Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач - Харківська медична академія післядипломної освіти (ХМАПО), в особі представника Коротуна В.І., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й територій та житлово - комунальних послуг у розмірі 120 704,64 грн.. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначили, що між Харківською медичною академією післядипломної освіти та [PERSON] укладено контракт № 2733 на тимчасове проживання у гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти від 11.12.2006 строком до 01.09.2007. Так, згідно положень статті 1 Контракту, позивач надає відповідачу та його родині з двох осіб, а саме: дружині [PERSON] та дочці [PERSON] в строкове платне користування квартиру [ADDRESS] , який знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти. Положеннями п 2.2.4 Контракту передбачено, що відповідач зобов`язаний не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку, яка враховує в собі витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги. Згідно п 2.1.2 відповідач в свою чергу має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем тощо. Позивач згідно п 3.2.1 зобов`язується надати в тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку. Згідно з п 3.2.2 надати наймачу комунальні послуги. В зв`язку з порушенням умов Контракту зокрема несплати за нараховані, використані комунальні послуги позивач звертався з заявою про видачу судового наказу до Фрунзенського районного суду, однак ухвалою суду від 01.04.2019 року справа № 645/1655/19 відмовлено у видачі судового наказу. Станом на 01.10.2018 року відповідач не уклав договір на тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно про сплату за наданні послуги витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги з відповідачем, що є порушенням норм чинного законодавства. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг і станом на час подання позовної заяви у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 120 704,64 грн.. Відповідач свої зобов`язання в добровільному порядку не виконує, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 25 лютого 2020 року провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року цивільну справу за позовом Харківської медичної академії післядипломної освіти до [PERSON] про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку і територій та житлово-комунальних послуг прийнято до провадження судді Ульяніч І.В. та призначено до розгляду. 16 червня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що до позовної заяви, наданої Позивачем до суду не вбачається, що саме він (Позивач) є власником гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі - гуртожиток) або уповноваженим ним органом на управління гуртожитком та на достатній правовій підставі розпоряджається ним; не надано жодного документу, з якого вбачається, що позивач є власником (уповноваженим ним органом) саме того гуртожитку, в якому відповідачу надано житло для тимчасового проживання; не надано правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність гуртожитку до певного виду житлового фонду (державного чи приватного). Разом із тим, зі змісту Контракту № 2733, який був укладений між сторонами 11.12.2006 року, яким було врегульовано правовідносини між позивачем та відповідачем не вбачається, яку саме площу житла було надано відповідачу у користування. Зі змісту додатків до позовної заяви, наданих позивачем до суду також неможливо визначити площу квартири, яка була надана відповідачу у тимчасове користування. Відповідно до статті 4 Контракту № 2733, укладеного між позивачем та відповідачем, оплата за проживання в гуртожитку розраховується виходячи із собівартості утримання 1 м2, які займає Наймач, фактичних витрат на спожиті енергоносії та інші комунальні послуги відповідно до показань встановлених пристроїв обліку в приміщенні гуртожитку. Разом із тим, як було зазначено вище, Контракт не містить ані відомостей про площу житла, наданого відповідачу в користування, ані порядку розрахунку фактичних витрат на спожиті енергоносії та інші комунальні послуги за одиницю виміру, відповідно є невідомою частка таких витрат, що підлягає компенсації саме відповідачем. Відсутні також і докази того, що розрахунок спожитих комунальних послуг здійснювався відповідно до показань встановлених пристроїв обліку. За таких обставин є незрозумілим, яким чином відбувалось нарахування вартості наданих відповідачу послуг. Таким чином, в розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач не є виробником чи виконавцем послуги. Разом із тим позивач у своєму позові не розтлумачує, яким чином та в якому обсязі він надавав відповідачу житлово-комунальні послуги протягом спірного періоду, за який намагається стягнути кошти: не надав жодного доказу об`єктивної можливості надавати такі послуги (договори з контрагентами або наявність власної матеріально - технічної бази), не надав жодного договору про надання послуг; не надав акти виконаних робіт (послуг); відсутня інформацію про фактичне споживання відповідачем енергоносіїв із розшифровкою по місяцям; є невідомим тариф, за яким позивач розраховував вартість спожитих відповідачем енергоносіїв. Відсутність у позивача вищевказаних документів ставить під сумнів правильність нарахування вартості житлово-комунальних послуг, і відповідно свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Таким чином, посилання позивача на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо обов`язку споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги відповідно до укладеного договору є правомірним і відповідачем в жодній мірі не заперечується. Але цим же законом саме на позивача покладений обов`язок ініціювати укладення договору. Позивач не надав до суду не тільки доказів ухилення відповідача від укладення договору, але й доказів надання відповідачу пропозиції укласти такий договір. Разом із тим, із розрахунку позивача вбачається, що відповідач сплачує вартість послуг за спожиту електричну енергію, опалення, водопостачання тощо, незважаючи на непрозорі та незрозумілі нарахування сум до сплати. Розрахунок суми заборгованості за період з 01.12.2016 р. по 01.11.2019 року наданий позивачем у вигляді документу «Відшкодування витрат на утримання будинку й території та комунальні послуги» є недостовірним з огляду на наступне. Так, позивачем вказує, що: заборгованість відповідача за грудень 2016 року складає 3224.31 грн. В січні 2017 року позивачем нараховано до сплати 4012.09 грн. За арифметичним підрахунком сума боргу за період грудень 2016р. - січень 2017 р.- мала б становити 7 236.40 грн., а не 67499.90 грн., як зазначає позивач. Необґрунтоване включена в розрахунок зайвих сум спричинило штучне завищення суми боргу, яку позивач безпідставно намагається стягнути з відповідача. Відповідачем доведено, що заборгованість за період грудень 2016 р. - січень 2017 р. розрахована неправильно. Позивачем не відображено всі сплачені відповідачем послуги за 2017 рік. Представник позивача - адвокат Коротун В.І. у судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст.ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними, які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Так судом встановлено, що 11 грудня 2006 року між позивачем - Харківською медичною академією післядипломної освіти та відповідачем [PERSON] було укладено Контракт № 2733 на тимчасове проживання у гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти строком з 01.09.2006 до 01.09.2007 року. Так, згідно положень статті 1 Контракту, позивач надає відповідачу та його родині з двох осіб, а саме: дружині [PERSON] та дочці [PERSON] в строкове платне користування квартиру [ADDRESS] , який знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти. Будівля за вказаною адресою знаходиться на балансі ХМАПО та є гуртожитком, призначеним для проживання студентів, учнів, а також інших осіб у період навчання, що підтверджується висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 10234 від 18.06.2018 р. Положеннями п. 2.2.4 Контракту передбачено, що відповідач зобов`язаний не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку, яка враховує в собі витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги. Згідно п. 2.1.2 відповідач в свою чергу має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем тощо. Позивач згідно п. 3.2.1 зобов`язується надати в тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку. Згідно з п. 3.2.2 надати наймачу комунальні послуги. Позивач виконав свої зобов`язання за Контрактом, надав житлову площу та позивачу надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами, а саме: наказом ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти професора [PERSON] №38 від 23.01.2017 року та частково сплачувалась відповідачем, що підтверджується наданим розрахунком. Згідно висновку експертного дослідження № 18 від 22.02.2019 р., калькуляція вартості 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитків, прибудинкової території гуртожитку №1 з 03.05.2018 р. в частині розрахунку для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають одне ліжко-місце, підтверджується в сумі 13,96 грн./1 кв.м. на місяць. Згідно розрахунку позивача, за період з 01.12.2016 р. по 01.12.2019 р. сума заборгованості відповідача за утримання будинку і території та комунальні послуги становить 120 704 грн. 64 коп. Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків та територій, що є підставою для стягнення з неї суми заборгованості. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (який діяв на час укладання договору) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Аналогічні положення передбачені ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції 2017 року. Статтею 66 ЖК України встановлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до ст. 67 ЖК України, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно положень ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України № 2189-УІІІ передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004р. «Про житлово- комунальні послуги», відповідно до яких власник або споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Як встановлено в судовому засіданні на час подання позову відповідач не уклав договір про тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно про сплату за надані послуги та витрати на утримання будинку і територій та житлово- комунальні послуги з позивачем, що є порушенням норм чинного законодавства. Але фактично відповідач продовжує проживати в гуртожитку, користуватись комунальними послугами та частково їх сплачувати. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на час укладання договору), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Аналогічні положення передбачені ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції 2017 року. Пунктом 1 частини 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону, щ о діяв на час укладання договору), виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем, посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 01.12.2019 року відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладення договору, та має заборгованість перед позивачем в сумі 120 704,64грн. Проте із наданого позивачем розрахунку, судом не вбачається сума заборгованості в розмірі 120 704,64 грн. за зазначений період, а саме з 01.12.2016 року по 01.12.2019 року, за який позивач просить стягнути заборгованість та надав відповідний розрахунок, за період з 01.03.2016 по 01.12.2016 року позивачем взагалі розрахунку надано не було. Так, позивач вказує, що заборгованість відповідача за грудень 2016 року складає 3224.31грн., сплачено - 0,00 грн., з січня 2017 по грудень 2017 - 30 534,01, сплачено - 11 465,27 грн., з січня 2018 по грудень 2018 - 34 991,43 грн., сплачено 7 827,28 грн., з січня 2019 по грудень 2019 - 36 442,47 грн. - сплачено 3 909,11 грн. За арифметичним підрахунком сума боргу за період грудень 2016р. - грудень 2019р. становить - 88 622,59 грн. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Харківської медичної академії післядипломної освіти надавало послуги з утримання будинків та територій, а відповідач їх отримував, не надавши суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо невиконання Харківською медичною академією післядипломної освіти своїх обов`язків, передбачених договором. Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством-Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк. Статтею 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Даних про відмову відповідача від отримання послуг з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості, - матеріали справи не містять. Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати вартість вказаних послуг. З огляду на встановлені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги Харківської медичної академії післядипломної освіти та стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2016 р. по 01.12.2019 р. у розмірі 88 622 грн. 59 коп. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial