Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У серпні 2018 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зняти арешт (реєстраційний номер обтяження 1375451) з нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу, який накладений Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2002 р. у справі № 2-5482/2002 (Довідкові дані: Архівний номер: 5102004KIEV21, Архівна дата: 20.01.2003 12:12, Дата виникнення: 20.01.2003, № реєстра: 29, внутр. № 2301143522F42D2D2D39); виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відповідний запис про арешт нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] та заборони її відчуження. Свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що 09.10.2007 р. Відділом ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві (на даний час - Голосіївський РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, надалі за текстом - Відділ ДВС) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 4987118 на підставі виконавчого листа № 2-335, виданого 19.11.2004 р. Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ „Український інноваційний банк" грошових коштів в розмірі 30000 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди. Під час досудової підготовки до розгляду зазначеної справи за позовом ПАТ „Український інноваційний банк" до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, ухвалою Мінського (на даний час - Оболонського) районного суду м. Києва від 29.12.2002 р., було вжито заходів щодо забезпечення зазначеного позову шляхом заборони проведення відчуження та реєстрації будь-яких правовстановлюючих дій відносно нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] , належної [PERSON] на праві власності, а саме: тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1375451; зареєстровано: 13.10.2004 14:21:13 за № 1375451 реєстратором: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора (04212, м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, 11, кв. 37 ; підстава обтяження: ухвала, 2-5482/2002, 29.12.2002, Мінський районний суд м. Києва; об`єкт обтяження: квартира, жила, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; довідкові дані: Архівний номер: 5102004KIEV21, Архівна дата: 20.01.2003 12:12, Дата виникнення: 20.01.2003, № реєстра: 29, внутр. № 2301143522F42D2D2D39. Відповідна заборгованість була сплаченою [PERSON] на користь ПАТ „Український інноваційний банк" (надалі за текстом - відповідач 2) у грудні 2015 р., на підставі чого 08.12.2015 р. Відділом ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4987118, однак накладений на квартиру арешт державним виконавцем знято не було. Про існування такого арешту позивач дізналася у липні 2016 року з листа Відділу ДВС (вих. № 34660 від 28 липня 2016 р.). До початку судового засідання 22.08.2019 р. позивач (в особі представника) подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій свій позов підтримала та просила задовольнити, проти розгляду справи без відповідачів та третьої особи, а також ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідачі та третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, повідомлялися належним чином, свої пояснення щодо позову або відзиву до суду не надали. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 09.10.2007 р., на підставі виконавчого листа № 2-335, виданого Оболонським районним судом м. Києва 19.11.2004 р., державним виконавцем Відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 4987118. 08.12.2015 р. державним виконавцем Відділу ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4987118 у зв`язку з погашенням позивачем заборгованості, про що було винесено постанову. Як свідчать Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначені у листі Відділу ДВС від 29.03.2019 р. вих. № 3789, станом на 29.03.2019 р. є чинним арешт, накладений ухвалою Мінського районного суду м. Києва 29.12.2002 р.: на квартиру [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер обтяження 1375451 (а.с. 84). Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до Відділу ДВС із заявою про знаття вказаного арешту, втім арешт Відділом ДВС знято не було, про що позивача було повідомлено листом Відділу ДВС вих. № 34660 від 28.07.2016 р., що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції закону № 606-XIV), примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами. Відділом ДВС було відкрито виконавче провадження № 4987118 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-335, виданого Оболонським районним судом м. Києва 19.11.2004 р. про стягнення з позивача на користь ПАТ „Український інноваційний банк" 30000,00 грн. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції закону № 606-XIV), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За положеннями п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 р. строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. 08.12.2015 р. державним виконавцем Відділу ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4987118 у зв`язку з погашенням позивачем заборгованості, про що було винесено постанову, проте зазначеною постановою, всупереч вимогам ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції закону № 606-XIV), арешт, накладений на майно позивача, державним виконавцем знято не було. Вказані обставини підтверджуються листами Відділу ДВС (від 28.07.2016 р. вих. № 34660, від 29.03.2019 р. вих. № 3789), Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції закону № 606-XIV), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Як встановлено судом, позивач повністю фактично виконала свої зобов`язання щодо сплати на користь ПАТ „Український інноваційний банк" 30000 грн. на підставі виконавчого листа № 2-335, виданого Оболонським районним судом м. Києва 19.11.2004 р. Виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції закону № 606-XIV). Як свідчать Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, спірний арешт станом на 29.03.2019 р. є чинним та вважається таким, що не знятий. Докази скасування цього арешту станом на момент розгляду даної справи в суді - Відділом ДВС не надані. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved