Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення на її користь , за рахунок Державного бюджету України, на відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позов обґрунтовано тим, що позивач являється потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС. Син позивачки - [PERSON], [INFO], має статус дитини, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2014, у справі № 751/3105/14, задоволено позов позивача, визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, зобов'язано нарахувати та виплатити щомісячну допомогу на дитину - [PERSON], відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 50 % мінімальної заробітної плати, незалежно від інших виплат, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01.02.2014 року та проводити перерахунок виплат у зв'язку зі збільшенням мінімального розміру заробітної плати. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.09.2016 року, залишеною без змін згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2016, задоволена заява про роз'яснення постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014 року у справі № 751/3105/14, а саме: «кінцевою датою нарахування та виплати щомісячної допомоги на дитину є досягнення [PERSON] 18 років». Станом на 01.10.2018 року постанова суду не виконана. Вказує на те, що внаслідок невиконання рішення їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв'язку з відновленням здоров'я, почуття розпачу. Представником Державної казначейської служби України (далі - Держказначейство) подано відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову (а.с. 63-67). Заперечення обґрунтовано тим, що Держказначейство прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини та не завдавало позивачеві шкоди. Виконавчий лист має зобов'язальний характер і не підлягає виконанню органами Держказначейства. Посилання позивача на ст. 5 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що передбачає нарахування компенсації у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів є передчасним , оскільки зазначене рішення суду в порядку, визначеному цим Законом до органів Держказначейства взагалі не передавалося. Щодо недоведеності наявності моральної шкоди, зазначає, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким би дії та бездіяльність відповідачів були визнані неправомірним. Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями органів державної влади та моральними стражданнями, погіршення стану здоров'я, психічними розладами, приниженням честі та гідності, на які посилається позивач. Також, позивач не навів жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди та не надав її розрахунку, не зрозуміло з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 200000 грн. У відзиві представник Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради (далі- Управління) , теж просить відмовити у задоволенні позову (81-84). Заперечення обґрунтовано тим, що [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні з 01.02.2014 року по 31.08. 2014 року та отримувала щомісячну виплату на сина - [PERSON], [INFO], як на дитину шкільного віку, яка народилася після [INFO] року від матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 2 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року). З метою виконання постанови суду Управління здійснило розрахунок щомісячної виплати на дитину [PERSON] за період з 01.02.2014 року по 31.08. 2014 року. Згідно з Порядком використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936, виплата компенсацій та допомоги, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться за місцем реєстрації громадян. З 01 вересня 2014 року [PERSON] не перебуває на обліку в Управлінні у зв'язку зі зміною місця проживання, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що територіально відноситься до Деснянського району м. Чернігова. Тому , з 01 вересня 2014 року Управління не здійснює нарахування та виплату допомоги на дитину - [PERSON] Управління не має можливості виконати постанову суду про зобов'язання здійснити виплату позивачу щомісячної виплати на дитину у зв'язку з тим, що бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у Державному бюджеті на 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки не передбачені, видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм. Крім того , позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджують лише факт лікування дитини позивача. У зв'язку з відсутністю факту заподіяння моральної шкоди, не доведенням протиправності дій чи бездіяльності Управління, вина Управління щодо невиконання постанови суду відсутня. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та запереченнях (а.с.1-8, 133-136). Додатково пояснила, що рішення суду не виконується більше 4 років. Щомісячна допомога на дитину передбачена законодавством України. Дитина потребує лікування, відповідного харчування, оздоровлення. Відповідачі не тільки не виплачують таку допомогу, така допомога навіть не нараховується. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. У вступному слові пояснила, що рішення зобов'язального характеру не виконується, тому Держказначейство і не могло його виконати. Держказначейство не може відповідати за зобов'язаннями органу місцевого самоврядування. Представник Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради у вступному слові пояснила, що Управління з метою виконання постанови суду здійснило розрахунок щомісячної виплати на дитину -[PERSON], за період з 01.02.2014 року по 31.08. 2014 року, сума склала 4147 грн. 50 коп. Сума нарахувань не була сплачена за відсутності коштів. У зв'язку зі зміною місця проживання позивача з дитиною, з 01.09.2014 року немає підстав для нарахування Управлінням допомоги. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що з боку Державної виконавчої служби були виконані всі дії, передбачені законодавством . До Управління направлялись вимоги щодо виконання рішення суду, за невиконання рішення суду виносились постанови про накладення штрафу, повідомлено відділ поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення невиконання рішення суду. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014 року (а.с.10-11), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2014 року, у справі № 751/3105/14 (а.с.12), Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради зобов'язано нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну допомогу на дитину - [PERSON], [INFO], відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 50 % мінімальної заробітної плати, незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01.02.2014 року і проводити перерахунок виплат в зв'язку зі збільшенням мінімального розміру заробітної плати. За вказаним судовим рішенням позивачу 18.06.2014 року видано виконавчий лист № 751/3105/14 (а.с.157), який перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області. 25.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43812513 (а.с.25). 29.08.2014 року, 14.01.2015 року, 02.04.2015 року, 15.04.2015 року та 27.11.2015 року на адресу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради направлялись вимоги державного виконавця щодо виконання рішення суду (а.с.160,164,165,167,173). Постановами державного виконавця від 15.04.2015 року та 18.09.2015 року на Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради накладались штрафи за невиконання рішення суду (а.с. 166,170). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.09.2016 року (а.с.13), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року (а.с.14), задоволена заява про роз'яснення постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014 року у справі № 751/3105/14, вважаючи кінцевою датою нарахування та виплати щомісячної допомоги на дитину - досягнення [PERSON] 18 років. Згідно листів від 09.03.2016 року № 2470/05 та від 17.01.2017 № Т-5 Управління праці та соціальної захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради виконало рішення суду в частині зобов'язання здійснити [PERSON] нарахування щомісячної допомоги на дитину за період з 01.02.2014 року по 31.08.2014 рік, що становить 4147,50 гривень, а з 01.09.2014 року нарахування має проводити Управління праці та соціальної захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради. Крім того, п.6 ч.1 ст.30 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено на підставі Закону №76-VІІІ від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» і з 01.01.2015 року виплата не проводиться (а.с. 20-21, 22-23). Згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 року у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного Управління юстиції у Чернігівській області про заміну сторони виконавчого провадження - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради - відмовлено (а.с. 162, 163). Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.03.2016 року у задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного Управління юстиції у Чернігівській області про зміну способу та порядку виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014, у справі № 751/3105/14, шляхом стягнення з Управління праці та соціальної захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради на користь [PERSON] нарахованої , але не виплаченої суми грошового стягнення в розмірі 4147 грн. 50 коп. відмовлено (а.с. 174). Станом на 01.10.2018 року постанова Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014 року на протязі більше ніж чотири роки не виконана. З матеріалів справи вбачається, що Управління праці та соціальної захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради неодноразово зверталося до вищестоящих органів з метою вирішення питання фінансування з Державного бюджету на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення, які фінансуються з Державного бюджету, або внесення змін до чинного законодавства, які б дали можливість виконувати рішення судів зобов'язального характеру, ухвалені після 01 січня 2013 року, відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 (а.с.87-92). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд визначив системні проблеми (тривале невиконання остаточних рішень національних судів та відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту у зв'язку з цим), указав на наявність порушення Конвенції в силу цих проблем та надав вказівки щодо заходів загального характеру, які слід вжити відповідно до статті 46 Конвенції з метою належного виконання пілотного рішення. У зв'язку з цим ЄСПЛ дійшов висновку, що він фактично виконав свою функцію за статтею 19 Конвенції. Відповідно до принципу субсидіарності, який лежить в основі всієї Конвенції, питання, що розглянуте в пілотному рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі забезпечення відшкодування потерпілим від системного порушення Конвенції, констатованого в цій справі, є питанням виконання відповідно до статті 46 Конвенції (пункт 197 Рішення). Крім того, Суд зазначив: "...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. У п. 54 Суд звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року). У пунктах 35, 38, 82 справи "Бурмич та інші проти України" Європейський суд вказує на справу "Бурдов проти Росіїї" (№2), в якій зокрема вказано: "У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов'язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу". Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії", для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 ("Бурдов проти Росії", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Агрокомплекс проти України"). Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п'ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз'яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" ( далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями п. 9 Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті 10 Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Суд дійшов висновку, що постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.04.2014 року, яка набрала законної сили, було встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась і не сплачується щомісячна допомога на дитину - [PERSON], відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а отже, протиправними діями відповідач безсумнівно завдав позивачеві моральної шкоди. Позивач є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії та має дитину, яка народилась після [INFO] року та має статус дитини, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи, якій встановлена інвалідність, дитина потребує постійного медичного нагляду, ліків та санаторно-курортного лікування, за час невиконання рішення суду [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями медичних документів (а.с.28-48). Протягом тривалого часу [PERSON] позбавлена законно очікуваних доходів, що безумовно, не могло не спричинити негативні наслідки для її морального та психологічного стану. Моральна шкода, завдана позивачеві невиконанням рішення суду, зокрема виразилась у душевних стражданнях, руйнуванні її життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв'язку з відновленням здоров'я. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", а також особливості їх виконання. За таких обставин, навіть за відсутності бездіяльності Державної казначейської служби України щодо виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача, наявні підстави для стягнення з держави, як гаранта виконання судових рішень та виконавчих документів, заподіяної позивачу тривалим невиконанням судових рішень моральної шкоди. Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, тривалістю не виконання судового рішення (рішення не виконано з 2014 року і по теперішній час), а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та вважає достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача 100000 грн. з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади.

Outcome: partial