Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до ПАТ "Укрексімбанк", [PERSON] просить визнати за ним право власності на майно, яке зберігалося в індивідуальному депозитному сейфі №223 та яке було вилучене з нього та передано до грошового сховища, а саме грошові кошти в сумі 5 400 доларів США; зобов'язати ПАТ "Укрексімбанк" повернути належні йому кошти в сумі 5 400 доларів США. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2011 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ним і [PERSON] укладено договір №277 на користування індивідуальним сейфом у сховищі, у відповідності до якого банк надав наймачам у тимчасове користування індивідуальний депозитний сейф для зберігання документів, грошових коштів та цінностей. 02.07.2012 року у зв'язку із закінченням строку дії договору було проведено відкриття вищевказаного сейфу. У відповідності до акту опису майна у сейфі знаходились грошові кошти в сумі 5 400 доларів США Зазначає, що кошти належать особисто йому, однак забрати їх він не може, тому що [PERSON] відповідно до умов договору також мала право користуватися сейфом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Позивач доповнив, що він виступив гарантом щодо поділу майна [PERSON] та донькою [PERSON], а тому дані кошти і були розміщені в сейфі до вирішення питання поділу майна. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов визнали частково, в частині визнання права власності на 1/2 частину грошей, а саме в розмірі 2 700 доларів США, в іншій частині позову просили відмовити, при цьому надали письмові заперечення (а.с.32-35, 72-73). Представник відповідача доповнив, що фактично всі кошти розміщував позивач. Однак до укладання договору на користування індивідуальним сейфом у сховищі банку, було укладено усний договір про розміщення саме коштів в розмірі 42 304 грн, що є еквівалентом 5 400 доларів США, як оплата зобов'язань позивача по орендній платі за користування земельною ділянкою і вважає, що після розміщення цих коштів у сейфі вони стали спільною власністю [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача ПАТ "Укрексімбанк" в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні відповідно до письмових заперечень (а.с.51-52). Зазначив, що спір з приводу коштів виник між позивачем і відповідачем [PERSON] Банк не чинить перешкоди у користуванні розміщеними коштами, в результаті вирішення даного спору кошти будуть повернуті. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача [PERSON], залучена ухвалою суду від 30.04.2015 року, в судовому засіданні пояснила, що кошти, які розміщені у відділенні банку є їхньою сумісною власністю подружжя, кошти були отримані від підприємницької діяльності. Чоловік повідомляв її про укладений договір між банком, на даний час вона не претендує на вказані кошти. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - знайомий позивача, суду пояснив, що позивач свої особисті кошти в розмірі 5 400 доларів США розміщував в сейфі до вирішення питання щодо поділу майна між ним та донькою [PERSON] Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 971 ЦК України до договору про надання особі банківського сейфа без відповідальності банку за вміст сейфа застосовується положення про майновий найм (оренду). 26 грудня 2011 року між позивачем [PERSON], відповідачем [PERSON] та ПАТ "Укрексімбанк" укладено договір №277 на користування індивідуальним сейфом у сховищі для індивідуальних сейфів (а.с.5-6). Відповідно до п.1.1 даного договору банк надав у тимчасове користування терміном з 26.12.2011 року по 23.04.2012 року наймачам індивідуальний депозитний сейф №223 для зберігання наймачами документів, грошових коштів та цінностей. 23 квітня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору, у відповідності до умов якої продовжено дію договору з 24.04.2012 року по 24.05.2012 року (а.с.74). Відповідно до п.7.4 Договору, якщо через 15 днів після закінчення строку дії договору наймачі не повернули банку ключі від сейфа і не вирішили питання про укладання нового договору, банк має право розкрити сейф та майно, яке там знаходиться, передати до грошового сховища. В подальшому, 02.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до банку із заявами (а.с.61-62) про відкриття сейфа та прийняття на відповідне зберігання майна, що знаходиться в сейфі № 223, у зв'язку з неможливістю вирішити питання другим наймачем щодо вилучення майна. Так, згідно акту опису майна від 02.07.2012 року було проведено відкриття індивідуального сейфу №223 і встановлено майно, що в ньому зберігалося, а саме грошові кошти в розмірі 5 400 доларів США (а.с.4). Відповідно до пояснень представника відповідача [PERSON], фактично всі кошти в розмірі 5 400 доларів США розміщував в сейфі позивач [PERSON] У відповідності до положень п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 ст.206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Беручи до уваги, що відповідачем та її представником не надано доказів того, сторонами повністю виконано умови правочину, який був укладений усно, а вказаний правочин між фізичними особами на суму 42 304 грн перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому твердження представника відповідача [PERSON] про те, що відбулась трансформація права власності на кошти в розмірі 5 400 доларів США, що є еквівалентом на момент розміщення 42 304 грн, - з приватної на спільну власність сторін [PERSON] та [PERSON], так як до укладання договору на користування індивідуальним сейфом між сторонами в усній формі було укладено угоду, згідно якої [PERSON] взяв на себе зобов'язання погасити заборгованість [PERSON] в розмірі 42 304 грн, що виникла з орендної плати за договором від 10.01.2010 року, не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до положень ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно норм ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що кошти в розмірі 5 400 доларів США розміщував у сейфі особисто позивач [PERSON], що не заперечується представником відповідача [PERSON], однак відповідач [PERSON] згідно умов договору мала право користування вказаним сейфом і на даний час вважає вказані кошти спільною їх власністю, проте особисто зазначених коштів в сейфі не розміщувала, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на грошові кошти підлягають задоволенню повністю. Проте, у задоволенні позовних вимог до публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" слід відмовити, оскільки позов з приводу права власності на грошові кошти виник між [PERSON] та [PERSON] Крім того, позовні вимоги про зобов'язання повернути грошові кошти є передчасними, оскільки позивачем не надано суду доказів про відмову банку у поверненні йому вказаних коштів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 249, 02 грн. ( 5 400 х 2 313, 0580 грн (офіційний курс іноземної валюти на момент подачі позову) х 1 %). На підставі наведеного та

Outcome: approved