Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с.Чернятин Городенківського району померла мати позивача - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане виконкомом Чернятинської сільської Ради Городенківського району 26 березня 2003 року. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO]. Їхнє господарство, головою якого являлася мати позивача знаходилося по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 296 від 19 квітня 1988 року, даний жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Свідоцтво було видано на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11, від 13 січня 1988 року і зареєстровано в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації. 01 лютого 2000 року [PERSON] в Чернятинській сільській Раді Городенківського району було зроблено заповітне розпорядження, згідно якого, все своє майно яке належатиме їй на день смерті за Законом заповіла - [PERSON]. Даний заповіт не відмінений і не скасований. Після смерті матері, позивач фактично вступив у володіння і користування даним господарством, підтримував його і підтримує, обробляли з сім»єю земельні ділянки, сплачували податки та страхові внески за господарство. Поскільки були відсутні кошти, [PERSON] не зміг вчасно оформити спадщини на спадкове майно. В даному господарстві раніше проживало 5 членів двору,однак в 2001 році [PERSON] (бувший зять позивача) вибув з господарства і знявся з реєстраційного обліку, а [INFO] помер внук позивача - [PERSON]. Фактично на даний час проживає в даному господарстві 3 члени двору. Поскільки позивач не може оформити субсидії із-за відсутності свідоцтва про право на спадщину, а тому вирішив звернутися в Городенківську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини за заповітом. Державним нотаріусом заведено спадкову справу,однак у оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] відмовлено по тій причині, що вищезгадане господарство, головою якого була, [PERSON], відносилось до колгоспного двору, а частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Постановою державного нотаріуса N9763/02-31 від 21 квітня 2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і рекомендовано, пред»явити позов шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, про визнання за ним права власності на спадкове майно спадкодавця. Відповідачі [PERSON] (дружина позивача), та [PERSON] (дочка позивача) не заперечують в тому, щоб визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовільнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] відмовляються від отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та своєї частки майна в користь [PERSON]. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 19.04.1988 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13.01.1988 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7996 від 10.03.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 296 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого Городенківським РВК 19.04.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1966 р., загальною площею 88,3 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., літньої кухні, 2 комор, стайні, 3 сараїв, вбиральні, огорожі, криниці, вимощення, з інвентаризаційною вартістю 184028 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Витягом з по господарської книги № 5 (ос. рах. 416) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік по господарству [ADDRESS] стверджено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1914 р.н. - голова господарства; [PERSON], 1940 р.н. - син; [PERSON], 1947 р.н. - невістка; [PERSON], 1965 р.н. - зять; [PERSON], 1969 р.н. - внука; [PERSON], 1988 р.н. - правнук. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 15.05.2006 року розірвано, що стверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 15.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Чернятинською сільською радо Городенківського району Івано-Франківської області. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON] відмовляються від своєї частки майна в користь [PERSON], що стверджено поданими до суду заявами про відмову від прийняття спадщини. За заповітом від 01.02.2000 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської обл., зареєстрованим в реєстрі за № 16, [PERSON], на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б воно не складалося і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі і належну їй земельну ділянку і земельний пай заповіла [PERSON]. Згідно копії посвідки про народження [NUMBER], виданої відділом актів громадянського стану встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим 26.03.2003 року. Згідно ст.ст. 524, 534 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON] та [PERSON] з 13.11.1933 року перебували в шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про одруження [NUMBER]. Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON], [INFO] помер, що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.04.2017 року слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок [ADDRESS], оскільки згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, господарство вцілому належало колгоспному двору, частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 65 від 19.04.2017 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради слідує, що для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] виділена земельна ділянка розміром 0,19 га. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок відсутні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 346-347, 365, 392 ЦК України,

Outcome: approved