Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Дитячий будинок Хмельницької обласної ради звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] , з участю третьої особи на стороні позивача - Волочиської районної адміністрації Хмельницької області як органу опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки - [PERSON] , та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] перебуває на державному утриманні в дитячому будинку Хмельницької обласної ради з 15 вересня 2011 року, куди була влаштована тимчасово за заявою матері - [PERSON] терміном на 1 рік у зв`язку з важким матеріальним становищем. Після закінчення терміну перебування дитини у дитячому будинку її мати знову написала заяву про продовження терміну перебування у закладі. Так, [PERSON] перебуває в закладі до цього часу. В позові вказано, що мати дитини - [PERSON] перебувала на заробітках за кордоном, обіцяла заробити кошти для придбання житла і забрати дитину, однак не зробила цього. Щороку відповідач брала дитину на канікули додому. За період перебування [PERSON] в дитячому будинку її мати - [PERSON] відвідувала дитину тільки тоді, коли приїжджала із заробітків та жила на квартирі, яку наймала на певний час. Дитина перебуває у державному закладі більше семи років, але її мати до адміністрації закладу з приводу повернення дитини у сім`ю не зверталася, намірів щодо цього не висловлювала. На думку позивача, це є свідченням того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити. Представник третьої особи Іванович С.А. позов підтримав, зазначивши, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним в даному випадку, зважаючи на обставини, викладені у висновку органу опіки і піклування. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в суді проти позову заперечили, вважають його безпідставним та необґрунтованим. Відповідач подала письмовий відзив на позов та в суді пояснила, що дійсно в 2011 році звернулась з заявою про те, щоб влаштувати дитину - [PERSON] в дитячий будинок та неодноразово продовжувала термін перебування доньки в закладі. Пов`язано це було з її важким матеріальним становищем як одинокої матері та тим, що відповідач була вимушена виїхати за кордон (в Туреччину) на заробітки, дитина при цьому залишалась з бабусею, в сім`ї якої склалась несприятлива соціальна обстановка. Тому відповідачем було прийняте таке рішення. Як вказує відповідач, періодично приїжджаючи в Україну, вона забирала доньку до себе, проводила з нею час, також, перебуваючи за кордоном, спілкувалась з нею в телефонному режимі та в соціальних мережах через інтернет, періодично передавала посилки. Як пояснила [PERSON] , на даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Туреччини, з яким постійно проживає в Туреччині, житлом вони з чоловіком забезпечені та бажають забрати доньку [PERSON] для проживання та виховання в сім`ю. Зараз, зі слів відповідача, вона тимчасово проживає в України з метою оформлення документів для забезпечення можливості виїзду за кордон разом з дитиною. Судом в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] було заслухано думку дитини- [PERSON] , яка пояснила, що дійсно з 2011 року перебуває у дитячому будинку, прихильно відноситься до матері- [PERSON] , яка періодично забирала її на вихідні чи на канікули, передавала посилки та деякі речі. Вказала, що під час спілкування з матір`ю вони гарно проводять час, спілкуються, гуляють. Висловила бажання жити з матір`ю в сім`ї. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] , листа начальника відділу РАЦС Волочиського РУЮ № 2742-09/02-14 від 19 жовтня 2011 року, паспорта відповідача (а.с. 3, 4, 17). У зв`язку з важким матеріальним становищем [PERSON] служба у справах дітей Волочиської районної державної адміністрації 12 вересня 2011 року звернулась з клопотанням до директора дитячого будинку щодо влаштування дитини - [PERSON] до закладу (а.с. 5). В подальшому неодноразово [PERSON] зверталась з клопотаннями про продовження терміну перебування дитини в дитячому будинку Хмельницької обласної ради та розпорядженнями голови Волочиської РДА надавався дозвіл на продовження терміну перебування дитини - [PERSON] в дитячому будинку (а.с. 6-10, 12-14). Відповідно до витягу з протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини Волочиської РДА від 27 червня 2014 року, комісія слухала питання про можливість повернення або подальшого перебування дитини - [PERSON] , яку, за повідомленням служби у справах дітей, мати - [PERSON] забрала з дитячого будинку Хмельницької обласної ради в сім`ю, та було вирішено: службі у справах дітей райдержадміністрації здійснювати контроль за даною сім`єю (а.с. 11). Згідно з довідкою директора дитячого будинку Хмельницької обласної ради № 335 від 04 квітня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на державному утриманні у дитячому будинку з 15 вересня 2011 року. За повідомленням адміністрації ЗОШ № 24 від 18 квітня 2019 року № 01-42/89, мати учениці 6-Б класу [PERSON] - [PERSON] до школи не приходить, навчанням доньки не цікавиться, в телефонному режимі з класним керівником не зв`язується, батьківські збори не відвідує з 2017 року по даний час. В характеристиці учениці [PERSON] , наданій директором Хмельницької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24, значиться, що дитина позитивно характеризується та має добрий загальний розвиток. Зазначено, що мати - [PERSON] у 2019 році навчанням дитини не цікавилась, зв`язок зі школою не підтримувала. Згідно з довідкою лікаря дитячого будинку № 834 від 18 грудня 2019 року, [PERSON] вперше звернулась з питанням про стан здоров`я дитини 10 грудня 2019 року, коштів на лікування дитини за час перебування малолітньої в закладі мати не надавала. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Волочиської РДА № 20-22-739/19 від 22 травня 2019 року про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини- [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає можливим та доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини- [PERSON] . Висновок обґрунтовано обставинами, викладеними у позовній заяві дитячого будинку Хмельницької обласної ради. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов № 18 від 10 травня 2019 року, складеним головою Війтовецької селищної ради Степанюком І.Г. , [PERSON] проживає в [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання та виховання дитини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 13 квітня 2018 року зареєструвала шлюб з громадянином Турецької Республіки [PERSON] . Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України у п. п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У ч. 2 п. 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Згідно ч. 6. ст. 19 СК Кодексу, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вирішуючи даний спір, суд не погоджується з висновком Волочиської районної державної адміністрації як органу опіки і піклування від 22 травня 2019 року № 20-22-739/19 щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , оскільки висновок органу опіки і піклування не містить достатнього обґрунтування доведеності тривалої (безперервної) винної поведінки матері та доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок зроблений без врахування усіх обставин справи, в тому числі стосовно умов проживання та сімейного стану [PERSON] на теперішній час, прихильності матері до дитини та дитини до матері, а тому суд вважає, що даний висновок (у якому фактично процитовано зміст позовної заяви дитячого будинку) суперечить інтересам дитини. Отже, оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача як матері дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення її батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити її поведінку в кращу сторону неможливо. Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконувала свої обов`язки по вихованню доньки- [PERSON] , яка протягом тривалого часу перебуває на державному утриманні в дитячому будинку, однак вона не втратила інтересу до дитини, бажає її виховувати та утримувати, про що свідчать встановлені в судовому засідання обставини. Суд бере до уваги те, що заперечення відповідача проти позову підтверджує ту обставину, що [PERSON] не втрачено інтерес до дитини, і наведене свідчить про її намір та бажання піклуватися про свою доньку. Вирішуючи даний спір, суд враховує і те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також обставини справи у їх сукупності, те, що протягом перебування дитини у дитячому будинку її мати - [PERSON] періодично її відвідувала та деколи забирала в сім`ю на вихідні чи канікули, підтримувала зв`язок з дитиною в телефонному режимі та передавала деякі речі, посилки, що підтвердила в судовому засіданні сама неповнолітня [PERSON] в присутності психолога, прихильність дитини до матері та її бажання жити з матір`ю, те, що відповідач виявляє намір в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, забравши дитину у сім`ю, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу до відповідача - позбавлення її батьківських прав, а тому в позові слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, поклавши на орган опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації контроль за виконанням нею батьківських обов`язків протягом одного року. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини. З урахуванням того, що позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від основної вимоги (про позбавлення батьківських прав), в задоволенні цієї вимоги також слід відмовити.

Outcome: dismissed