Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

23.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «КЗРК», про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодження здоров'я, який було уточнено 06.06.2017 року. В обґрунтування вказує, що він 28 років 8 місяців працював у важких та шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «КЗРК», з них 27 років 7 місяців підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, та 1 рік 1 місяць в.о. підземного механіка дільниці. Рішенням ЛЕК Українського НДІ промислової медицини від 01.06.2006 року протокол №1136 йому було встановлено професійне захворювання, а саме, хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого-другого ст.. Згідно до медичного висновку МСЕК від 23.08.2006 року серії ДНА-02 №012667 позивачу первинно було встановлено стійкої втрата професійної працездатності в розмірі 20% ,безстроково. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеної на підприємстві ПАТ «КЗРК», про що було складено акт професійного розслідування від 29.06.2006 року, де вказано, що позивач працюючи на підприємстві виконував роботи в умовах, які характеризувались запиленості робочої зони, перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Через втрату працездатності позивач вимушений систематично лікуватися в лікарнях, санаторіях, за свій рахунок. Від захворювання постійно відчуває біль, прийоми ліків не допомагає позивачу позбавитися від нього або полегшити страждання. Він не має змоги займатися своїми захопленнями, але й обмежений в роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності приносить особливі психологічні страждання, втратив впевненість у своє майбутнє, відчуває депресивний стан. Крім цього, позивач має додаткові незручності щодо самообслуговування, задуха при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, дуже заважає тяжкий періодичний кашель, харкотиння якого відходить погано переважно зранку, в наслідок чого з'являється біль у грудях та животі, сильний головний біль, головокружіння, загальна слабкість всього організму, підвищення артеріального тиску. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПАТ «КЗРК» - 60 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно яких вказує, що позивач в досудовому порядку за вирішенням спору не звертався, вказує на втрату позивачем працездатності через досягнення пенсійного віку і відсутність доказів спричинення моральної шкоди. Зазначає, що за період 1972 - 1993 р.р. норми ст.ст.1167, 1168 ЦК України не діяли , тому підстави для стягнення моральної шкоди за цей період відсутні. Також зазначив, що оскільки втрата працездатності позивачу встановлена у 2006 році, то відповідальність повинен нести саме Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала через відсутність доказів завдання моральної шкоди. Вислухавши пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 29.06.2006 року (а.с.9-11), що позивачу [PERSON] під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлені хронічне професійне захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) , ЛН першого-другого ст.. 23.08.2006 року позивачу було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.12). Позивач працював на виробництві у ПАТ «КЗРК» - 28 років 8 місяців, а саме з них 27 років 7 місяців на посаді підземного електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання, та 1 рік 1 місяць на посаді в.о. підземного механіка дільниці (а.с. 4-8,66). Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.13-16,33,34), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинило захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ПАТ «КЗРК»: запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного двооксиду кремнію від 10% до 70% в концентрації від 2,6 мг/м3 до 5,3 мг/м3 при ГДК 2,0 Омг/м3, пил з вмістом вільного двооксиду кремнію від 2% до 10% в концентрації 6,8 мг/м3 при ГДК 6,0 Омг/м3; час перебування в умовах шкідливих факторів більше 80% від загального продовження зміни. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно п.16-18 актів застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв'язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності з відповідачем за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 18 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав застосування до спірних правовідносин між ним та позивачем норм діючого ЦК України, з тих підстав що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ "КЗРК" в період часу до прийняття та набрання чинності діючим ЦК України, суд не бере до уваги, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту виникнення профзахворювання, при цьому момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди не пов"язується з періодом роботи позивача на підприємстві відповідача. При цьому, матеріалами справи встановлено, що згідно довідки МСЕК позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в серпні 2006 р., тобто з часу, коли потерпілі втратили право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial