Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Піщанського районного суду звернулася [PERSON] до Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької областіпро визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] та після смерті останньої відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 2.3435 га, на території урочища "Загурське" Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області, вартістю 54030,11 грн., яка належала їй відповідно до державного акту серії 11-ВН №019177, виданого головою Піщанської райдержадміністрації 29 листопада 2002 року. Заповітного розпорядження мати не склала, позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги її майна, оскільки батько - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. [INFO] померла баба по лінії матері [PERSON] , та після її смерті відкрилася спадщина за законом, а саме на земельну ділянку площею 1,5153 гектара, на території урочища «Загурське» Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області, вартістю 35343 грн. 80 коп., згідно державного акту ІІ- ВН №019175, виданого головою Піщанської райдержадміністрації 29 листопада 2002 року. Заповітного розпорядження баба не склала, спадкоємцем першої черги її майна була мати [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому , позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги її майна за правом представлення . Відповідно до оголошення, розміщеного в газеті "Піщанські вісті" від 12 квітня 2019 року, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії 11-ВН №019175, виданий на імя [PERSON] , вважається недійсним, оскільки він втрачений. Зважаючи на вищевикладене, позивач звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , та баби - [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: на земельну ділянку площею 2,3435 гектара, на території урочища «Загурське» Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області, вартістю 54030 грн. 11 коп., згідно державного акту ІІ- ВН № 019177, виданого головою Піщанської райдержадміністрації 29 листопада 2002 року та на на земельну ділянку площею 1,5153 гектара,на території урочища «Загурське» Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області, вартістю 35343 грн. 80 коп., згідно державного акту ІІ- ВН №019175, виданого головою Піщанської райдержадміністрації 29 листопада 2002 року. Позивач [PERSON] та її представник- адвокат Кабанов М.О. в підготовче засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача , та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій сільська рада проти задоволення позову [PERSON] не заперечує та просить розглянути справу без участі її представника. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випаду визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 07.04.2011 року (а.с.11). Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 2.3435 га, на території урочища "Загурське" Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області, вартістю 54030,11 грн., яка належала їй на праві власності відповідно до державного акту серії 11-ВН №019177, виданого головою Піщанської райдержадміністрації 29 листопада 2002 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 25 вересня 2010 року (а.с.12). Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 1,5153 гектара, на території урочища «Загурське» Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області, вартістю 35343 грн. 80 коп., згідно державного акту ІІ- ВН №019175, виданого головою Піщанської райдержадміністрації 29 листопада 2002 року. Державний акт на земельну ділянку серії 11-ВН №019175, виданий на ім`я [PERSON] , втрачений та вважається недійсним, про що зроблено оголошення в газеті «Піщанські вісті» (а.с.18). Батько позивача- [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , на отримання спадкового майна не претендує, що підтверджено його заявою від 12.02.2019 року (а.с.17). За приписами ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1266, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не взмозі реалізувати, у зв`язку з чим дане право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved