Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 липня 2007 року він був прийнятий на посаду начальника відділення №421 АКІБ «УкрСиббанк». За період роботи у Банку займав різні посади. 17 серпня 2015 року, на підставі Наказу №320-вк від 17.08.2015 року, його звільнено з посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», в звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» передбачено, що звільнення членів виборної не була отримана згода вищестоящої профспілкової організації, йому не було запропоновано іншу роботу, крім того не враховано його переважне право на залишення на роботі, як працівника, мав більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, тривалий безперервний стаж на цьому підприємстві, та є працівником, в сімї якого немає інших працівників з самостійним доходом. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, які полягали у втраті душевного спокою, у звязку зі зміною звичного розпорядку життя, вимушених змін у житті, що вимагає додаткових зусиль для його організації, постійно перебуває у роздратованому стані. В cудовому засіданні позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 17 серпня 2015 року №320-вк про звільнення [PERSON], поновити його на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», з 17 серпня 2015 року, стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 17 серпня 2015 року по день винесення судом відповідного рішення, стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його користь моральну шкоду в розмірі 7500 гривень. Судові витрати у справі покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив позов задоволити. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю, підтримала заперечення подані до суду та пояснила, що звільнення позивача відбулось в зв'язку з внесенням змін в організаційну структуру і штатний розклад АТ «УкрСиббанк», про що уповноважений орган власника видав наказ №П-НЯ- 2015-84 від 14.04.2015 року. Відповідно до п.1.5. наказу комісією з вивільнення працівників розглянуто списки осіб згідно переліку посад, що скорочуються, в частині визначення переважного права залишення на роботі того чи іншого працівника при скороченні чисельності працівників та складено відповідний протокол. Відповідачем було підготовлено попередження про вивільнення Позивача, з яким останній був ознайомлений 27.04.2015 року. З пропозиціями про працевлаштування не погодився. В подальшому позивачу пропонувались інші посади, які вивільнялись в період до моменту звільнення, з якими останній також не погоджувався. Вказує, що про наявність діючої профспілки та те, що позивач є профорганізатором первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області відповідач дізнався 30.04.2015 року. Відповідачу було надано копії Статуту професійної спілки працівників культури України, Постанови Президії Рівненської обласної організації профспілки працівників культури, протоколу установчих зборів щодо створення та обрання керівних органів первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк», повідомлення Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про включення до Реєстру первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо державної реєстрації первинної профспілкової організації. Вказує, що у наданні згоди вищестоящим виборним органом цієї профспілки на звільнення профорганізатора [PERSON] відповідачу було відмовлено безпідставно. Вказує на невідповідність установчих та реєстраційних документів первинної профспілкової організації Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» в Рівненській області вимогам законодавства України. Крім того, вважає, що позивачем не обґрунтована вимога щодо завданої моральної шкоди, відповідно не погоджується із зазначеною вимогою, так як з боку Банку не було жодних порушень, а Позивачем не додано належних доказів. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Суд, заслухавши\~\~представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей\~10\~і\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Судом встановлено, що 24 липня 2007 року на підставі Наказу №280-вк АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] був прийнятий на посаду начальника відділення №421. За період роботи у Банку займав різні посади. 17 серпня 2015 року, на підставі Наказу №320-вк від 17.08.2015 року, виданого начальником департаменту менеджменту персоналу АТ «Укрсиббанк» відповідача було звільнено з посади керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк», 17.08.2015 року в звязку із скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП. Із поданих матеріалів убачається, що із попередженням про вивільнення відповідач ознайомив позивача 27.04.2015 року. Крім того, відповідачем було надано пропозиції про працевлаштування з якими позивач не погодився. В подальшому, до моменту звільнення, позивачу пропонувались інші посади, які вивільнялись, з якими останній також не погоджувався. 30.04.2015 листом №20042015-1 від 20.04.2015 року відповідача було повідомлено про наявність діючої профспілки та персональний склад членів первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області. 02.06.2015 року на заяву відповідача первинною профспілковою організацією Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області було надано копії Статуту професійної спілки працівників культури України, Постанови Президії Рівненської обласної організації профспілки працівників культури, протоколу установчих зборів щодо створення та обрання керівних органів первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк», повідомлення Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про включення до Реєстру первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців щодо державної реєстрації первинної профспілкової організації, а також зазначалось, що [PERSON] є профорганізатор ППО. Таким чином, до моменту звільнення позивача 17.08.2015 року, відповідач був повідомлений про існування первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк», що [PERSON] є її керівником, а також відповідачу було надано відповідні установчі та реєстраційні документи первинної профспілкової організації. 02.06.2015 року відповідач звернувся до голови Рівненської обласної організації профспілки працівників культури, відповідно до якого просив надати згоду вищестоящого виборного органу цієї профспілки на звільнення профорганізатора [PERSON] у звязку зі зміною в організації виробництва і праці, скорочення чисельності/штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. У наданні такої згоди відмовлено листом на підставі ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.49-4 КЗпП України, оскільки з Рівненською обласною організацією профспілки працівників культури не було проведено консультації про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх до мінімуму, Крім того, подання роботодавця, за думкою Голови організації, не містить підтвердження економічного обгрунтування причин скорочення. Заперечення відповідача про те, що відсутність згоди профспілкового органу на звільнення позивача не може бути визнана такою, що має юридичне значення, оскільки Відповідач виходив з тієї інформації, яка була йому надана, а також те, що ніяких додаткових консультацій з вищестоящим виборним органом цієї профспілки з приводу звільнення профспілкового представника ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не вимагає, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборчого органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні не має обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації. Ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок). Відповідно до ст. 24 розділу IV Статуту професійної спілки працівників культури України (у редакції із змінами, внесеними V зїздом Профспілки працівників культури України)професійна спілка будується за територіальним принципом. Основою профспілки є члени Профспілки, які обєднуються в первинні організації Профспілки. Структурними організаціями профспілки є, 1) первинні організації Профспілки добровільні обєднання членів профспілки за місцем роботи або навчання, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації або навчаються в одному навчальному закладі незалежно від форм власності і видів господарювання чи у фізичної особи або забезпечують себе роботою самостійно. 2) територіальні організації Профспілки Відповідно до п. 2) ст. 27 розділу IV Статуту вищими за рівнем керівними виборними органами для низових організацій Профспілки є обласні комітети Профспілки та їх президії для міських, районних, первинних, обєднання первинних комітетів Профспілки. Позивачем належним чином доведено, що він є керівником первинної профспілкової організації Волинського регіонального Управління АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області, яка в свою чергу входить до складу Рівненської обласної організації профспілки працівників культури. Крім того, Позивачем надано доказ того, що у задоволенні подання №03-91/528 комісії з вивільнення працівників АТ «УкрСиббанк» від 02.06.2015 року президією було відмовлено (лист №43 від 15.07.2015 року). Отже, всупереч вимог законодавства відповідач видав наказ про звільнення [PERSON] без отримання попередньої згоди вищестоящого виборного органу профспілки. В ході судового розгляду, встановлено, що відділення, №99991092, 99991114, 99991410, 999991414, 99991422, 99991612, 99992012 АТ «УкрСиббанк» не були збитковими впродовж перебування [PERSON] на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк». Таким чином, рішення президії Рівненської обласної організації профспілки працівників культури від 13 липня 2015 року, щодо ненадання згоди на звільнення [PERSON] є обґрунтованим. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про невідповідність установчих та реєстраційних документів первинної профспілкової організації Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» в Рівненській області вимогам Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Закону України «Про громадські обєднання» з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» законодавство про профспілки складається з\~Конституції України,\~Закону України\~"Про об'єднання громадян", цього Закону,\~Кодексу законів про працю України\~та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. В той же час, Закон України «Про обєднання громадян» від 16.06.1993 року, втратив чинність на підставі Закону України «Про громадські обєднання», таким чином, посилання відповідача на порушення позивачем вимог Закону України "Про об'єднання громадян" є безпідставними. Крім того, відповідачем не надано доказів нелегітимності або скасування державної реєстрації первинної профспілкової організації Волинського РУ АТ «УкрСиббанк». З ч. 1 ст. 60 ЦПК України убачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Статтею 49-2 КЗпП України\~визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті40, частини третьої статті49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати\~всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У пункті 19постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"(далі - Постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1статті 40 КЗпПсуди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не в повному обсязі виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП вимоги та не запропоновано позивачу в повному обсязі вакантні посади для працевлаштування. Позивачем надано докази того, що, відповідачем на підставі наказу № 314-ВК від 12.08.2015 р. на роботу були прийняті особи, зокрема і на посаду керуючого групою відділень. Це підтверджує наявність іншої роботи на тому ж підприємстві в установі, організації, про яку позивачу повідомлено не було і на яку була прийнята особа, що не було працівником банку, чим порушене переважне право позивача на залишення на роботі. Аналізуючи приведене законодавство, нормативні акти, які врегульовують спірні правовідносини позовна вимога в частині визнання незаконним спірного наказу №320-вк від 17 серпня 2015 року про звільнення [PERSON] підлягає задоволенню, а позивач поновленню на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк». Згідно з частиною 2статті 235 КЗпП Українипри прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. \~\~\~\~ Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати включаються як основна заробітна плата, так і доплати і надбавки, виробничі премії. Середньомісячна заробітна плата для оплати вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Працівникам, які працювали на підприємстві менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. В наданій позивачем довідки про заробітну плату не міститься інформації про заробітку плату за останній місяць роботи, що передував звільненню липень 2015 року. В той же час, з наданих відповідачем доказів убачається, що в серпні 2015 року позивач перебував на лікарняному, відтак, судом для розрахунку середньої заробітної плати приймається інформація про розмір заробітної плати за повні місяці роботи: травень 2015 року ; червень 2015 року. При цьому, розрахований позивачем розмір середньоденного заробітку відповідачем не заперечується і не оспорюється. Заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, тобто 38 робочих дні (у травні 2015 року\~18 робочих дні, а у червні 2015 року 20 робочих днів), становить 15 905 грн. 30 коп. (6192 грн. 87 коп. + 9712 грн. 43 коп.= 15905 грн. 30 коп.), кількість відпрацьованих робочих днів\~39, середньоденна заробітна плата становить 407 грн. 83 коп. (15905 грн. 30 коп. : 39 дні = 407 грн. 83 коп.). Середньомісячне число робочих днів становить: 38 : 2 = 19, а середній заробіток за один місяць вимушеного прогулу становить: 7952 грн. 69 коп. (407,83 х 19,5 = 7952 грн. 69 коп.).\~\~ В період з часу звільнення [PERSON] з роботи 17.08.2015 року до часу винесення судом рішення про поновлення його на роботі минуло 7 місяців і 22 робочих днів. Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 64641 грн. 09 коп. (7 міс. х 7952 грн. 69 коп. + 22 дн. х 407 грн. 83 коп. = 55668 грн. 83 коп. + 8972 грн. 26 коп. = 64 641 грн. 09 коп.). Ст. 2371\~Кодексу законів про працю України\~встановлює обов»язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктами 3, 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(з урахуванням змін та доповнень), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(з урахуванням змін та доповнень), Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінивши в сукупності встановлені судом достовірні докази, суд прийшов до висновку, що всупереч вимог КЗпП України відповідач порушив право [PERSON] в частині винесення спірного наказу та звільнення його з посади, чим заподіяв йому моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданняхякі полягають у втраті душевного спокою, у звязку зі зміною звичного розпорядку життя, між діями відповідача та її наслідками є прямий зв'язок. На основі повно і всебічно з'ясованих обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди частково, стягнувши з відповідача\~АТ «УкрСиббанк» моральну шкоду в розмірі 4000 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved