Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

09 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою та просив, встановити факт, що він проживав на території України у період часу з 03 грудня 1988 року по 10 вересня 1989 року. Встановлення вказаного факту йому необхідне у зв'язку з тим, що він, як громадянин РФ бажає отримати дозвіл на імміграцію та постійне проживання в України з підстав територіального походження, однак йому відмовили у видачі вказаного документа, оскільки відсутні необхідні документи, з яких вбачалось би його право на отримання дозволу на імміграцію та постійне проживання в Україні за територіальним походженням. Та обставина, що він проживав на території України в період часу з 03 грудня 1988 року по 10 вересня 1989 року надає йому право на отримання дозволу на імміграцію та постійне проживання в Україні за територіальним походженням та підтверджується показаннями свідка та письмовими доказами. За вищенаведених обставин, він змушений звернутися до суду із вказаною заявою та просить суд встановити факт його постійного проживання в м. Словянську Донецької області в період з 03 грудня 1988 року по 10 вересня 1989 року. В судовому засіданні від 10 березня 2015 року представник заявника [PERSON] заяву свого довірителя підтримав, з підстав, наведених у ній. У судове засідання, призначене на 19 березня 2015 року представник заявника не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, заяву підтримав з підстав, наведених у ній. Заявник [PERSON] судові засідання, призначені по справі, не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, за участю його представника, заяву підтримав з підстав, наведених у ній. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у відсутності представника заінтересованої особи. Вважає, що заяву слід задовольнити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що станом на 1988-1989 рік вона працювала у паспортисткою на підприємстві «Кераммаш» у м. Слов'янську. Дійсно до СЕС у 1988 році були прийняті на роботу працівники, серед яких був і [PERSON]. оскільки він та інші працівники були з інших міст, а у СЕС свого власного житла не було, то на клопотання СЕС, підприємством «Кераммаш» було виділено місця у кімнатах гуртожитків, видані ордери та здійснено реєстрацію місця проживання працівників СЕС та зокрема [PERSON]. Останній вселився у кімнату у відповідності до чинного на той час законодавства, проживав там майже рік, а потім звільнився з роботи та знявся з реєстрації у гуртожитку, та виїхав з міста. Зазначила, що після того, як відносно «Кераммаш» була відкрита ліквідаційна процедура, всі документи щодо реєстрації осіб у гуртожитках підприємства були у занедбаному стані. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду в судовому засіданні, свідків та дослідивши матеріали справи, суд задовольняє заяву з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Згідно із паспортом, [PERSON] є громадянином РФ(а.с.7-8). У відповідності до довідки № 09/18 Слов'янської міжрайонної санітарно-епідеміологічної станції, [PERSON] було прийнято на роботу до МРСЕС на посаду електрика з 10 грудня 1988 року по 10 жовтня 1989 року у відповідності до наказу № 15-к від 10 грудня 1988 року(а.с.5). У відповідності до довідки № 09/3 від 17 березня 2015 року Слов'янської міжрайонної санітарно-епідеміологічної станції, [PERSON] було прийнято на роботу до МРСЕС на посаду електрика з 10 грудня 1988 року по 10 жовтня 1989 року у відповідності до наказу № 15-к від 10 грудня 1988 року. [PERSON] був звільнений із займаної посади 10 жовтня 1989 року згідно із наказом № 10-к. За змістом картки реєстрації місця проживання , [PERSON], [INFO], місце народження: Татарська АРСР, Черемшанський район, с. Чорний ключ, паспорт серії [NUMBER], виданий ВВС Ленінського району м. Курська, 15 вересня 1984 року, був зареєстрований з 03 грудня 1988 року у [ADDRESS]. Знятий з реєстрації 01 вересня 1989 року(а.с.6) Згідно із відповіддю № 58-903 від 20 січня 2015 року, ГУ ДМС України в Донецькій області заявнику відмовлено у оформлені дозволу на імміграцію до України(а.с.9). Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", наведений у ЦПК України перелік фактів, що встановлюються судом не є вичерпним. За наявності умов суд може встановити й інші факти, що мають юридичне значення. У відповідності до ст.5 ЗУ «Про правонаступництво»,державний кордон Союзу РСР, що відмежовує територію України від інших держав, та кордон між Українською РСР і Білоруською РСР, РРФСР, Республікою Молдова за станом на 16 липня 1990 року є державним кордоном України. За змістом ст.1 ЗУ «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про імміграцію», правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із ст.4 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про громадянство України", право на набуття громадянства набувається за територіальним походженням. У відповідності до ст. 8 ЗУ «Про громадянство», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України". В той же час, положення Закону України "Про громадянство України" та Указу Президента України "Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Про громадянство України", з урахуванням Указу Президента від 27.06.2006 року N5 588/2006 "Про внесення змін до Указу Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" передбачають як вичерпний перелік випадків, у яких до Комісії при Президентові України з питань громадянства подається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року, так і порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України, що встановлено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок) та положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства. Тому, при ухваленні рішення суду про встановлення вказаного юридичного факту, суд враховував як Закон, так і акти Президента України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Аналізуючи норми ЗУ «Про імміграцію», які є відсильними, суд приходить до висновку, що заявнику з метою отримання дозволу на імміграцію в Україну необхідно довести ту обставину, що він є особою, яку можна віднести до категорії осіб, що мають право на отримання громадянства України за територіальним походженням. Таким чином, у сенсі положень п. 8 Порядку, ст. 8 ЗУ «Про громадянство», юридичний факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" породжуватиме правові наслідки і тягнутиме за собою виникнення відповідного права - отримання дозволу на імміграцію до України за умов, визначених у ст. 8 ЗУ «Про громадянство», а саме: - особа (заявник) повинен постійно проживати на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" у певний період часу до 24 серпня 1991 року; - особа (заявник) повинна перебувати на 24 серпня 1991 року у громадянстві колишнього СРСР; - відомості, що підтверджують факт постійного проживання на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" до 24 серпня 1991 року. Тому, зважаючи на наведене, до юрисдикції загального суду питання про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" до 24 серпня 1991 року входить тільки за наявності вищенаведених умов. Факт того, що [PERSON] у період часу з 03 грудня 1988 року по 10 вересня 1989, тобто до 24 серпня 1991 року постійно проживав на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", а також мав паспорт громадянина СССР підтверджується довідками з місця роботи, довідкою про прописку, а також показаннями свідка [PERSON]. Суд приймає до уваги показання свідка, оскільки вони дані під присягою, не мають внутрішніх протиріч та підтверджуються вище наведеними доказами. Оцінивши представлені заявником у силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що слід встановити факт постійного проживання заявника на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" 24 серпня 1991 року у період часу з 03 грудня 1988 року по 10 вересня 1989 року. На підставі наведеного ,

Outcome: approved