Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

12.11.2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою, із урахування уточненних позовних вимог від 10.12.2014 р. просив стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" матеріальну шкоду 49 490 грн., стягнути з [PERSON] 5 865, 28 грн. матеріальної шкоди та 750 грн. за проведення експертного авто товарознавчого дослідження та 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01.09.2014 р. відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON], рухаючись по вул. Калініна у м. Павлограді, при виїзді на вулицю Дніпровська не надав перевагу у русі [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], належним на праві власності позивачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.09.2014 р. по адміністративній справі за ст. 124 КУпАП [PERSON] було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок зіткнення автомобілю [NUMBER], завдано шкоду, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 215/14 від 02.10.2014 року, згідно якого розмір матеріального збитку складає 55 346, 28 гривень. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, яким керував відповідач, перед третіми особами здійснено Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", що підтверджується страховим полісом № АІ 6488253 від 29.05.2014 р., проте останнє не виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 49 490 із урахуванням встановленої полісом максимальної страхової суми 50 000 грн. та франшизи 510 грн. Крім матеріальної, позивач зазнав також і моральної шкоди, яку він оцінює у 6 000,00 гривень. Моральні страждання позивача полягали у тому, що він зазнав душевних страждань через пошкодження автомобіля, змінив звичайний образ життя. На підставі викладеного, позивач і звернувся до суду з даним позовом про відшкодування завданої йому шкоди. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, заперечень до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідач ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", в судове засідання не з'явився. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено в судому засіданні та підтверджено матеріалами справи, що 01.09.2014 р. о 01 год 40 хв. відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON], рухаючись по вул. Калініна у м. Павлограді, при виїзді на вулицю Дніпровська не надав перевагу у русі автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 15.09.2014 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по адміністративній справи № 185/8648/14-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зазначена постанова є підставою звільнення від доказування, оскільки обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 215/14 від 02.10.2014 року, здійсненого експертом - авто товарознавцем [PERSON], свідоцтво Міністерства юстиції України № 360 від 16.11.2012 р., вартість матеріального збитку, щодо автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, становить 55 346, 28 гривень, Вартість проведення даного дослідження складала 750,00 гривень. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6488253 від 28.05.2014 р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" та третьою особою [PERSON] страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Докази здійснення відповідачем страхового відшкодування у справі відсутні. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування" та Цивільним кодексом України, а також постановою пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася із вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст.978 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку. Нормами ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За приписами ст. 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу, як власнику транспортного засобу, пошкодженого в наслідок ДТП, становить 55 346, 28 гривень, а розмір франшизи - 510 гривень, відповідач Приватне акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", повинне було здійснити страхове відшкодування на користь позивача у сумі 49 490 гривень. Вирішуючи позовні вимоги, щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача 6606,28 гривень, суд приходить до наступного. Згідно зі п. 37.5 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. В той же час, згідно з ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми законодавства, оскільки позивач не заявляє вимог про стягнення із відповідача [PERSON] 510 грн., що є правом позивача, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 5856,28 грн., та 750 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Розглянувши позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 000,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, що виразилась у переживаннях із приводу пошкодження транспортного засобу та неможливості ним користуватися, що негативно вплинуло на звичайний режим роботи та життя позивача, суд вважає за можливе їх задовольнити частково, стягнувши із відповідача [PERSON], при цьому виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє об'єктивне підтвердження факт спричинення відповідачем [PERSON] матеріальної шкоди автомобілю позивача, суд приходить до висновку про наявність права позивача на відшкодування йому моральної шкоди. Внаслідок винних дій відповідача було порушено право власності позивача, а саме пошкоджено його автомобіль, він протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, позивач внаслідок дій відповідача був змушений змінювати звичні умови свого життя та побуту, оскільки неможливість користуватися транспортним засобом спричинила позивачу певні незручності для організації життя. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав підлягають задоволенню частково у сумі 2000 гривень, оскільки саме така сума є співмірною завданій шкоді та доведена належними доказами у справі. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial