Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

02 травня 2018 р. позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі ПрАТ "СК "УНІКА") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації у сумі 50 576,76 грн. Позов мотивований тим, що 20 січня 2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом VOLKSWAGEN Tiquan державний номерний знак [NUMBER] . 07 жовтня 2016 р. на вул. Пушкінській у м. Миколаєві [PERSON] , керуючи транспортним засобом HYUNDAI Accent, державний номерний знак [NUMBER] , скоїв зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN Tiquan, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду УПП у м. Миколаєві від 17.10.2016 р. та постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 р., згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі заяви [PERSON] про подію, що має ознаки страхового випадку, від 10.10.2016 р., звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 27 жовтня 2016 р., рахунку ТОВ «Автогранд Миколаїв», страхового акту та наказу від 03.11.2016 р. ПрАТ «СК «УНІКА» виплатила стахове відшкодування в розмірі 91 021,50 грн. Також відповідно до заяви [PERSON] для проведення «доплати» від 16.11.2016 р., рахунку ТОВ «Автогранд Миколаїв», актуалізованого звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, від 17 січня 2017 р., страхового акту від 03.02.2017 р. ПрАТ «СК «УНІКА» виплатила страхове відшкодування в розмірі 16 602,80 грн. Загальна сума виплаченого страхового відшкодування становить 107 624,30 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». У зв`язку з цим ПрАТ «СК «ВУСО» виплатила позивачеві страхове відшкодування в розмірі 57 047,54 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди (107 624,30 грн.) та страховою виплатою (57 047,54 грн) становить 50 576,76 грн. Посилаючись на викладене та на положення ст.9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.1194 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України, ПрАТ «СК «УНІКА» просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 50 576,76 грн. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що дійсно 07.10.2016 р. сталася ДТП за участю транспортного засобу під його керуванням та транспортним засобом під керуванням [PERSON] Винним у настанні ДТП визнано його. На момент ДТП належний йому транспортний засіб HYUNDAI Accent державний номерний знак [NUMBER] був застрахований у ПрАТ "ВУСО" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.03.2016 р. №АЕ/7882077 (з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, 100 000 грн.) та договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.03.2016 р. № 2692785-33-30-01 (з лімітом відповідальності 50 000 грн.). Перед виплатою страхового відшкодування [PERSON] позивач, на думку відповідача, грубо порушив його права. Оскільки він неодноразово повідомляв іншого учасника ДТП [PERSON] про своє бажання бути присутнім під час огляду транспортного засобу для визначення розміру збитків із залученням незалежного експерта. Його до участі при оцінці розміру збитків, завданих внаслідок ДТП, залучено не було. Відповідач [PERSON] вважає розмір виплаченого страхового відшкодування безпідставним, оскільки, на його думку, актуалізований звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, №64/10-16 від 17.01.2016 р., виконаний суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , необ`єктивним та неякісним. За його замовленням оцінювачем Новічевським Р.А. виконана рецензія, згідно якої звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №64/10-16 від 17.01.2016 року класифікований оцінювачем як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки збитків. Зважаючи на не залучення відповідача до участі при проведенні огляду транспортного засобу для встановлення розміру спричинених збитків, [PERSON] вважає безпідставним покладення на нього обов`язку відшкодування збитків, у тому числі і тому, що позивач виплачував страхове відшкодування двічі. Допускає, що виплата другої частини відшкодування могла мати місце через пошкодження, що не завдані внаслідок ДТП, що мала місце 07.10.2016 р., оскільки про їх виявлення потерпіла сторона заявила майже через 2 місяці після проведення ремонту. Аналізуючи зміст додаткових ремонтних робіт, [PERSON] вказує, що здійснено поліпшення (а не відновлення) автомобіля марки "Volkswagen Tiguan" д.н. [NUMBER] , а саме замінено лампи розжарювання головного світла на ксенонові із встановленням не тільки самого блоку ксенону, а й блоку керування газорозрядною лампою. Тобто роботи, виконання яких він не має відшкодовувати. Відповідач [PERSON] у відзиві від 04.03.2019 р. посилається на те, що з урахуванням правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі №755/18006/15-ц, зважаючи, що розмір завданої ним шкоди не перевищив ліміт застрахованої відповідальності, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на нього є неприпустимим, оскільки його має нести страховик - ПрАТ "СК "ВУСО" Позивач ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» у відповіді на відзив не погодилося з запереченнями відповідача, наполягало на задоволенні позовних вимог. При цьому позивач посилався на те, що майнові інтереси власника транспортного засобу VOLKSWAGEN Tiguan державний номерний знак [NUMBER] , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням зазначеного транспортного засобу, застраховано позивачем на умовах договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №015107/4600/0000098 від 20 січня 2016 року. Пунктом 1.2.11 вищезазначеного Договору КАСКО передбачено, що у разі настання страхового випадку відшкодування збитків проводиться без урахування експлуатаційного зносу деталей, вузлів та агрегатів застрахованого транспортного засобу. У відповідності до вимог діючого законодавства та умов Договору КАСКО позивачем виплачено страхове відшкодування страхувальнику [PERSON] на загальну суму 107 624,30 грн. шляхом переказу суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «Автогранд Миколаїв» для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідно до наданих СТО рахунків, а саме: рахунку ТОВ «Автогранд Миколаїв» №С000028803 від 26.10.2016 року на суму 91 021,50 грн. та рахунку ТОВ «Автогранд Миколаїв» №С000029200 від 07.11.2016 року на суму 16 602,80 грн. Страховиком відповідача ПрАТ СК «ВУСО» сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 57 047,54 грн., а тому різниця у розмірі 50 576 грн., на думку позивача, має бути стягнута з відповідача. У судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «УНІКА» не з`явився, у письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ПрАТ «СК «ВУСО» про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, будь-яких заяв до суду не надала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. По суті позову дали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов від 04.03.2019 р. Представник [PERSON] звертала увагу на те, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки розмір завданої в результаті ДТП шкоди не перевищив ліміту застрахованої відповідальності, а тому правовідносини щодо відшкодування шкоди мають вирішуватися між страховиками учасників ДТП. Належним, на її думку, відповідачем є ПрАТ "СК "ВУСО". Заслухавши пояснення відповідача, його представника [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва у справі №490/10043/16-п від 15.11.2016 р. [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. З копії постанови вбачається, що 07.10.2016 р. близько 16:00 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "Hyundai Accеnt" реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в м. Миколаєві по вул. Пушкінська та в порушення п. 2.3 «б», 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, не слідкував за дорожньою обстановкою та особливостями її змін, при виїзді на регульоване перехрестя з вул.. Адмірала Макарова на забороняючий червоний сигнал світлофора, допустив зіткнення із транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN Tiguan», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в цей час рухався по вул. А.Макарова на дозволяючий зелений сигнал світлофора. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 015107/4600/0000098 від 20.01.2016 р., за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «VOLKSWAGEN Tiguan», реєстраційний номер [NUMBER] . Договір діє з 13.02.2016 р. по 12.02.2017 р. Відповідальність відповідача [PERSON] на момент настання ДТП застрахована у ПрАТ «ВУСО» відповідно до страхового полісу серії АЕ № 7882077 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на строк з 25.03.2016 р. по 24.03.2017 р. Страховий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. (т.1 а.с.47). Крім цього, між ПрАТ "СК "ВУСО" та відповідачем [PERSON] 09.03.2016 р. укладений договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № 2692785-33-30-01 , за умовами якого предметом договору є, в тому числі, майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням страхувальником нанесеної шкоди майну третіх осіб (п.1.1 договору). Забезпеченим транспортним засобом за договором є автомобіль "Hyundai Accеnt" реєстраційний номер [NUMBER] . Страховий ліміт відповідальності 50 000 грн., договір діє з 25.03.2016 р. по 24.03.2017 р. (т.1 а.с.69). Таким чином, судом встановлено, що загальний ліміт застрахованої відповідальності відповідача на момент ДТП становив 150 000 грн. З заявою про настання страхового випадку [PERSON] звернувся до свого страховика ПрАТ "СК "УНІКА" 10.10.2016 р., як вбачається з копії заяви (т.1 а.с.13). 16.11.2016 р. [PERSON] звернувся з заявою про додаткове відшкодування до ПрАТ "СК "УНІКА" (т.1 а.с.31). Згідно звіту №64/10-16 від 27.10.2016 р. про оцінку розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, виконаного ФОП [PERSON] , (т.1 а.с.14) розмір збитків склав 91 033 грн. 52 коп. 17.01.2017 р. тим же ФОП [PERSON] виконаний актуалізований звіт №64/10-16, за яким розмір збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN Tiguan», д.н. [NUMBER] склав 108 192,23 грн. (т.1 а.с.33). Позивачем на підставі наказу №00205005 від 03.11.2016 р. та наказу №00205005 від 03.02.2017 р. [PERSON] виплачено шляхом перерахування коштів Автогранд Миколаїв ТОВ на суми 91 021,50 грн. і 16 602,80 грн. відповідно, що підтверджене копіями зазначених наказів та платіжних доручень №039407 від 07.11.2016 р., №004492 від 07.02.2017 р. (т.1 а.с.29, 30, 45, 46). Таким чином позивачем сплачено [PERSON] страхового відшкодування на загальну суму 107 624,30 грн. Страховиком відповідача [PERSON] . ПрАТ "ВУСО" позивачеві відшкодовано за страховим полісом серії АЕ № 7882077 кошти на загальну суму 57 047,54 грн., що підтверджене копіями платіжних доручень №3918 від 27.02.2017 р. та № 9888 від 13.05.2017 р. (т.1 а.с.48-49). Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 р. у справі №757/41971/15-ц, які в силу ч. 4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин. Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування відповідачем [PERSON] завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 50 576,76 грн. З матеріалів справи судом встановлено, що цивільна відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у ПрАТ "ВУСО" на загальну суму 150 000 грн. Позивачем сплачено страхового відшкодування на загальну суму 107 624,30 грн., тобто в межах застрахованої відповідачем відповідальності, а тому обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування не може покладатися на [PERSON] . Як встановлено з матеріалів, третя особа ПрАТ "ВУСО" перерахувала позивачу 57 047,54 грн., тобто визнала свій обов`язок перед останнім, а тому слушними є посилання представника відповідача [PERSON] щодо врегулювання питання виплати спірної суми між страховиками учасників ДТП, а не позивача з відповідачем [PERSON] За такого позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача. У Рішенні ЄСПЛ у справі «Серявін та інші протиУкраїни» від 10.02.2010 (заява№ 4909/04,п.58Рішення) суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що зазначені вище, а тому з урахуванням вказаного Рішення ЄСПЛ не дає оцінку доводам відповідача [PERSON] щодо об`єктивності звіту з визначення розміру завданих у результаті пошкодження транспортного засобу збитків та аргументам позивача щодо цих доводів відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Через відмову в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи правову допомогу відповідачеві [PERSON] надавала адвокат Пшесмецька Т.М. на підставі договору про надання юридичних послуг №040319/2 від 04.03.2019 р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру серії МК №106803. Витрати на правову допомогу відповідача підтверджуються розрахунком вартості юридичних послуг, актами про надання юридичних послуг від 05.03.2019, 02.04.2019 р., 08.05.2019 р., квитанціями про їх сплату. За розрахунком представника [PERSON] розмір витрат на надання правової допомоги склав 6 000 грн., з розрахунку витрачених 12 год. при вартості 500 грн. за годину. Вказаний розрахунок з урахуванням обставин даної справи є обґрунтованим, фактично відповідачем [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., які підлягають стягненню з позивача. У частині стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] понесених останнім 800 грн. на користь ТОВ "Експерт ІН" його клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ці витрати не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України.

Outcome: approved