Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить [PERSON], а саме однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтував тим, що 7 жовтня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №431/320-Ф01, відповідно до умов якого, кредитор надає позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 14000 доларів США, зі сплатою 15 % річних та комісій. Забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором став іпотечний договір №431/320-ФО123, укладений 7 жовтня 2008 року між банком як іпотекодержателем та [PERSON], як майновим поручителем. На виконання умов іпотечного договору, [PERSON] передала банку в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м. Обтяження предмета іпотеки зареєстроване на користь банка в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 7 жовтня 2008 року. Вартість майна, що є предметом іпотеки, на час укладення кредитного договору, відповідала розміру кредитних зобов'язань позичальника. Кредитний договір позивальником не виконаний, заборгованість не погашена. Разом з цим, з листа відділу державної виконавчої служби Знам'янського управління юстиції (далі ВДВС) від 14 квітня 2014 року, йому стало відомо, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/389/961/13 від 15 листопада 2013 року, виданого Знам'янським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») боргу в розмірі 25137 грн. 20 коп. В ході проведення виконавчих дій у боржника виявлено нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці і винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження шляхом накладення арешту на все майно, що належить боржнику [PERSON] Вважає, що постановою державного виконавця в частині накладення арешту на іпотечне майно банка, порушено його законні права та інтереси, а тому звертається з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, інші докази встановив наступне. Відповідно до статуту, ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк» (а.с. 17 - 24). Договір кредиту №431/320 - ФО від 7 жовтня 2008 року свідчить про те, що банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 14000 грн. доларів США, зі сплатою 15 % річних та комісій (а.с. 8-10). Забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] за даним крединим договором став іпотечний договір №431/320-ФО123, укладений 7 жовтня 2008 року між банком як іпотекодержателем та [PERSON] як майновим поручителем (а.с. 11-15). Згідно з умовами іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку банку, в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором кредиту нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 21,0 кв.м. Обтяження предмета іпотеки зареєстроване на користь банка в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 7 жовтня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON], реєстраційний номер 8033480 (а.с. 14). Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 квітня 2014 року, [PERSON] за кредитним договором №431/320-ФО1 від 7 жовтня 2014 року, має строкову заборгованість в сумі 9823,11 доларів США, строкову заборгованість по нарахованим відсоткам в сумі 1320,40 доларів США та пеню до сплати в сумі 1946,26 грн. (а.с. 16). З листа ВДВС Знам'янського міськрайонного управління юстиції в Кіровоградській області вбачається, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/389/961/13 від 15 листопада 2013 року, виданого Знам'янським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 25137 грн. 20 коп. Під час проведення виконавчих дій у боржника виявлено нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS]. За заявою стягувача винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження шляхом накладення арешту на все майно, що належить останньому, зокрема і на вказану вище квартиру, яка перебуває в іпотеці в АКБ «Укрсоцбанк» (а.с. 29). За змістом ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язань є застава. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Іпотекодержателем квартири [ADDRESS] є ПАТ «Укрсоцбанк». При реалізації цієї норми права мається на увазі, що згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ст. 572 ЦК України). Крім того, право іпотекодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 33 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання забезпеченого іпотекою. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсягу свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. З аналізу цієї норми випливає, що неповідомлення державним виконавцем заставодержателя про арешт майна боржника, що перебуває в заставі, не тягне за собою неправомірності постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження. Крім того, ч. 6 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Тобто, інтереси заставодержателя цими положенням Закону захищені в повному обсязі. Переписка позивача з ВДВС свідчить, що ПАТ «Укрсоцбанк» знав про накладення арешту на заставний автомобіль. Крім того, з моменту виникнення заборгованості за кредитним договором у нього, як іпотекодержателя, виникло право одержати задоволення кредитних вимог за рахунок заставленого іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами. Однак, доказів, які б підтверджували звернення банка до боржника про сплату боргу суду не надано, факт невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, не встановлений - рішення суду про стягнення з боргу за кредитним договором на користь ПАТ «Укрсоцбанк» відсутнє. За ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави виникає з моменту винесення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Надану до матеріалів справи довідку про наявність заборгованості по кредитному договору (а.с. 16) суд не може взяти до уваги як доказ, в зв'язку з тим, що не врегульовано питання з боржником по сплаті заборгованості, зокрема чи спроможний боржник сплатити заборгованість чи ні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" про звільнення з-під арешту заставленого майна відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed