Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою для виконання своїх батьківських обов'язків, брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою, визначити такі способи його участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO], особистого спілкування, а саме: - систематичні побачення два тижні на місяць без присутності матері; - надати право на щорічний спільний відпочинок у першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком та взимку протягом одного тижня; - необмежене спілкування з донькою [PERSON], [INFO] засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; - у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з донькою або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; - в день побачення з донькою надати [PERSON] право забирати з дому/дитячого садка/школи особисто та зобов'язати [PERSON] за два дні до зустрічі з донькою, надати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 19.02.2010 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений актовий запис № 86. Від шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. З лютого 2014 року відповідач разом із дочкою проживають із батьками відповідача. Позивач неодноразово приїздив до м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області з метою зустрічі з дочкою, прийняття участі у її вихованні та утриманні, але відповідач перешкоджає цьому та не надає такої можливості позивачу. На цьому ґрунтів у позивача з відповідачем постійно виникають не порозуміння. Позивач вважає, що його право як батька дитини є порушеним так як відповідач не дозволяє йому налагодити та підтримувати нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні для її нормального розвитку та становлення. Тому позивач вимушений був звернутися до Органи опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради з заявою про встановлення порядку участі у вихованні дитини. 15.12.2014 року його заяву було розглянуто і був зроблений висновок, яким йому надано можливість спілкуватися з дитиною двічі на тиждень, а саме у суботу та неділю з 10-00 годин до 18-00 години в присутності матері (у разі домовленості між батьками, або змін в морально-психологічному стані дитини, час зустрічей може корегуватись). Однак, відповідач створюючи штучні перешкоди у спілкуванні із дитиною перешкоджає зустрічам позивача з донькою. Позивач бажає систематично бачитись та спілкуватись з донькою, хоче особисто брати участь у її вихованні, спостерігати за її розвитком та станом здоров'я, але відповідач позбавляє його такої можливості. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом позивач був змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. 03 червня 2015 року у судовому засіданні представник позивача надала уточнену позовну заяву згідно якої позивач просить усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкоду у спілкуванні з донькою для виконання своїх батьківських обов'язків, брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою, визначити такі способи його участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO],особистого спілкування, а саме: - систематичні побачення - щотижня три доби ( неділя, понеділок та вівторок) без присутності матері; - надати право на щорічний спільний відпочинок батька з донькою ( один календарний місяць на протязі літнього періоду дитина проводить з батьком та взимку протягом двох тижнів); - надати право спілкування з дитиною у святкові дні та в день народження доньки нарівні з матір'ю; - необмежене спілкування з донькою [PERSON], [INFO] засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; - в день побачення з донькою надати [PERSON] право забирати з дому/ дитячого садка/школи особисто та зобов'язати [PERSON] за два дні до дня зустрічі з донькою, надати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного перебування дитини. 14 липня 2015 року відповідач надала заперечення на позовну заяву. Згідно яких відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та вважає що вони задоволенню не підлягають за наступних підстав. Оскільки вона ніколи не чинила будь-яких перешкод у спілкуванні позивача із донькою. Позивач проживає та працює в іншій країні, а саме в Ірландії, натомість вона разом з донькою зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] Позивач багато часу, інколи більше шести місяців перебуває за межами України, що унеможливлює виконання ним своїх батьківських обов'язків, а також тих позовних вимог які він просить задовольнити. Декілька разів позивач приїздив до м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області для зустрічі з донькою, але він приїздив у обідній час, коли дитина відпочивала в ліжку та вимагав надати йому самому дитину для спілкування на вулиці в зимову пору року. На прохання прийти до квартири де відповідач проживає разом із донькою для зустрічі з дитиною позивач безпідставно відмовився посилаючись на неприязні стосунки із батьками відповідача. Також позивач відмовився спілкуватись з дитиною до обіду та після обіду. Висновком органу опіки та піклування встановлений порядок зустрічей позивач із дитиною, згідно якого [PERSON] може спілкуватись із дитиною щотижня у суботу та неділю з 10-00 г. по 18-00 г. в моїй присутності. Однак [PERSON] фактично не бажав спілкуватись з дитиною у встановлені дні та час та штучно створював події щоб це спілкування не відбулося. Таким чином, [PERSON] ніяких перешкод у спілкуванні доньки та позивача, не чинила, не чинить, рішення органу опіки та піклування не порушувала та не порушує, а отже підстави для звернення з даним позовом до суду відсутні. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що 20.12.14р., 21.12.14 р., 27.12.14р. та 28.12.14р. мати дитини чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, на телефоні дзвінки не відповідала та двері не відкрила. Хоча було чути що до дверей хтось підійшов. Таки чином вона не виконує рішення органу опіки. По приїзду до м. Орджонікідзе, я поїхав із своїм представником до дитячого садочку оскільки іншого способу для побачення з дитиною в мене немає, де мені сказали, що мати категорично заборонила передавати дитині будь-які подарунки. Відповідач протягом 2014 року всіляко ухиляється від спілкування, заблокувала всі контакти. На момент знаходження відповідача в лікарні за її згодою я забрав дитину до себе додому. Потім відповідач приїхала та забрала дитину. Останнього разу коли я був у місті Орджонікідзе 26.03.16 р., 27.03.16 р. та 28.03.16р. разом із своїм представником [PERSON] мені знову ніхто не відчинив двері. Я бажаю спілкуватися з дитиною. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на факти викладені в запереченнях та пояснила, що перешкод у спілкуванні позивача із донькою не чинить, не чинила. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на обставини викладені в запереченнях на позовну заяву відповідачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою позивача і що вона разом із позивачем приїздила до м. Покров (Орджонікідзе) з метою побачити його доньку, але йому ніхто не відчиняв дверей та на телефонні дзвінки не відповідали. У зв'язку з чим він звернувся із заявою до Органу опіки та піклуванні для визначення порядку спілкування. Після чого згідно висновку був встановлений порядок зустрічей, але коли він приїздив йому все одно ніхто не відчиняв дверей. Коли [PERSON] приїхав до дитячого садку, то у дитячому садочку йому повідомили, що вони мають висновок органу опіки та піклування на підставі якого вихователь не може дозволити батькові побачення у дитячому садочку. 09.09.15 року їй вдалося поспілкуватися з [PERSON] у дитячому садочку, після чого її в дитячому садочку не було. Під час спілкування [PERSON] замовила [PERSON] подарунок, який він наступного разу привіз до дитячого садочку, але його відмовились брати та пояснили, що мати [PERSON] заборонила брати будь-які подарунки. Дівчинка завжди відсутня у дитячому садочку у ті дні коли до міста приїздить батько. Дитина батька впізнає, радіє. Для батька інтереси доньки понад усе. Батько має можливість на вихідні бачитися, він знайде таку можливість. Вона була свідком перешкоджання спілкування з дитиною, яке сталось наступних вихідних після винесення висновку Органом опіки та піклування в грудні 2014 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача і що 11.02.2014 року її колишня невістка забрала дитину від її сина. Коли її син виїхав разом з нею та дочкою з Дубліна до України, то ніяких суперечок щодо подружнього життя у позивача із відповідачем не було. На той момент у неї не було підстав вважати, що її родину відокремлять від дитини. Коли позивач перебувала у лікарні, то [PERSON] забрав дитину до себе додому, повідомив про її місце знаходження та подав відповідну заяву до Макарівської РДА. Коли [PERSON] виписали з лікарні вона приїхала до нас в с. Новосілки Київської області та забрала дитину. Коли ми приїхали до м. Орджонікідзе та пішли до дитячого садочку, то нам не дозволили побачитись з дитиною посилаючись на заборону матері та повідомили, що їм категорично заборонено передавати будь-які подарунки. На даний момент у [PERSON] не має можливості спілкуватися з дитиною. Про встановлений порядок спілкування батька з дитиною нам відомо. [PERSON] неодноразово робив спроби поспілкуватися з дитиною, але жодного разу з дитиною не зміг зустрітись та жодного разу нам її не показали. [PERSON] намагається приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини через мене, тобто як через його представника. Я за дорученням сина перераховую кожен місяць до 2500 грн. 00 коп. відповідачу. [PERSON], як батько дитини купує їй подарунки, але так як приймати їх заборонено, то всі подарунки залишаються у дитячому садочку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, він є батьком відповідача і що ніяких перешкод у спілкування батька з дитиною вони не чинили. [PERSON] разом із дитиною проживає та зареєстрована з ними у їх квартирі. У кінці 2014 року [PERSON] приїздив лише два рази. Пропонував відповідачу з дитиною сходити то у кафе, то у парк, але відповідач відмовилась так як вона сказала, що боїться. Натомість запропонувала йому прийти до нас додому щоб зустрітись з дитиною, але він сказав що це протизаконно. Більше ніяких спроб з його сторони я не пам'ятаю. До нас приходили його представники, в цей час [PERSON] сидів у машині, але я їм двері не відкрив. У день коли [PERSON] прийшов до дитячого садочку мені подзвонили і сказали. щоб я негайно йшов до дитячого садочку так, як туди прийшов колишній чоловік доньки та намагається вкрасти дитину. Коли ми прийшли до дитячого садочку, то туди вже приїхала міліція. У той момент [PERSON] тримав дитину на руках, його намагалися вмовити віддати дитину, під час цього він кричав на [PERSON] щоб вона йшла звідти та було видно що він приїхав викрасти дитину. Я вважаю, що так не можна вести себе з дитиною та треба зустрічі з дитиною погоджувати з мамою. До прийняття рішення органом опіки та піклування зі служби справ дітей надходили телефонні дзвінки та було повідомлено, що приїхали родичі позивача та хочуть побачити дитину, але вони жодного разу не прийшли самостійно, а зразу йшли до органу опіки. Мати дитини просто їх боїться. Крім того, батько ніяких коштів не перераховує, а за нього це робить його мати з доброї волі. Представник служби у справах дітей та сім'ї Макарівської РДА у судове засідання не з'явився, але надав письмове клопотання згідно якого позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить розглянути справу без їхньої участі.. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області у судовому засіданні прийняте на той момент часу рішення органом опіки та піклування підтримала та пояснила, що жодна із заяв позивача не була залишена без уваги та було прийнято висновок органом опіки та піклування, яким визначено способи спілкування батька з дитиною. Дане рішення було прийняте комісією, яка врахувала вік дитини, рекомендації психолога, той факт що мати зверталась із заявою до МВ міліції про те що батько дитини забрав дитину без дозволу та тривала відсутність батька. Порядок зустрічей батька з дитиною був визначений з урахуванням режиму відвідування дитиною дитячого садочка. 26.12.2014 року до органу опіки та піклування надійшла заява [PERSON] про те, що відповідач перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною та не виконує висновок органу опіки та піклування. Зазначена заява була розглянута йому було надано відповідь, що у разі не виконання рішення органу опіки та піклування він має право звернутись до суду. [PERSON] було здійснено телефонний дзвінок під час якого він повідомив, що мама дитини не надала можливості зустрітись з дитиною. Після цього з [PERSON] була проведена бесіда. З 2014 року [PERSON] надав 14 заяв у службу по справах дітей. У 2014 році [PERSON] було повідомлено службу у справах дітей, що він забирає дитину так як мати перебуває на лікуванні. У свою чергу від [PERSON] надійшов лист про викрадення дитини. Суд дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, вислухавши думку позивача та його представників, відповідача та її представника, свідків, представника третьої особи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено актовий запис за №86. Від цього шлюбу у позивача з відповідачем народилася донька - [PERSON], [INFO]. 19.01.2015 року рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Орджонікідзевського міської ради від 15.12.2014 року встановлено, що батьки не можуть самостійно домовитися щодо участі у спілкуванні та вихованні доньки. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з чим загострились взаємовідносини між відповідачкою та позивачем. Така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітньої дитини. В судовому засіданні встановлено, що висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Орджонікідзевського міської ради від 15.12.2014 року визначено порядок спілкування позивача з дитиною у вигляді систематичних побачень з дитиною щотижня субота та неділя з 10-00 год. до 18-00 год. у присутності матері дитини [PERSON] та в якому відсутнє обгрунтування щодо спілкування батька з донькою в присутності матері. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений нормами СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Статтями 11,15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. Відповідно до ч. 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі - Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Це підтверджується і роз'ясненнями, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав". Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. В судовому засіданні відповідач не заперечувала, стосовно побачень батька з їх малолітньою донькою, але наполягала, на проведенні побачень в обов'язковій її присутності, оскільки доньці лише чотири роки та відповідач може викрасти їх доньку та вивезти її до іншого місця проживання, посилаючись на те, що 31.03.2014 року позивач прибув до неї додому в м.Покров та без її дозволу забрав доньку та відвіз її до свого місця реєстрації в Київську область, с.Новосілки та на те, що 25.11.2014 року позивач намагався викрасти доньку з дитячого садочка №22 м.Покров, а також на те, що позивач постійно проживає в іншій країні, а саме Ірландії, де працює за контрактом а тому позивач не цікавиться життям дитини, не вітає її з днем народження. Але ці доводи відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, не тільки щодо негативної поведінки батька, але і щодо можливого негативного впливу батька на поведінку, погляди та інтереси дитини. Відповідач в порушення вимог ст.57-60, 61,64 ЦПК України не надала доказів на спростування вимог і доводів позивача, а лише безпідставно заперечувала про негативні наслідки спілкування батька із малолітньою дитиною без присутності матері. Відповідач не довела наявність перешкод для побачень і спілкування батька з донькою, а наявність в матеріалах справи звернень відповідачки до правоохоронних органів лише свідчить про неприязні стосунки між подружжям та в родині, однак, не можуть бути підставою для усунення батька від спілкування зі своєю донькою. Приймаючи рішення у справі, судом враховано, що позивач [PERSON] намагається приймати активну участь у житті дитини, має можливість для створення усіх умов для спілкування з дитиною, тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з дитиною. Виходячи з рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, встановлених обставин, які свідчать про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою, оскільки позивач після винесення висновку органом опіки та піклування в грудні 2014 року був позбавлений можливості спілкування з донькою, звертався до органу опіки та піклування про перешкоди в спілкуванні з донькою та цим органом було йому було рекомендовано вирішити спірне питання в судовому порядку а також те, що з матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами наявність загострених конфліктних відносин між колишнім подружжям, в тому числі і на ґрунті неможливості досягнути домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька з донькою [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Враховуючи, що спілкування батька з малолітньою дитиною в присутності матері може бути психотравмуючим фактором, враховуючи відсутність порозуміння між батьками в питаннях виховання дитини, суд вважає, що визначення часу спілкування позивача з неповнолітньою донькою в присутності матері дитини буде провокувати нові сварки на очах у малолітньої [PERSON], [INFO], що в свою чергу приведе до негативних наслідків, для малолітньої доньки сторін. У зв'язку з чим, суд дійшов до висновку про визначення порядку спілкування позивача з донькою без присутності матері дитини, відповідача у справі. Визначаючи порядок спілкування позивача з малолітньою [PERSON], [INFO], суд бере до уваги малолітній вік дитини, той факт, що тривалі зустрічі батька з донькою у даний час є недоцільним, виходячи з психоемоційного стану дитини, яка тривалий час не спілкувалася з батьком а також те, що на думку суду, чотирьохрічна дитина психологічно не готова до тривалого розлучення з матір'ю. Крім того, суд враховує, що часті зустрічі позивача з дитиною у будні дні будуть порушувати розпорядок дня дитини, враховуючи, що дитина відвідує з ранку до вечора дошкільний заклад , що буде порушувати усталений спосіб життя дитини, та негативно вплине на психоемоційний стан малолітньої дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, інтересів дитини, її віку, поведінки батьків та беручи частково до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року № 6/97-2785/14, яким встановлено час для спілкування з донькою щотижня у суботу та неділю з 10-00 г. до 18-00 г. у присутності матері, приходить до висновку визначити, спосіб участі позивача у вихованні доньки [PERSON], [INFO] та вважає за доцільне встановити батькові [PERSON] час для спілкування з донькою [PERSON], [INFO] наступним способом: щотижня у суботу та неділю з 10-00 години до 18-00 години та в день народження доньки з 12 годин до 16 годин без присутності матері [PERSON], оскільки суд вважає, що згідно вищевказаного способу спілкування з донькою позивач має право спілкуватись без присутності матері [PERSON], так як дитина є соціально адаптована, відвідуючи тривалий час дитячий садок та беручи до уваги неприязні стосунки між батьками дитини, що може призвести до нових конфліктів між ними, що жодним чином не відповідає інтересам дитини. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Крім того суд вважає, що систематичні побачення батька із донькою будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial