Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В червні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, в яких просила зняти арешт з приватного будинку за адресою: [ADDRESS]., при цьому зазначала, що зазначений арешт було накладено 26.04.2011 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві відповідно до постанови №АА819756 від 28.03.2011 року за рішенням суду, відповідно до якого з її онука [PERSON], який не є власником зазначеного будинку, чи його частини, було стягнуто заборгованість на користь ЗАТ «СК «Арма». Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Судом встановлені наступні обставини. 28.10.2010 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-3310-10 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «СК «Арма» заборгованості в загальній сумі боргу 41 643, 85 грн. Я к вбачається із матеріалів справи, постановою серії АА № 819756 від 28.03.2011 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві накладено арешт на приватний будинок [ADDRESS]. Постановою від 27.11.2012 року відкрито виконавче провадження № 35539045 за виконавчим листом № 2-3310-10, виданим Дарницьким районним судом м. Києва 28.10.2010 року (а.с. 23). 28.07.2014 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві на підставі п.5 ч.1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП № 35539045, оскільки в ході проведення виконавчих дій встановлено, що згідно акта державного виконавця за даною адресою боржника не розшукано, ДПІ не надає відповідь на запит державного виконавця щодо місця роботи в тому числі з відсутністю ідентифікаційного номеру боржника, що робить неможливим направлення виконавчого документа для стягнення боргу із заробітної плати (а.с.25). Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 11112462 ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 26.04.2011 року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS]. Підстава обтяження: постанова ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві АА 819756 від 28.03.2011 року; власник: [PERSON]; обтяжувач та заявник: ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві (а.с.9). Проте, відповідно до свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння від 22.02.2005 року ціле домоволодіння, розміщене в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на правах особистої власності. Домоволодіння складається з одного житлового будинку (а.с.32). Крім того, рішенням КМР № 637/7974 від 24.05.2012 року про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Дарницькому районі вирішено передати громадянам у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд згідно з додатком, об'єктом якого, в тому числі, є земельна ділянка [NUMBER] по [ADDRESS], право користування якою закріплено Наказом № 7 від 18.04.1961 року за [PERSON] (а.с.27, 28). Частиною 1 ст. 57 Закону "Про виконавче провадження", встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного процесуального кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається зі змісту позовної зави, як на підставу для звернення до суду з даним позовом, позивач [PERSON] посилається на обмеження її прав як власника у володінні та користуванні земельною ділянкою та будинком, що розташовані за адресою: [ADDRESS], а згідно положень ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України "Про власність"). Враховуючи, що [PERSON], як власник вказаного спірного будинку та земельної ділянки, обмежена у можливості реалізації право володіння, розпорядження майном, оскільки арешт на майно, а саме на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено не з її волі, суд надходить до висновку про те, що право власності і право законного володіння [PERSON] як власника зазначеного вище майна, порушене та підлягає захисту, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved