Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач СГ «Джерело» звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди землі від 01.04.2016 р., укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та скасування його державної реєстрації, предметом якого є земельна ділянка площею 6,21 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Слов»яносербської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2007 р. між СГ «Джерело» та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 15 років, предметом якого є вищевказана земельна ділянка, даний договір було зареєстровано у Великомихайлівському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 19.09.2007 року за № 69, сторонами був підписаний акт передачі та прийому земельної ділянки від 20.03.2007 року. Вказаний договір оренди є чинним, строк його дії не сплинув, відповідно до договору, розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається, вказаний договір не оспорював ся в судовому порядку, а тому до закінчення строку його дії орендодавець [PERSON] не мала права укладати будь-які правочини щодо вищевказаної земельної ділянки, оскільки її права власника обмежені укладеним договором та дії власника земельної ділянки порушують законні права та інтереси позивача, як орендаря земельної ділянки. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Зазначив, що підтримує заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду належним чином завірену заяву, в якій зазначила, що з позовом ознайомлена, обставин, викладених в позові, не оспорює, визнає позов у повному обсязі. Просила розглядати справу за її відсутністю, оскільки не може з»явитися в судове засідання через зайнятість на роботі. Відповідач [PERSON] надав суду належним чином завірену заяву, в якій зазначив, що з позовом ознайомлений, обставин, викладених в позові, не оспорює, визнає позов у повному обсязі. Просив розглядати справу за його відсутністю, оскільки не може з»явитися в судове засідання через зайнятість на роботі. Третя особа Новак С.С. надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Вказав, що до нього звернулись відповідачі для реєстрації договору оренди земельної ділянки від 01.04.2016 року. Ним були здійснені всі необхідні перевірки щодо правомірності укладеного договору, даних про існування договору оренди від 2007 року в реєстрі виявлено не було, тому у нього не було підстав відмовляти в державній реєстрації договору оренди земельної ділянки. Також вважає правомірними вимоги позивача в частині скасування реєстрації речового права. Просив розглянути справу з урахуванням його пояснень за його відсутності. Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про дату розгляду справи, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відповідачі надали заяви про визнання позову, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі письмових матеріалів. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,21 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], розташованої на території Слов»яносербської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області. Зазначене підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] \\ а.с. 10 \\ 20 березня 2007 між СГ "Джерело" та [PERSON] був укладений договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 6,21 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Слов»яносербської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, строком на п»ятнадцять років. Зазначений договір оренди належним чином підписаний сторонами, на його зворотньому боці є відмітка про реєстрацію в Великомихайлівському районному відділі Одеської регіональної філії ЦДЗК при Держкомземі України № 69 від 19.09.2007 року в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок /а.с.7-8/. П. 31-33 укладеного між сторонами договору визначений порядок зміни умов договору, його припинення та розірвання. П. 34 договору визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до договору, між сторонами був підписаний акт передачі та прийому земельної ділянки від 20.03.2007 року (а.с.9). Визнавши позов у повному обсязі відповідач [PERSON] визнала факт укладення вказаного договору оренди, визнала факт отримання орендної плати за договором. Відповідачі не оспорювали факту реєстрації вказаного договору. Також визнали, що вони в судовому порядку договір оренди не оспорювали. Погодились з тим, що вказаний договір є дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також в суді встановлено, що 08.06.2016 року державним реєстратором Новаком С.С. було здійснено реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 6,21 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на праві приватної власності належить [PERSON]. Договір оренди землі без номеру від 01.04.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], строк дії договору 20 років, орендар [PERSON] (а.с.14-15). 17.06.2016 року [PERSON] звернувся до СГ «Джерело» із заявою, в якій просив передати йому земельну ділянку у зв»язку з укладенням договору оренди (а.с.13). В позові зазначено, що орендодавець з будь якими заявами про припинення дії договору оренди від 2007 року не звертався. Відповідачі, визнавши позов, не оспорюють цю обставину. На підставі вказаних обставин суд встановив, що між сторонами виник спір з приводу правомірності укладення 01.04.2016 року між відповідачами договору оренди земельної ділянки. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладення договорів оренди між сторонами, ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до статті 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов»язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналіз зазначеної норми Закону дозволяє зробити висновок, що наявність укладеного в установленому порядку договору оренди земельної ділянки обмежує права власника земельної ділянки у володінні та користуванні предметом договору оренди. Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. В силу ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і виходячи зі змісту статей 210, 640 ЦК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Перевіривши укладений між СГ «Джерело» та [PERSON] договір оренди земельної ділянки від 20 березня 2007 року, суд дійшов до висновку про його відповідність вимогам чинного законодавства. Строк дії договору на момент розгляду справи не сплив. Є відмітка про державну реєстрацію договору, вказана обставина відповідачами не оспорюється. Вказаний договір є діючим. Із матеріалів справи вбачається, що в 2013 році [PERSON] зверталась до суду з позовом до СГ «Джерело» про витребування безпідставно набутого майна, в якому ставила питання про повернення в її користування належної їй на праві власності земельної ділянки, яка є предметом договору оренди від 20.03.2007 року. За наслідками судового розгляду справи у задоволенні позову було відмовлено (а.с.16-18). Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги визнання відповідачами позову в повному обсязі, суд вважає встановленим, що оспорюваний договір оренди, укладений 01.04.2016 року між відповідачами, укладений під час дії договору оренди між СГ «Джерело» та [PERSON] 20 березня 2007 року. Первинний договір оренди є діючим, його наявність обмежує права власника земельної ділянки [PERSON] щодо володіння та користування земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди, оспорюваний договір порушує права орендаря СГ «Джерело», тому суд дійшов висновку, що оспорюваний договір оренди укладений з порушеннями вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Відповідно п. 8 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор: під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Із письмових пояснень третьої особи вбачається, що державним реєстратором були вчинені необхідні перевірки, але дані про реєстрацію договору оренди 2007 року були відсутні у відповідному реєстрі, але сторонами не оспорював ся факт належної реєстрації договору оренди від 2007 року, тому ці обставини не потребують додаткового доказування в судовому засіданні. Оскільки, строк дії договору оренди між СГ «Джерело» та [PERSON] не сплив, вказаний договір укладений та зареєстрований належним чином, за згодою сторін не розривався, в судовому порядку недійсним, припиненим або розірваним не визнавався, відсутні підстави, визначені договором, для припинення чи розірвання договору, тому укладений з між [PERSON] та [PERSON] договір оренди порушує права позивача та є недійсним. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування реєстрації прав та їх обтяжень за № 14970384 від 08.06.2016 року про проведення державної реєстрації іншого речового права (права оренди земельної ділянки) за суб'єктом [PERSON], суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції, яка чинна на час розгляду справи, У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Аналіз зазначеного положення закону дозволяє зробити висновок, що в судовому порядку може бути скасоване: рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права, документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію права, записи про проведену державну реєстрацію права. Оскарження рішення державного реєстратора або записів про проведену державну реєстрацію передбачає участь державного реєстратора у справі в якості відповідача. Суд враховує, що позивачем не заявлялись питання про скасування рішення державного реєстратора або про скасування записів про проведену державну реєстрацію права. При розгляді даної справи судом, на вимогу позивача, перевірялась правомірність укладення оскаржуваного договору оренди, на підставі якого була проведена реєстрація речового права, правомірність дій державного реєстратора не перевірялась, державний реєстратор приймав участь у справі в якості третьої особи. Рішення суду про визнання договору оренди землі від 01.04.2016 року, укладеного між відповідачами, недійсним, є підставою для звернення позивача до відповідного органу про скасування речового права, зареєстрованого на підставі договору оренди, що, відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації права. Тому вимоги позивача про скасування реєстрації речового права оренди [PERSON] є передчасними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сума судового збору. На підставі ст.ст. 203, 210, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 14, 20 Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073,

Outcome: partial