Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. У обґрунтування заяви [PERSON] посилався на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS], проте фактично проживала з ним в будинку по [ADDRESS], оскільки з 2004 року внаслідок хвороби була паралізована і потребувала стороннього догляду. Після смерті бабусі відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із земельної ділянки, яка знаходиться на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. 18.07.2017 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. [PERSON] просить суд встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги, посилаючись на ті самі обставини, що і в заяві до суду. Представник заінтересованої особи - Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області на виклик суду не з'явився. Від Копистиринського сільського голови Палазюка Ю.Г. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує (а.с.23,24). Суд, вислухавши пояснення [PERSON], його представника [PERSON], допитавши свідків та дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч.2 ст. 256 ЦПК України). Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення …" Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця…, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України). За приписами ч. ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що [INFO] в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області померла мати заявника - [PERSON]. [INFO] померла бабка заявника - [PERSON], яка на день смерті проживала в [ADDRESS], разом зі своїм онуком [PERSON] та його сім'єю, оскільки з 2004 року внаслідок хвороби була паралізована і потребувала стороннього догляду, що підтверджується довідкою Копистиринського ФАП від 26.07.2017 року (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі із земельної ділянки площею 3,3621 га на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.12). У зв'язку з тим, що мати заявника [PERSON] - [PERSON] померла [INFO], тобто раніше її матері [PERSON], то [PERSON], як внук спадкодавця [PERSON], має право на спадкування спадщини, яка належала б за законом його матері, якби вона була жива на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини в судовому засіданні підтверджений наступними доказами: поясненнями заявника [PERSON]; свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER], виданим Копистиринською сільською радою Шаргородського району Вінницької області (а.с.6); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] №00015911619 від 19.10.2015 року (а.с.7); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження матері заявника - [PERSON] №00018297185 від 04.07.2017 року (а.с.8); свідоцтвом смерть матері заявника [PERSON] серія [NUMBER], виданим Копистиринською сільською радою 01.07.2003 року (а.с. 9); свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER], виданим виконкомом Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 25.12.2007 року (а.с.10); свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.07.2017 року (а.с.11); державним актом про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданим [PERSON] Шаргородською райдержадміністрацією 04.02.2003 року (а.с.12); довідками Копистиринської сільської ради від 19.10. 2017 року та Копистиринського ФАП від 26.07.2017 року, з яких вбачається, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], хворіла ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою і внаслідок цих захворювань була паралізована. З 2004 року по [INFO] [PERSON] забрав проживати до себе онук [PERSON], [INFO], який обходив бабку [PERSON], остання до дня смерті проживала з сім'єю заявника в [ADDRESS] (а.с.13, 22). На підтвердження обґрунтованості заяви [PERSON] посилався на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON], [PERSON], які суду пояснили, що є сусідами [PERSON] і їм достеменно відомо, що з 2004 року з його сім'єю по [ADDRESS] проживала його бабуся [PERSON], яка померла у 2007 році. Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, [PERSON] не заявив про відмову від спадщини. Таким чином, юридичний факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] підтверджений вище зазначеними показаннями свідків та письмовими доказами, дослідженими, перевіреними судом і має для [PERSON] юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємця по закону і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: approved