Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позиція позивачів та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. 14.05.2019 року [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» та до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] [PERSON] , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ-Харків-Довжанський у Хорольському районі, поблизу с. Глибока Балка допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого обоє отртимали тіслесні ушкодження, від яких померли на місці. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за № 12017170000000450 від 16.10.2017 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Повалій С.П. про закриття кримінального провадження від 27.12.2017 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Внаслідок загибелі [PERSON] було завдано моральної та матеріальної шкоди метері останньої [PERSON] , [INFO] , та сину [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що після направлення відповідної заяви до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого настала смерть [PERSON] , страховою компанією у період з жовтня по грудень 2018 року було здійснено страхове відшкодуцвання у наступних розмірах: відшкодування витрат на поховання - 710,00 грн, відшкодування спорудження надгробного пам`ятника - 20 585,00 грн, відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 38 400,00 грн, а всього 59 695,00 грн. Позивач зазначає, що страховою компанією було відмовлено у здійсненні відшкодування шкоди, пов`язаною з втратою годувальника у розмірі 115 200,00 грн. Посилаючись на норми ст. 1200 ЦК України, згідно якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, позивачка зазначає, що вона разом з малолітнім [PERSON] є особами, які мають право на відшкодування шкоди внаслідок загибелі [PERSON] . Позивачка вказує, що частка на утримання малолітнього [PERSON] становить 1 600,00 грн щомісячно, а оскільки кількість місяців з дати смерті матері останнього та до досягнення малолітнім [PERSON] повноліття становить 208 місців, останній має право на відшкоджування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у розмірі 332 800,00 грн. Таким чином, з огляду на положення п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» на користь малолітнього [PERSON] , має бути виплачена наступним чином: 115 200,00 грн (36 мінімальних розмірів заробітної плати) одразу, а решта суми, тобто 217 600,00 грн, щомісячно по 1 600,00 грн, починаючи з дати прийняття рішення суду. Крім цього, позивачка має право на отримання відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, як мати [PERSON] , яка здійснює догляд за дитиною померлої до досягнення останнім чотирнадцяти років, тобто за 160 місяців у сумі 256 000,00 грн. Посилаючись на те, що згідно договору страхування, граничний ліміт страхового відшкодування ПрАТ «СК «Провідна» становить 200 000,00 грн, з яких цим відповідачем на користь позивача було сплачено 59 695,00 грн, решта суми підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Таким чином, зважаючи на те, що загальна сума, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, в тому числі в інтересах малолітнього [PERSON] , становить 332 800,00 грн + 256 000,00 грн = 588 800,00 грн, з урахуванням граничного ліміту та сплачених страховою компанією коштів, з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» підлягає стягненню сума відшкодування 200 000,00 - 59 695,00 грн = 140 305,00 грн, а з відповідача [PERSON] решта суми, тобто 448 495,00 грн. Позивачка зазначає, що з огляду на те, що з ПрАТ «СК «Провідна» сума відшкодування у розмірі 140 305,00 грн підлягає стягненню пропорційно на користь [PERSON] та [PERSON] (тобто по 70 152,50 грн), сума відшкодування, що підлягає стягненню з [PERSON] , розподіляється наступним чином чином: на користь [PERSON] - 185 847,50 грн (256 000,00 грн - 70 152,50 грн), а на користь малолітнього [PERSON] - 262 647,50 грн (332 800,00 грн - 70 152,50 грн). Таким чином, позивачка просить стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на користь [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , 115 200,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, у мінімальному гарантованому розмірі, а також 25 105,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника щомісяця кожному по 1 600,00 грн, починаючи з дати прийняття рішення суду. Також, позивачка просить стягнути з [PERSON] на свою користь 185 847,50 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника щомісячно по 1 600,00 грн, щомісячно, починаючи з дати прийняття рішення до досягнення [PERSON] 14-ти років, тобто до [INFO] . Крім цього, позивачка просить про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , в інтересах якого вона діє, 262 647,50 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника щомісячно по 1 600,00 грн, щомісячно, починаючи з дати прийняття рішення до досягнення [PERSON] 18-ти років, тобто до [INFO] . Також позивачка просить стягнути пропорційно з відповідачів суму судових витрат, яка становить 15 000,00 грн. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, подали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у судове засідання не з`явився, у визначений судом строк подав відзив проти позову, в якому просив про розгляд справи у відсутність представника відповідача, в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна» просив відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідач не заперечує, що згідно полісу № АК/6258169 обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, становить 200 000,00 грн, однак зазначає, що для виплати страхового відшкодування необхідна встановлена в судовому порядку вина страхувальника, зокрема, згідно обвинувального вироку чи постанови суду. Витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника згідно п. 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були виплачені позивачу у загальному розмірі 21 295,00 грн. Крім того, страховою компанією виплачено позивачу моральну шкоду в розмірі 36 000,00 грн згідно п. 3 ст. 27 вказаного закону. Відповідач зазначає, що рішення про інші страхові виплати приймається у випадку наявності вини особи у скоєнні ДТП, яка підтверджується відповідним вироком чи постановою суду, а оскільки такі документи не подані страховій компанії, у відповідача відсутні підстави для страхового відшкодування. Крім цього, представник страхової компанії вказує, що страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника не було виплачено позивачу у зв`язку з відсутністю підтвердження того, що [PERSON] отримує пенсію внаслідок втрати годувальника, а тому у ПрАТ СК «Провідна» відсутня можливість встановити факт перебування на утриманні потерпілого. Що стосується судових витрат у розмірі 15 000,00 грн, які просить стягнути позивач з відповідачів солідарно, ПрАТ СК «Провідна» зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація витрат на правову допомогу, що розраховується, виходячи з їх пропорційності до задоволоених вимог та з однієї години на складання адвокатом позовної заяви та кількості годин фактичної участі адвоката в судових засіданнях. Крім цього, відповідач зазначає, що страхова компанія проводить виплату страхового відшкодування, а не матеріальної або моральної шкоди чи збитків, тому, з урахуванням викладеного, витрати позивача на отримання правничої допомоги не підлягають стягненню зі страхової компанії. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Барташ М.М. - у визначений судом строк після отримання позовної заяви з дотдатками на правив суду відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. На обгрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем не доведено, що шкода під час дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] завдана з вини останнього. Вказує, що згідно висновку автотехнячної експертизи № 584 від 30.11.2011 року в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля [PERSON] будь-яких невідповідностей з правилами дорожнього руху, які знаходились в причинному зв`язку з виникненням події діної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. Водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів. Таким чином, під час зазначеної події водій [PERSON] не порушив єжодного пункту правил дорожнього рухута керував транспортним засобом відповідно до правил. Натомість, адвокат зазначає, що пішоходи [PERSON] та [PERSON] умисно грубо порушили п.п. 4.1, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8, 4.14ПДР, що призвело до їх загибелі, а саме знаючи, що дорога, по якій вони йшли, відноситься до автомагістралі, потерпілі перелізли через огорожу, вийшли на проїжджу частину, рухалися ближче до лівого краю магістралі, не впевнелись у відсутності не безпеки, не мали на зовнішнбому одязі світлоповертальних елемантів. Крім цього, представник відповідача зазначає, що [PERSON] у січні 2018 року добровільно віддав [PERSON] кошти в сумі 50 000,00 грн на відшкодування витрат на поховання та спорудження надгобного пам`ятника. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав позицію, заявлену у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі в частині, що стосуються його повірителя, в частині стягнення коштів з іншого відповідача ПрАТ "СК "Провідна" поклався на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши позицію сторін і доукази, якими вони її обгрунтовують, вважаю, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що постановою слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Повалія С.П. від 27.12.2017 року кримінальне провадження № 12017170000000450 від 16.10.2017 за фактом ДТП, яка трапилась [INFO] на автодорозі Київ-Харків за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та пішоходів [PERSON] та [PERSON] , закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. З вказаної постанови вбачається, що 16 жовтня 2017 року близько 01.00 год [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автошляху Київ-Харків-Довжанський поблизу с. Глибока Балка у Хорольському районі, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] померла на місці пригоди, причиною смерті є внутрішня кровотеча внаслідок поперечного розриву грудного відділу аорти, який виник в результаті тупої травми грудної клітки. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі [PERSON] етиловий спирт не виявлено. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 584 від 30.11.2017 року в даній дорожній обстановців діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» [PERSON] будь-яких невідповідностей з правилами дорожнього руху, які знаходились в причинному зв`язку з виникненням події діної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається, та він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів. Судом також встановлено, що померла [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON] та матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що доводиться копіями Свідоцтва про смерть ссерії [NUMBER] , Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , паспорта серії [NUMBER] , Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Розпорядженням голови Хорольської РДА від 08.12.2017 року над дитиною-сиротою [PERSON] встановлено опіку, призначено опікуном [PERSON] , що підтверджується копією вказаного розпорядження. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується копією полісу № АК/6258169. З копії указаного полісу також вбачається, що ліміт відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну майну, - 100 000,00 грн. Дорожньо-транспортна пригода 16 жовтня 2017 року за участю відповідача [PERSON] була визнана страховим випадком та страховиком було заведено страхову справу № 2300222649. В матеріалах справи наявне підтвердження того, що позивачка зверталась до страхової компанії з заявою про виплату їй страхового відшкодування в розмірі не менше 115 200,00 грн, пов`язаного з втратою годувальника, в інтересах малолітнього [PERSON] , однак страхова компнія відмовила у виплаті відшкодування у зв`язку з відсутністю довідки про призначення державної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що доводиться копіями листа представника [PERSON] від 31.10.2018 року довідки Хорольського сектору обслуговування громадян Лубенського об`єднаного УПФУ від 17.10.2018 року. З довідок Управління соціального захисту населення Хорольської РДА від 20.04.2018 року слідує, що позивачка отримує допомогу на одну дитину, яка перебуває під опікою та піклуванням, а також щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини. Крім того, [PERSON] призначено державну соціальну допомогу за померлого годувальника на дитину [PERSON] на період з 17.10.2017 року по [INFO] . Судом встановлено, що померла [PERSON] перебувала на обліку як безробітна особа у Хорольській службі зайнятості з 28.01.2014 року по 15.01.2015 року, що підтверджується листом Хорольської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості від 21.09.2020 року. Дохід [PERSON] за І-ІІІ квартал 2017 року становив 36 814,44 грн, при чому 31 552,08 грн померла отримала від Управління соціального захисту населення Хорольської РДА, що підтверджується інформацією про доходи з ІФ ДРФО ДПС України, наданою ГУ ДПС у Полтавській області від 02.10.2020 року. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2статті 78 ЦПК України зазначено, щообставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами першої та другоїстатті 509 ЦК України передбчено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язано з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання, яке виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно частини 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 cт. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 цього Закону передбачено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Статтею 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідностатті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода, зокрема, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пунктів 2-3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно п. 4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована. Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», передбачено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Зокрема, шкода відшкодовується (п. 1, п. 4) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), а також одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 2 - 4 ст. 1200 ЦК України, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Згідно з ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед. Відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.. Згідно п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено і сторонами не заперечується подія дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] на автодорозі Київ-Харків за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача по справі [PERSON] , який здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень остання померла на місці пригоди. Позивачем доведено ту обставину, що на день смерті [PERSON] на її утриманні перебував малолітній син - [PERSON] , [INFO] , після смерті [PERSON] над її сином встановлено опіку, [PERSON] , яка є бабою малолітнього [PERSON] , визнано його опікуном. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце [INFO] за участю водія [PERSON] , спричинила виникнення деліктних правовідносин, оскільки факт завдання шкоди у вигляді смерті потерпілої [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки знаходиться у причинному зв`язку від події ДТП. Посилання представника відповідача на те, що шкода не може бути стягнена з [PERSON] , оскільки у його діях при настанні дорожньо-транспортної пригоди відсутня вина, що встановлено під час досудового розслідування кримінального провадження за фактом вчиненої ДТП [INFO], суд не приймає до уваги, з огляду на положення ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, згідно яких шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, за виключенням, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а моральна шкода відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Стороною відповідача не доведено, що причиною завдання шкоди стала непереборна сила чи умисел потерпілої, зокрема, перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність вказаних вище обставин. Також, суд не бере до уваги доводи судження відповідача [PERSON] , що пішоходи [PERSON] та [PERSON] умисно грубо порушили п.п. 4.1, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8, 4.14ПДР, що призвело до їх загибелі, оскільки з постанови слідчого про закриття провадження такий висновок неможливо зробити, а в матеріалах справи відсутнє інші докази на підтвердження доводів адвоката. Зважаючи на викладене та з огляду на положення ст.ст. 1187, 1167 ЦК України, в даному випадку [PERSON] підлягає відшкодуванню [PERSON] та [PERSON] матеріальна шкода в розумінні ст. 1200 ЦК України у зв`язку з втратою годувальника та моральна шкода згідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», завдана [PERSON] як власником джерела підвищеної небезпеки, з урахуванням відповідальності страхової компанії в межах страхової суми, передбаченої договором, укладеним між [PERSON] та Прат «СК «Провідна». Визначаючи розмір матеріального відшкодування, належного [PERSON] та [PERSON] , пов`язаного з втратою годувальника останніх, суд виходить з наступного. На час ДТП і смерті [PERSON] офіційно не була працевлаштована, та не перебувала на обліку як безробітна особа, оскільки доглядала малолітнього сина, тому суд не бере за основу суму середньомісячного фактично отриманого доходу [PERSON] згідно положень ч. 2 ст. 1200 ЦК, оскільки загальний дохід у розмірі 37 697,42 грн за 2017 рік був зумовлений виплатою померлій допомоги при народженні дитини, що позбавляє суд об`єктивно визначити середній щомісячний дохід [PERSON] . За аналогією з положеннями до ч. 2 ст. 1195 ЦК України, згідно яких у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається з розміру мінімальної заробітної плати, та з урахуванням практики судів вищих інстанцій у справах про відшкодування шкоди, завданою смертю особи, суд приймає доводи позивача щодо визначення суми відшкодування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, установленої станом на час смерті [PERSON] . Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», що складає 3 200,00 грн на місяць. З вирахуванням частки доходу, яка припадала на [PERSON] , частка на утримання малолітнього [PERSON] складає 1 600,00 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо сум, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у якості матеріального відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника малолітнього [PERSON] , тобто у розмірі Ѕ частки середньомісячного доходу померлої [PERSON] за кожен місяць життя до досягнення [PERSON] вісімнадцяти років (1 600,00 грн Х 208 місяців), що складає 332 800, 00 грн. При цьому, стягненню з [PERSON] на користь малолітнього [PERSON] підлягає сума відшкодування за 18 повних місяців, що минули з дати смерті по день пред`явлення позову, яка становить 28 800,00 грн, а решта суми - 304 000,00 грн - підлягає стягненню щомісячно по 1 600,00 грн з дня пред`явлення позову до досягнення [PERSON] 18-річчя. Крім цього, суд приймає до уваги доводи позивача її права на отримання відшкодування у зв`язку з втратою годувальника на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, як матері [PERSON] , яка здійснює догляд за дитиною померлої. З урахуванням того, що розмір такої виплати щомісячно має становити 1 600,00 грн, сума відшкодування, на яку має право позивачка до досягнення [PERSON] чотирнадцяти років, становить 256 000,00 грн (160 місяців Х 1 600,00 грн), при цьому сума, нарахована за 18 місяців (з дня смерті [PERSON] по день пред`явлення позову), що становить 28 800,00 грн, підлягає разовому стягненню з [PERSON] , а решта суми - 227 200,00 грн - підлягає стягненню щомісячно по 1 600,00 грн з дня пред`явлення позову до досягнення [PERSON] 14-річчя . При визначенні загального розміру матеріального відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , суд не приймає аргументи його адвоката Барташа М.М. щодо добровільної сплати [PERSON] у січні 2018 року [PERSON] коштів у сумі 50 000,00 грн на відшкодування витрат на поховання та спорудження надгобного пам`ятника, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. Разом з тим, судом також встановлено, що на момент вчинення ДТП діяв договір страхування цивільно-правової відповідальності № АК/6258169 від 08.10.2017 року, укладений [PERSON] з Прат «СК «Провідна», згідно якого ліміт відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» [PERSON] , становить 200 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну майну, - 100 000,00 грн. Сторонами не заперечується той факт, що дорожньо-транспортна пригода [INFO] за участю відповідача [PERSON] була визнана страховим випадком та страховиком було заведено страхову справу № 2300222649. З матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами, що відповідачем ПрАТ «СК «Провідна» було здійснено виплату грошових коштів у розмірі 59 695,00 грн на користь позивача як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема 21 295,00 грн - витрати на поховання та наспорудження надгробного пам`ятника, 38 400,00 грн - моральна шкода у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, з урахуванням сплачених страховою компанією позивачу коштів у розмірі 59 695,00 грн, залишок страхового ліміту ПрАТ «СК «Провідна» за договором страхувавння з [PERSON] становить 140 305,00 грн. З огляду на наявність застрахованої цивільної відповідальності [PERSON] , суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача в інтересах малолітнього [PERSON] підлягає стягненню 140 305,00 грн в межах залишку страхового ліміту страховика. На думку суду, стягнення всієї суми страхового залишку на користь позивача в інтересах малолітнього [PERSON] в розмірі 140 305,00 грн буде відповідати найкращим інтересам дитини та не буде суперечити положенням п. 2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що загальний розмір страхового відшкодування, здійсненого страховою компанією, утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто не менше 115 200,00 грн. При цьому, загальна сума матеріального відшкодування, пов`язавного з втратою годувальника, що має бути стянена з [PERSON] на користь позивачки в інтересах [PERSON] , підлягає відповідному зменшенню на розмір залишку страхового ліміту ПрАТ «СК «Провідна», та має становити 192 495,00 грн (332 800,00 грн - 140 305,00 грн). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі стосовно розміру матеріального відшкодування, що підлягає стягненню з відповідачів, однак вважає за необхідне змінити спосіб стягнення коштів, стягнувши з страхової компанії в повному обсязі страхове відшкодування в межах страхового ліміту на користь позивача в інтересах малолітньої дитини, а решту суми відшкодування завданої шкоди утриманцю та матері померлої [INFO] [PERSON] покласти на [PERSON] , стягнувши з нього окремо розмір шкоди за минулі 18 місяців з моменту смерті [PERSON] по день звернення позивача до суду, окремо за час розгляду справи в суді, а також стягувати з нього щомісячно по 1 600,00 грн на користь матері та утриманця померлої до досягнення [PERSON] відповідно 14-ти та 18-ти років. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 30.04.2019 року, сума вартості послуг за яким становить 15 000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно матеріалів справи, зокрема, додатку № 1 про надання правничої допомоги від 30.04.2019 року, акту виконаних робіт від 02.05.2020 року надана правнича допомога адвоката у вигляді 1) консультації, 2) підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви до суду, зокрема, вивчення фактичних обставин справи, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює відносини між позивачем та відповідачем, формування правової позиції по веденню справи; формування переліку необхідних доказів для підтвердження позовних вимог, подання адвокатських запитів, підготовка, а також 3) підготовчка та подання позовної заяви в суд, що в загальному розмірі склало 15 000,00 грн., які сплачені [PERSON] згідно з квитанціями про сплату професійної допомоги в сумі 10 000 грн від 06.05.2020 року та в сумі 5 000,00 від 07.05.2020 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи розумність вартості наданих послуг з професійної правової допомоги, суд виходить з того, що дана цивільна справа є справою середньої складності. У детальному описі виконаних робіт зазначено, що адвокатом витрачено 10 годин на підготовчі дії по справі (4 год) та на підготовку та подання позовної заяви в суд (5 год). З огляду на необхідність дослідження великої кількості документів (кримінальеного провадження, страхової справи) під час підготовки позовної заяви, проведення складного розрахунку сум, що підлягають відшкодуванню позивачу, суд приймає доводи представника позивача щодо складності справи та вважає об`єктивним розрахунок позивача в частині витрачених годин адвоката на надання правничої допомоги. Разом з тим, оскільки на даний час процесуальним законодавством не передбачно граничні розміри компенсації витрат на правничу допомогу у зв`язку з втратою чинності відповідного закону, на думку суду, вартість однієї години роботи адвоката в розмірі 1 500,00 грн, що включає консультацію, підготовку та написання позову по даній категорії цивільних справ, не відповідає середньому рівню складаності справи та має бути зменшена до 1 000,00 грн. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог (76,17 % відносно [PERSON] та 23,83 % відносно ПрАТ "СК "Провідна") судові витрати у вигляді, понесені позивачем на отримання правничої допомоги, у загальному розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved