Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] 09.07.2015 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради, за участю третьої особи - Третьої одеської державної нотаріальної контори, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.07.2016 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк терміном у п'ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків поданої заяви. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.07.2015 року після усунення позивачем недоліків поданої заяви було відкрито провадження на підставі позовної заяви [PERSON]. Під час розгляду справи, до участі по справі, в якості третьої особи було залучено [PERSON]. В позовній заяві позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона [PERSON] є дружиною [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина. Вона є спадкоємцем першої черги. Надалі позивачка 29.04.2015 року звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], однак листом нотаріуса від 05.05.2015 року її було повідомлено, що вона пропустила строк на прийняття спадщини до майна [PERSON], померлого [INFO], та роз'яснено її право на звернення до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування пропуску строку на прийняття спадщини, позивачка посилається, що в період відкриття спадщини вона хворіла та перебувала на обліку в Одеському обласному шкірвендиспансері по цей час. На момент смерті [PERSON] і по цей час вона лікувалась. Крім того, стан її здоров'я і зараз вкрай тяжкий. Вищевказана хвороба перешкоджала позивачеві подати заяву для отримання спадщини у шестимісячний строк, тобто вона пропустила строк на звернення з поважної причини. Крім того [PERSON] стверджує, що вона на час відкриття спадщини і на протязі шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини проживала разом з померлим, на підтвердження чого надає акти підписані сусідами. Про відмову від спадщини вона не заявляла. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради та представник третьої особи - Третьої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, надали до суду заяви, в яких просили суд розгляд справи провести за їх відсутності, представник нотаріальної контори думку щодо вирішення спору залишив на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили щодо задоволення позову, надали до суду письмові заперечення проти позову, в яких посилаються на те, що вимоги позивачки є необґрунтованими. Додана позивачкою, в обґрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, довідка за №212 від 21.04.2015 року підтверджує лише інформацію, що [PERSON], 1987 року народження, знаходиться на диспансерному обліку з 01.03.2011 року з приводу псоріазу та щороку проходить стаціонарне лікування у кожному відділенні диспансеру. Доказів щодо перебування [PERSON] саме в період пропуску строку для прийняття спадщини до суду не надано. Крім того, твердження позивачки та її матері у заяві про те, що хвороба [PERSON] загострилась з серпня 2014 року по грудень 2014 року, у зв'язку зі стражданнями з приводу смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], третя особа та його представник вважають також необґрунтованими, оскільки при розгляді Київським районним судом міста Одеси цивільної справи №520/14750/14-ц було встановлено, що [PERSON], померлий [INFO], був похований 20.04.2014 року за рахунок міського бюджету та його дружина - [PERSON] з [INFO] по 24.06.2015 року не з'ясувала навіть місце поховання чоловіка. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що з 18 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1667 (а.с.6). [INFO] у віці 49 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис 3262 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина щодо його майна. В ході судового розгляду судом було витребувано та досліджено копію спадкової справи №613/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.51-142). Зі спадкової справи вбачається, що 24 червня 2014 року до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], звернувся [PERSON] (а.с.52), який є сином [PERSON] 13.09.2014 року нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.131). У зв'язку з вказаним, 03.11.2014 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, на підставі якої було відкрито провадження по справі №520/14750/14-ц. 17.04.2015 року, в рамках цивільної справи 520/14570/14-ц, [PERSON] звернулась до суду з заявою про залучення її до участь по справі в якості третьої особи, яку було задоволено. 17.04.2015 року [PERSON] було також, в рамках цивільної справи 520/14570/14-ц, надано самостійний позов, в якому вона просила суд визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON] 29.04.2015 року [PERSON] звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] (а.с.115). Листом державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори від 05.05.2015 року за №2208/02-14, [PERSON] було повідомлено, що вона пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини до майна [PERSON], померлого [INFO], та роз'яснено її право на звернення до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.130). Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2015 року по цивільній справі №520/14750/14-ц позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на: квартиру [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; грошові кошти, які знаходились на рахунку [NUMBER] у ПАТ «Імексбанк», в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON]. У задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляла самостійні вимоги [PERSON] було відмовлено (а.с.163-165). Рішення суду набрало законної сили 07.07.2015 року. У вказаному рішенні Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2015 року зазначено, що однією з підстав відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] є те, що вона пропустила строк строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON], та нею не було заявлено позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку з чим, пропуск позивачкою встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини до майна [PERSON], померлого [INFO], стало підставою для її звернення 09.07.2015 року до суду з відповідним позовом, посилаючись на ч.3 ст.1272 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). Тобто для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно саме довести поважність причину такого пропуску строку. У підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON] надала до суду довідку за №212 від 21.04.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON], 1987 року, з 01.03.2011 року знаходиться на диспансерному обліку з приводу псоріазу та щороку проходить стаціонарне лікування у кожному відділенні диспансеру (а.с.7). Крім того позивачем [PERSON] також було надано письмові листи від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підтверджено її поганого самопочуття та того, що вона дуже тяжко перенесла смерть свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO] (а.с.8-12). Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Вивчивши надані позивачем докази, суд зазначає, що додана позивачкою, в обґрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, довідка за №212 від 21.04.2015 року підтверджує лише інформацію, що [PERSON], 1987 року народження, знаходиться на диспансерному обліку з 01.03.2011 року з приводу псоріазу та щороку проходить стаціонарне лікування у кожному відділенні диспансеру. Належних доказів на підтвердження перебування [PERSON] саме на лікарняному в період пропуску строку для прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON], до суду не надано. Суд також не приймає до належних доказів, надані позивачем письмові листи сусідів та її матері (а.с.8-12), оскільки лист від імені [PERSON] не підписаний. Інші надані листи від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], містять інформацію про те, що хвороба [PERSON] загострилась з серпня 2014 року по грудень 2014 року, у зв'язку зі стражданнями з приводу смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Однак, вказані обставини спростовуються встановленими судом обставинами, які викладені у рішенні Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2015 року по цивільній справі №520/14750/14-ц, яке набрало законної сили, а саме, що [PERSON], померлий [INFO] був похований 20.04.2014 року за рахунок міського бюджету та його дружина - [PERSON] з [INFO] по 24.06.2015 року не з'ясувала навіть місце поховання чоловіка. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних й допустимих доказів та не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], що є основною умовою для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а рішення суду ухвалюється на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішивши справу згідно із законом, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим, позов [PERSON] до Одеської міської ради за участю третьої особи [PERSON] та Третьої одеської державної нотаріальної контори про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed