Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом з подальшим його уточненням 23 лютого 2016 року, в якому просив визначити невідповідність кредитного договору №351/ФК-07 від 22.11.2007 року актам цивільного законодавства, а саме ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" та Постанові НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (зареєстр. в Мінюсті України 25.05.2007 року за №541/13808), відсутність вільного воловиявлення позивача, яке б відповідало внутрішній волі позивача та вчинення спірного правочину зі сторони позивача під впливом обману зі сторони кредитора, що відповідно до ч.ч.1,3 ст.203, 215, ст.230 ЦП України є підставою для визначення спірного правочину недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства "Дельта Банк" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" в судове засідання викликався, проте не з"явився. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між [PERSON], та ТОВ "Укрпромбанк" був укладений кредитний договір №351/ФКВ-07, відповідно до якого ТОВ "Укрпромбанк" надав [PERSON]. кредитні кошти в розімірі 50000 доларів США, строком 372 місяці, з датою повернення до 12 листопада 2038 року, з цільовим призначенням - на придбання нерухомості. Кредитним договором №351/ФКВ-07 від 22 листопада 2007 року встановлювалось: процентна ставка за користування кредитом - 11,8 % річних (п. 1.5); комісія за надання кредиту 1 % річних від суми кредиту (п. 1.6); комісія за управління кредитом - 0,10 % від суми кредиту (п. 1.7); комісія за видачу готівкових коштів - 0,3 % від суми кредиту (п. 1.8); та інші комісії за дострокове повернення розрахунків по договору (п. 1.9.). Згідно п.1.11 Кредитного договору визначено, що Позичальник зобов"язаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми Кредиту, процентів за користування ним, комісій [PERSON], сукупних послуг, які надаються Позичальнику у зв"язку із укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобов"язань Позичальника, які виникають у зв"язку з укладенням цього Договору (надалі - "Графік платежів за договором"), який є невід"ємною частиною цього Договору (Додаток №1).. Пунктом 2.5 Кредитного договору встановлено, що повернення Кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів з рахунку Позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.16 цього Договору) та/або внесення готівкових коштів у касу [PERSON]. Платежі здійснюються за реквізитами, зазначеними у п.2.17 цього Договору. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. Розділом 7. Інші умови Кредитного договіру №351/ФКВ-07 від 22 листопада 2007 року, зазначено, "Шляхом, підписання цього Договору Позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування [PERSON] та отримання копії відповідного Листа-повідомлення про умови кредитування [PERSON], за якими надається Кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився із змістом цього Договору, всі умови цього Договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має та зобов"язується їх дотримуватися та виконувати" (п.7.1 Кредитного договору). 22 листопада 2007 року між ТОВ "Укрпомбанк" та [PERSON] було підписано Іпотечний договір № 351/Zфквіп-07, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 3494. Умовами даного договору передбачено забезпечення виконання зобов"язання за Кредитним договором № 351/ФКВ-07 від 22.11.2007 року придбаною за надані позичальнику кошти двокімнатною квартирою, за адресою: [ADDRESS] (п.1.2). 30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк" та Національним банком України укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов"язань Укрпромбанку на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2258, відповідно до якого ТОВ "Укрпромбанк" відступив, а АТ "Дельта Банк" набув права вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за Кредитними та Забезпечувальними договорами, в тому числі і за договорами укладеними між [PERSON] та ТОВ "Укрпромбанк". Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Підставою, що стало причиною введення позивача в оману при укладанні кредитного договору, як вказав позивач, стало невідповідність кредитного договору вимогам ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Постанові НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (зареєстр. в Мінюсті України 25.05.2007 року за №541/13808), оскільки в графіку платежів, не було враховано понесені позивачем витрати на оплату супутніх послуг, що значно підняло в ціні вартість кредиту та відсутність графіку платежів на весь строк кредитних зобов"язань. Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", які розроблені у відповідності дост. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила), а саме: відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", саме і тільки перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов"язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов"язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов"язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Окрім того, відповідно до ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Цього зроблено не було, споживач кредитний договір підписав, отримав кредитні кошти розпорядився ними на власний розсуд, сплачував кредит згідно Графіку, а отже, визнавав в повному обсязі умови договору та погоджувався з ними. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів, [PERSON] добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. Суд вважає, що при укладенні умов договору про надання кредиту від 22 листопада 2007 року [PERSON] діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначила характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі розмір штрафних санкцій. Крім того, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором №351/ФК-07 від 22.11.2007 року вбачається, що [PERSON], здійснювалося погашення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно графіку погашення до вересня 2014 року. Наведене дає підстави стверджувати, що волевиявлення [PERSON], як учасника правочину, було вільним і відповідало його внутрішній волі. Судом також встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту "Загальна вартість кредиту" та "Графік погашення кредиту", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Посилання позивача на те, що графіком платежів, не було враховано понесені позивачем витрати на оплату супутніх послуг, що значно підняло в ціні вартість кредиту, суд не приймає до уваги, оскільки Додатком №1 до кредитного договору №351/ФКВ-07 від 22.11.2007 року встановлено графік платежів на перших два роки, де платежі по тілу кредиту, по відсотках визначені в доларах США та в еквіваленті в національній валюті. Також п. 2.10. кредитного договору № 351/ФКВ-07 від 22.11.2007 року встановлено, що сплата комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Крім того, графік платежів за кредитним договором пролонговується ще на кожні два роки. Згідно висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи від 05.09.2016 року №59/9/2016, яка проведена згідно наявних матеріалів, вбачається, що оформлення [PERSON] інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору №351/ФКВ-07 від 22.11.2007р., виконано з недотриманням "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) та ЗУ "Про захист прав споживачів". Відповідно вимог ст.212 ЦПК України, висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтуватися на всебічному, повному й об"єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності. Враховуючи, те що розрахунок реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту банком здійснено станом на день укладення договору 22.11.2007 року, а розрахунки експерта здійснені станом на 01.03.2016 року. Висновок експерта базується на розрахунках, зроблених у національній валюті - гривні, у той час як валютою зобов"язання є іноземна валюта - долар США; курс гривні по відношенню до долара США не є сталим протягом всього часу користування кредитом, що не свідчить про обман позивача. Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Частиною 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" визначено, що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема: долару США, євро та швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено факт обману та наявність умислу в діях відповідача, які впливають на вчинення правочину, тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Кірм того, не підлягає до задоволення клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності у зв"язку з тим, що позовні вимоги є безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed