Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

26.11.2018року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на її - [PERSON] користь суму боргу за договором позики від 23.03.2017року у розмірі 452 137,50доларів США, що станом на 19.11.2018року еквівалентно 12 549 062,75грн. згідно офіційного курсу НБУ, та складається з: 450 000, 00 доларів США - основний борг, 2 137,50 доларів США - три відсотки річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 162,40грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 23 березня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона передала [PERSON] грошові кошти в якості безвідсоткової позики у сумі 450 000,00 доларів США готівкою строком до 23 вересня 2018року. П. 3 договору позики встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позичену грошову суму до 23 вересня 2018 року. Позивач вказує, що в підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] власноручно було складено розписку про отримання від неї вищевказаної грошової суми. Також позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань по укладеному договору позики, 23 березня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено договір поруки, п. 1.1. якого передбачено, що поручитель поручається перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] всіх її зобов`язань, що виникли за договором позики від 23 березня 2017 року.Відповідно до п. 1.3. договору поруки, у випадку порушення боржником обов`язку за договором позики, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Разом з тим, позивач стверджує, що відповідач - [PERSON] у встановлений у договорі строк суму позики не повернула, у зв`язку з чим, 29.09.2018року вона вручила поручителю - [PERSON] повідомлення про невиконання [PERSON] зобов`язань за договором позики з вимогою сплатити заборгованість відповідно до договору поруки, проте, [PERSON] не виконала зобов`язання щодо погашення у п`ятиденний строк, встановлений п. 2.1. договору поруки. З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики та договору поруки, відповідачі ухиляються від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертають, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 26.12.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову, подану по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було повернуто заявнику. У підготовчому засіданні 05.02.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 11.04.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, та надав для огляду суду оригінал розписки. Крім того, у судовому засіданні 18.03.2019 року представник позивача надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого та судових засідань повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень та повідомленнями про вручення кур`єрської служби доставки, які наявні у матеріалах справи, у підготовче та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого та судових засідань повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень та повідомленнями про вручення кур`єрської служби доставки, які наявні у матеріалах справи, у підготовче та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 23 березня 2017 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець зобов`язується передати позичальнику безвідсоткову позику у сумі 450 000,00 доларів США готівкою, а позичальник отримує та зобов`язується повернути зазначену суму грошових коштів у порядку і в строки, визначені даним договором. Відповідно до п. 2 договору позики, факт передачі позикодавцем зазначеної грошової суми позичальнику засвідчується розпискою позичальника. П.п. 3, 4, 7 договору позики передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позичену грошову суму до 23 вересня 2018 року. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором між позикодавцем та [PERSON] укладається договір поруки. Строк дії цього договору - до моменту повернення суми позики у повному обсязі. П. 8 договору позики передбачено, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань на вимогу позикодавця та зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження факту отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 450 000,00 доларів США [PERSON] 23 березня 2017 року було складено розписку (а.с. 6). Оригінал розписки було оглянуто судом у судовому засіданні 11.04.2019 року. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 23 березня 2017 року між [PERSON] (кредитор) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель поручається перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] всіх її зобов`язань, що виникли за договором позики від 23 березня 2017 року. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. та 2.1. договору поруки, поручитель ознайомлений з текстом договору позики та обізнаний про всі його умови, в тому числі щодо: сума позики, яка складає 450 000,00 доларів США; строку повернення суми позики, який становить - до 23 вересня 2018 року. У випадку порушення боржником обов`язку за договором позики, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за договором позики, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника по сплаті суми позики та всіх нарахованих процентів перед кредитором на підставі отриманої ним письмової вимоги кредитора протягом 5 днів з дня отримання такої вимоги. У зв`язку з невиконанням позичальником - [PERSON] умов договору позики щодо повернення суми позики, 25.09.2018 року [PERSON] звернулася до поручителя - [PERSON] з вимогою сплатити суму заборгованості за договором позики від 23 березня 2017 року у розмірі 450 000,00 доларів США протягом п`яти днів з дня отримання даної вимоги, яка була отримана відповідачем - [PERSON] 29.09.2018 року, що підтверджується її підписом на вимозі (а.с. 9). Однак, до теперішнього часу відповідачі свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконали, у зв`язку з чим, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п.п. 1.3. договору поруки, у випадку порушення боржником обов`язку за договором позики, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Таким чином, суд зазначає, що позичальник та поручитель є відповідальними перед кредитором - [PERSON] як солідарні боржники. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів повернення суми позики відповідачами, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем - [PERSON] не було повернуто у встановлений строк [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у розмірі 450 000,00 доларів США, що еквівалентно 12 489 736 грн. 50 коп. за офіційним валютним курсом Національного банку України станом на 19.11.2018року, тобто станом на день звернення до суду з позовом, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 450 000,00 доларів США, що еквівалентно 12 489 736 грн. 50 коп. за офіційним валютним курсом Національного банку України станом на 19.11.2018року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Крім того, п. 8 договору позики передбачено, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань на вимогу позикодавця та зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2 137 доларів США 50 центів, що станом на 19.11.2018 року еквівалентно 59 326 грн. 25 коп., також задовольняються судом. При вирішенні питання щодо стягнення грошової суми в іноземній валюті суд враховує роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договором позики від 23.03.2017року у розмірі 452 137,50 доларів США, що станом на 19.11.2018року еквівалентно 12 549 062,75грн. згідно офіційного курсу НБУ, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом із тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів судових витрат в солідарному порядку, оскільки на підставі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що ні договором, ні законом не встановлено солідарного обов`язку відповідачів по відшкодуванню судових витрат, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 9 162, 40 грн. в рівних частинах.

Outcome: partial