Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до якого Банк відступає Фактору своє право вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками. Разом з правами вимоги до Фактора переходять усі пов'язані з ними права, зокрема, право грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом з тим, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п.п.2.1,2.2 договору Клієнт- ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає Фактору- ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації. Отже, внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року, позичальником за яким є [PERSON] Відповідно до умов вказаного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 100000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Відповідач неналежно виконує взяті зобов'язання, в результаті чого станом на 03.05.2013 року має прострочену заборгованість в розмірі 223017,44 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1782578,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 98882,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 790369,50 грн., заборгованості по відсоткам - 54232,24 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 433478,29 грн. Крім цього у зв'язку з систематичним порушенням боржником зобов'язань зі сплати кредиту, відповідно до кредитного договору та норм чинного законодавства була нарахована пеня в розмірі 69902,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 558730,60 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали іпотечний договір №0705/0208/45-005-Z-1, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно: квартиру [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чуєвою Т.Т., приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 03.03.2008 року, реєстровий №578. Сторони оцінили предмет іпотеки в 577163,69 грн. Відповідачу було направлено вимогу про усунення порушень основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка на дату звернення до суду не була виконана. Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. 03 березня 2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було ухвалене заочне рішення про задоволення позову, на яке відповідач подав заяву про його перегляд. Ухвалою суду від 18 квітня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено: скасоване заочне рішення Бердянського міськрайонного суду від 03 березня 2014 року, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2014 року провадження у справі було закрито за клопотанням відповідача з тих підстав, що вже є рішення суду від 29 березня 2012 року по справі №2-5041/11, яке набрало законної сили 10.04.2012 року, яким були задоволені вимоги ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на належну йому квартиру [ADDRESS], а його виселено з цієї квартири. Однак ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року задоволена апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи», ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.06.2014 року скасована, а справу передано для продовження розгляду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у теперішньому судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням поданої ним в цьому ж засіданні заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині нарахування пені, в якій просив звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, зазначений в позовній заяві та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 1398313,41 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 790369,60 грн., заборгованість за відсотками - 433478,29 грн., пеня 174465,52 грн., детальний розрахунок заборгованості долучений до справи. На заперечення представника відповідача про відмову в задоволенні позову, оскільки з 07.06.2014 року набув чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", представник позивача надав письмові пояснення, в яких послався на те, що мораторій не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки поширюється лише на виконання такого рішення, а саме: на його примусову реалізацію в ході виконавчого провадження. При цьому послався на постанови ВСУ від 25.03.2015 року у справі №6-44цс15 та від 15.04.2015 року у справі №6-46цс15, в яких висловлена правова позиція, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії мораторію. Заперечував, що позивачем пропущено позовну давність, оскільки звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум у зв'язку з порушенням умов кредитного договору не означає односторонньої відмови від договору. У кредитному договорі визначено строк погашення кредиту до 03.03.2028 року, який ще не настав та не був змінений сторонами. Крім цього, 29.03.2012 року було винесено рішення за позовом ПАТ «Сведбанк», тому перебіг позовної давності було перервано, як вказано в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних спав від 26.10.2014 року та в постанові ВСУ від 21.01.2015 року у справі №6-214цс14. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що на теперішній час дії мораторій. А крім цього позивачем пропущено позовну давність, оскільки 09.11.2009 року Банк направив [PERSON] повідомлення про зміну умов договору, бо вимагав протягом 30-денного строку в повному обсязі сплатити заборгованість по кредитному договору. Отже, право вимоги дострокового повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом у ПАТ «Сведбанк» виникло 09.12.2009 року, а тому перебіг позовної давності і для нового кредитора відліковується також з цієї дати. Разом з тим не заперечувала, що останній платіж відповідачем було здійснено у березні 2009 року, після чого внаслідок кризи він не зміг оплачувати кредит. [PERSON] є зареєстрованим у цій квартирі, яка є його єдиним житлом. Щодо нарахованої заборгованості пояснила, що вона суми не визнає, проте власного розрахунку у неї немає для надання суду. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», як правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив Фактору своє право вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками. Того ж дня, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Пунктом 2.1 договору факторингу, укладеного між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи" встановлено перелік документів, що свідчать про передачу права вимоги. Зокрема, клієнт відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, визначеними у Реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення, укладеними з боржниками, відступаються/передаються клієнтом фактору за цим договором на основі "як є" без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому. Отже, відповідно до п.п.2.1,2.2 договору Клієнт - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив Фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації, в тому числі по кредитному договору №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON], відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 100000 доларів США на строк по 03.03.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,90 %річних, що підтверджується копією витягу з договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, копією договору факторингу від 28.11.2012 року, витягом з реєстру (додаток 1Б) до договору факторингу від 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», копією кредитного договору на купівлю житлової нерухомості №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року. Тобто, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача. Судом також з'ясовано, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали іпотечний договір №0705/0208/45-005-Z-1, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно: квартиру [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чуєвою Т.Т., приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 03.03.2008 року, реєстровий №578, що підтверджується копією іпотечного договору, копією договору купівлі-продажу від 03.03.2008 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.03.2008 року.. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач, посилаючись на те, що позичальник не виконує належним чином зобов'язання щодо погашення кредиту, нарахував заборгованість за договором кредиту, надавши детальний розрахунок, станом 03.05.2013 року в розмірі 223017,44 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1782578,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 98882,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 790369,50 грн., заборгованості по відсоткам - 54232,24 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 433478,29 грн., по пені - 69902,49 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 558730,60 грн. Крім цього, позивач окремо в цьому ж розрахунку розрахував заборгованість по пені за останній календарний рік перед зверненням до суду, що склала 21827,29 доларів США, що за курсом НБУ становить 174465,52 грн. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду. Згідно ст. 39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з п.11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язанння повністю або частково, в т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю всю суму кредиту, проценти, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі і штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, в тому числі одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст. 24 Закону України "Про іпотеку". Позивачем надано суду копію договору від 28.11.2012 року про передачу прав за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., реєстровий №2187, з копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін), відповідно до якого разом з відступленням права вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, передається й право вимогами за іпотечними договорами, які визначені цим договором, перелік яких наведено у додатку №1. На підтвердження надіслання позичальнику та поручителю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання з попередженням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її незадоволення в тридцяти денний строк, позивачем надано копію такої вимоги вих.528-6400 від 03.06.2013 року з доказами її відправлення на адресу позичальника та поручителя. При цьому в п. 11 іпотечного договору вказано, що сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці другому цього пункту договору тридцяти денний строк починає підліковуватися з дати, що зазначена в квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв'язку при відправленні листа з вимогою про усунення порушення основного зобов'язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотеко держателя. Згідно із ч. 1 ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що, дійсно, з березня 2009 року, відповідачем не здійснюється погашення кредиту, при цьому заперечуючи щодо нарахованої позивачем суми заборгованості. Однак доводи представника відповідача, що вона не погоджується із розміром детального розрахунку боргу, який наданий позивачем, зведені лише до її голослівної заяви без посилання на докази, та сама вона не спростовувала в судовому засіданні наявність боргу та факту несплати кредиту вже на протязі шести років, між тим не зазначає, яка ж сума боргу наявна у позичальника. При цьому представник відповідача не надала суду доказів про не враховані в розрахунку квитанції про погашення заборгованості по кредитному договору та жодним доказом не спростувала суму боргу й не надала свого контррозрахунку. А тому суд не може прийняти до уваги її заперечення щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень пункту 1 статті 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Статтею 3 цього Закону передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 року та від 15.04.2015 року у справах відповідно №6-44цс15 та №6-46цс15 визначена правова позиція, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, що в цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). З урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України, суд, відповідно до ст.217 ЦПК України, може при ухваленні рішення одночасно відстрочити його виконання на період дії вищезазначеного Закону. Тому, на думку суду, твердження представника відповідача, що позов не підлягає задоволенню, оскільки набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є хибним. Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на пропуск позивачем позовної давності, враховуючи, що кредитний договір укладений на строк по 03 березня 2028 року включно, крім цього, цей строк переривався пред'явленням первинним кредитором ПАТ «Сведбанк» позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у 2011 році, як це передбачено ч.2 ст.264 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач не виконує свої зобов'язання по кредитному договору належним чином, а в забезпечення зобов'язання був укладений іпотечний договір, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог частково шляхом звернення стягнення на предмет договору іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0705/0208/45-005 від 03.03.2008 року, враховуючи, що представником позивача в заяві про зменшення позовних вимог допущено помилку в зазначенні розміру суми заборгованості по тілу кредиту з різницею в 10 копійок: за розрахунком борг по тілу в гривневому еквіваленті вказано - 790369,50 грн., а в заяві про зменшення позовних вимог представник вказав її як 790369,60 грн. із зазначенням в резолютивній частині рішення точної адреси місцезнаходження предмету іпотеки, опису нерухомого майна, складових заборгованості та з посиланням на те, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" . На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3441,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial