Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до заяви за №б/н від 14.10.2008 року\~ відповідачем\~ [PERSON] було отримано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на\~ 24.06.2018 року має заборгованість 14453 грн. 56 коп., з яких 7288 грн.39 коп.-заборгованість за кредитом; 6529 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250 грн.-штраф (фіксована частина); 676 грн.36 коп. -штраф (процентна складова), а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом та суму понесених судових\~ витрат: 1762 грн.\~ судового збору. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача у поданій до суду позовній заяві (п.3 прохальної частини позову). Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справиє порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином, не з'явилася до суду без повідомлення причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист\~ прав людини і основоположних свобод (ст.6)\~ встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку\~ незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Так, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України\~ якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до приписів ст.1048 зазначеного Кодексу. Аналіз зазначених норм дає суду підстав прийти до висновку, що у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплатити всієї суми позики, яка залишилась несплаченою, тобто вважаються такими,\~ що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Так, як достовірно встановлено, що відповідно до заяви за №б/н від 14.10.2008 року\~ відповідачем\~ [PERSON] було отримано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на\~ 24.06.2018 року має заборгованість 14453 грн. 56 коп., з яких 7288 грн.39 коп.-заборгованість за кредитом; 6529 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250 грн.-штраф (фіксована частина); 676 грн.36 коп. -штраф (процентна складова), а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом. Отже, встановивши з боку відповідача порушення кредитного договору та вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з того, що\~ зобов'язання повинно виконуватись\~ належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). Крім цього, згідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення\~ всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення від 08.08.2018 року у сумі 1762 грн.00 коп. (а.с. 1) З огляду на вищевикладене, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.525, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved