Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У жовтні 2017 р. позивач звернулася з позовом до суду до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Коробчинська сільська рада, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Головне управління юстиції у Кіровоградській області про визнання права власності на спадкове майно, вказуючи на те, що вона 27 січня 1948 року одружилася з [PERSON]. Перебуваючи в шлюбі, вона та її чоловік 07 серпня 1967 року купили за спільні кошти будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], а також отримали у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку для обслуговування зазначеного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,68 га. Крім того чоловік позивача [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку (пай) площею 4,78 га., що знаходиться на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) імені Шевченка в с. Коробчине Новомиргородського району Кіровоградської області в розмірі 8055 гривень. Правовстановлюючі документи, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку та Державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку були виготовлені на ім'я її чоловіка.[INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді ? частини вказаного вище житлового будинку, ? частини присадибної ділянки, а також земельної ділянки площею 4,76 га. на території Коробчинської сільської ради та майнового паю в розмірі 8055 гривень. Позивач після відкриття спадщини продовжувала проживати і до цього часу проживає у вказаному вище житловому будинку та використовує присадибну земельну ділянку, тобто вона вступила в управління та володіння спадковим майном свого чоловіка, а тому у відповідності до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК України 1963 року - є такою, що прийняла спадщину, з заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася і вважала, що має право в будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є їхні діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали і протягом 6-ти місяців від дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися. Строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК України 1963 року, в судовому порядку не продовжували, а тому є такими, що не прийняли спадщину і не мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідністю з рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27.07.2016 року, їх син [PERSON], визнаний спадкоємцем, який прийняв спадщину, але він має намір прийняти, як спадщину лише земельну ділянку частку (пай) і не претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та присадибну ділянку. В червні 2017 року для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого чоловіка, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки позивач звернулася до державного нотаріуса Новомиргородської державної нотаріальної контори, проте останній їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. У зв'язку з наведеним позивач просила суд: визнати за нею право власності на спадкове майно її померлого [INFO] у віці 79 років чоловіка [PERSON], яке знаходиться в [ADDRESS] і складається з житлового будинку зазначеного в технічному паспорті літерою А», веранди зазначеної літерою «а», літня кухня - літерою «Б», погріб - літерою «Вв», сарай - літерою «Г», сарай - літерою «Д», убиральні - літерою «У», колодязь - літерою «К», хвіртка - знаком «№», ворота знаком «№1», огорожа - знаком «№2», огорожа - знаком «№3», вимощення - цифрою «І»; стягнути судові витрати з відповідача. Уточнивши позовні вимоги, представник позивача просить визнати за позивачем право власності на 3/4 частки спадкового майна її померлого [INFO] у віці 79 років чоловіка [PERSON], яке знаходиться в [ADDRESS] і складається з ? житлового будинку зазначеного в технічному паспорті літерою А», 3/4 веранди зазначеної літерою «а», 3/4 літня кухня - літерою «Б», 3/4 погріб - літерою «Вв», 3/4 сарай - літерою «Г», 3/4 сарай - літерою «Д», 3/4 убиральні - літерою «У», 3/4 колодязь - літерою «К», 3/4 хвіртка - знаком «№», 3/4 ворота знаком «№1»3/4 огорожа - знаком «№2», 3/4 огорожа - знаком «№3», 3/4 вимощення - цифрою «І»; стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача у розмірі 320 грн. Позивач та його представник повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися, проте представник позивача направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідач та його представник повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явились, проте представник відповідача направив до суду заяву, згідно якої визнає уточнений позов повністю та просить розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи Коробчинської сільської радив судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте направив до суду заяву про розгляд справи без його участі; проти задоволення позовної заяви не заперечує. Представник третьої особи Головного управління юстиції у Кіровоградській областів судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте направив до суду заяву про розгляд справи без його участі; вирішення позову залишив на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляла. Третя особа [PERSON]в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляв. Третя особа [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляв. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи був повідомлена належним чином, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляла. Третя особа [PERSON]в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляла. Третя особа [PERSON]в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань та заяв до суду не направляв. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов з урахуванням змін до нього підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.60, ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому частки майна дружини та чоловіка є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] 27 січня 1948 року одружилася з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 27.01.1948 року, вчиненого Коробчинським сільЗАГС с. Коробчино Новомиргородського району Кіровоградської області. Перебуваючи в шлюбі, позивач та її чоловік 07 серпня 1967 року купили за спільні кошти будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], а також отримали у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку для обслуговування зазначеного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,68 га., що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: село Коробчине Новомиргородського району Кіровоградської області, нотаріально посвідченого виконкомом Коробчинської сільської ради депутатів трудящих Кіровоградської області 7 серпня 1967 року та зареєстрованого в Книзі записів нотаріальних дій за № 29; Державним актом на право приватної власності на землю серії: [NUMBER] виданого 27 березня 1998 року. Крім того чоловік позивача [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку (пай) площею 4,78 га., що знаходиться на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства (КСП) імені Шевченка в с. Коробчине Новомиргородського району Кіровоградської області в розмірі 8055 гривень. Правовстановлюючі документи, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку та Державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку були виготовлені на ім'я чоловіка позивача. Встановлено, що [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер у віці 79 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Коробчинською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис № 26 від 16.09.2002 року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді ? частини вказаного вище житлового будинку, ? частини присадибної ділянки, а також земельної ділянки площею 4,76 га. на території Коробчинської сільської ради та майнового паю в розмірі 8055 гривень. Відповідно до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач після відкриття спадщини продовжувала проживати і до цього часу проживає у вказаному вище житловому будинку та використовує присадибну земельну ділянку, тобто вона у відповідності до ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном і вона належала їй з моменту відкриття спадщини; з заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася та вважала, що має право в будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є їхні діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали і на протязі 6-ти місяців від дня відкриття спадщини, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, окрім [PERSON] не зверталися, строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК України 1963 року в судовому порядку не продовжували, а тому є такими, окрім [PERSON], що не прийняли спадщину і не мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідністю з рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27.07.2016 року син позивача та спадкодавця - [PERSON], визнаний спадкоємцем, який прийняв спадщину. В червні 2017 року для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого чоловіка, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки позивач звернулася до державного нотаріуса Новомиргородської державної нотаріальної контори, проте останній їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується постановою державного нотаріуса Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпського В.О. про відмову у вчинення нотаріальних дій від 29 червня 2017 року за №580/02-31. При зверненні до Новомиргородської дільниці КООБТІ було проведено інвентаризацію житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями у [ADDRESS] та право власності на вказаний будинок не зареєстровано, що підтверджується технічним паспортом на будинок та архівною довідкою КООБТІ № 425 від 07 жовтня 2016 року. Згідно до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно до ст.3 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З усього вище наведеного слідує, що право власності у спільній сумісній власності померлого [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями (в розмірі 1/2 частини майна) не може піддаватися сумніву, а відтак, таке право може бути успадковане позивачем з урахуванням інших спадкоємців. Крім того, дані факти знайшли своє підтвердження у інших матеріалах справи, зокрема довідки Коробчинської сільської ради від 19.07.2017 року №540 відповідно до якої [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS]; довідки Коробчинської сільської ради від 23.07.2017 року за № 495 відповідно до якої [PERSON] по день смерті був прописаний та проживав у [ADDRESS]. проживав разом з дружиною [PERSON], [INFO]. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном і вона належить їй з моменту відкриття спадщини, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 3/4 частини згаданого житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Проте, суд не може визнати окремо за позивачем право власності на веранду, літню кухню, погріб, сараї, колодязь, убиральню, хвіртку, ворота, огорожу, вимощення, що розташовані на території спірного домоволодіння у [ADDRESS], оскільки відповідно до ст.186 ЦК України вище перелічене речі є нерухомими речами, призначеними для обслуговування житлового будинку, тобто головної речі, та пов'язані з будинком спільним призначенням і відповідно визнання окремо права власності на такі речі є зайвим та суперечить нормам діючого ЦК України. Що стосується розподілу судових витрат, то суд приймає до уваги прохання представника позивача, вимоги ст.88 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 320 гривень.

Outcome: approved