Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

28.09.2021 до суду надійшла вказана заява, в обґрунтування якої заявник вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після чого відкрилася спадщина у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) СМ №013152 від 10.04.1996, виданий на підставі рішення Глухівської райдержадміністрації №129 від 26.03.1996 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Дзержинського розміром 3,59 умовних кадастрових гектара. З березня 2002 року, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я матері, заявниця була вимушена переїхати до неї і з того часу та до моменту смерті матері заявниці вони проживали разом, вели спільне господарство. Заявниця опікувалась, доглядала та поховала матір. 21.05.2021 вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено, що нею був пропущений встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме не подано вчасно заяву про прийняття спадщини, а також не пред`явлено докази про постійне проживання за однією адресою із спадкодавцем. Встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно їй для подальшого оформлення прав на спадкове майно. Ухвалою суду від 01.10.2021 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 01.11.2021. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. 11.10.2021 до суду надійшло клопотання заінтересованої особи, в якому представник Ямпільської селищної ради Сумської області просить дану справу розглянути за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] установлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Згідно з копії довідки від 28.04.2021, виданої виконкомом Ямпільської селищної ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] проживала разом з донькою [PERSON] та вели спільне господарство, але донька за даною адресою проживала без реєстрації (а.с.9). Заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: с. Туранівка, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті (а.с.5) В матеріалах справи наявна копія повідомлення приватного нотаріуса, що заявницею [PERSON] пропущено встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме: не подано вчасно заяву про прийняття спадщини, яка передбачена ст.1269 ЦК України, а також не пред`явлені докази про постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, які необхідні згідно зі ст.1268 ЦК України (а.с.10). До матеріалів справи долучено копію сертифіката на право на земельну частку (пай) серії см № 013152 виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Глухівської райдержадміністрації від 26 березня 1996 року № 129, який зареєстровано за № 453 від 11 квітня 1996 року (а.с.11). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 67188118 від 08.11.2021 та Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67188187 від 08.11.2021 встановлено, що за параметрами запиту « [PERSON] », у спадкову реєстрі інформація відсутня (а.с.34-39). Допитані у судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] , які являються сусідами заявниці, пояснили суду, що [PERSON] проживала у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] приблизно починаючи з 2002 року, за півтора року до смерті. Дочка опікувалася матір`ю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, ЦК УРСР. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»№ 7 від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК України. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення" (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.98, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що заявник [PERSON] мала підстави для звернення до суду, бо у поза судовому порядку встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті немає можливості. Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини визнаний відповідачем, підтверджений показами свідків, поясненнями заявника, спадкоємців які б прийняли спадщину відсутні. Заявником доведено, що вона дійсно проживала зі своєю матір`ю [PERSON] на час її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Інших осіб, які заявляли б свої права на спадкове майно, судом не встановлено. Відтак, порушене право підлягає захисту у обраний заявником спосіб, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved