право власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об"єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Також із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 15 квітня 2003 року. Позивачка звернулась в суд з позовом про захист порушених прав - 13.09.2013 року. Відповідач та його представник по даній справі просили застосувати трирічний строк позовної давності (ст.257 ЦК України), так як позивачка на час звернення її до суду втратила право на пред"явлення позову про поділ спільного майна подружжя, вона мала таке право на протязі трьох років після розірвання шлюбу, поважних причин пропуску строку по справі не встановлено. Однак суд вважає, що в вданому випадку строки звернення до суду позивачем не пропущено , висновок суду обґрунтовується наступним. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу ЗАГС (ст..106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого право власності (ч.2 ст.72 СК). Крім цього відповідно до п.19 цієї ж постанови вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, не діє. Суд вважає, що оскільки на новостворене нерухоме майно по [ADDRESS] тільки в 2012 році було отримано правовстановлюючий документ - рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 7 березня 2013 року, то тільки після набрання цим рішенням законної сили у відповідачки виникло право на звернення до суду за захистом порушених прав шляхом визнання права власності на ? частину будинку, а тому строки звернення до суду (строк позовної давності ст.257 ЦК України 2004 року, ст.73,76 ЦК України 1964 року). До отримання правовстановлюючих документів будинок був об"єктом незавершеного будівництва, всі документи як на забудовника нового будинку були оформлені на чоловіка [PERSON], відповідачка була позбавлена права про пред"явлення таких вимог до суду. Тому суд вважає, що позов [PERSON] належить задовольнити та визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] і визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинку. В зв"язку з задоволенням позову з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України судовий збір по справі в розмірі 1493,20 грн належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved