Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., треті особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку і прав та обов'язків забудовника, в тому числі права на державну реєстрацію права власності на житловий будинок, в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON], і після її смерті відкрилась спадщина, яка в тому числі складається з житлового будинку та земельної ділянки площею 0,12 га, які розташовані по [ADDRESS]. Після смерті дружини він прийняв спадщину, так як вступив в оперативне управління спадковим майном. Однак, на вищевказане спадкове майно йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкодавець не зареєстрував житловий будинок, і на нього відсутні правовстановлюючі документи, а на земельну ділянку у спадкодавця теж відсутні правовстановлюючі документи, так-як нотаріально посвідчений договір її купівлі-продажу не був зареєстрований. Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та права і обов'язки забудовника, в тому числі право на державну реєстрацію права власності, на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті спадкодавця [PERSON], в порядку спадкування за законом. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник відповідача - Нижньоапшанської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідач - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю. в судове засідання не з'явилася, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 1974 року зареєстрували шлюб (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Із нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 грудня 2005 року вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно Акту готовності до експлуатації, новозбудований житловий будинок [ADDRESS], вважається закінчений будівництвом та готовим до експлуатації (а.с.23-26). Із свідоцтва [NUMBER] вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил і є готовим до експлуатації (а.с.27). Згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки №1 від 25 липня 2008 року вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку [NUMBER], площею 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Дібрівською сільською радою 24 травня 1997 року (а.с.29-32). Із висновку про ринкову вартість земельної ділянки вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS], становить 51 000 грн. (а.с.36). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), земельній ділянці площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS], присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с.63). Із довідки Нижньоапшанської сільської ради №1870 від 21 жовтня 2016 року вбачається, що в с. Нижня Апша, вулиця 50 років Жовтня перейменована на Івана Франка (а.с.37). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані [ADDRESS]. Згідно довідки Нижньоапшанської сільської ради №234 від 08 лютого 2017 року, спадкоємцями майна [PERSON], яка померла [INFO], є її чоловік [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.58). Із нотаріально посвідчених заяв [PERSON] та [PERSON] від 31 січня 2017 року вбачається, що вони відмовляються від частки майна, яке б належало їм за законом в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] в користь [PERSON] (а.с.59,60). Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Із листа приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. від 14 вересня 2016 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.11). Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно інформаційного листа ВССУ № 24-150/0/4-13 28 січня 2013 року, виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК), відтак статтею 331 ЦК не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4- 13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 116, 131 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Виникнення права на земельну ділянку у спадкодавця [PERSON] підтверджується нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки [NUMBER] від 25 липня 2008 року, з якого вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку [NUMBER], площею 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Дібрівською сільською радою 24 травня 1997 року. Відповідно до п. 3.5. листа ВС України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.9 ч.1 ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, щодо позивача в порядку спадкування мають перейти права і обов'язки забудовника, які належали [PERSON], спадкоємцем якої є позивач, щодо об'єкту нерухомості - житлового будинку [ADDRESS], та ним на законних підставах набуто право власності на спадкове майно - земельну ділянку, а тому за ним необхідно визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER].

Outcome: approved