Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] за якою просить суд: визнати право власності на транспортний засіб - Автомобіль, який має такі характеристики: марка ГАЗ 33221, тип - пасажирський-В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску за [PERSON], податковий номер [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 27.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме Автомобіль, який має такі характеристики: марка ГАЗ 33221, тип - пасажирський-В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску, зареєстрований за продавцем 12.12.2008р. На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу між Продавцем та Покупцем укладено письмовий договір та передано Покупцю Транспортний засіб, документи (техпаспорт) та ключі від нього. Після придбання автомобіля Покупець неодноразово звертався до Продавця з метою подання останнім документів для перереєстрації автомобіля з Продавця на Покупця. Однак Продавець - відповідач за позовом жодних заходів для перереєстрації Транспортного засобу на Покупця - позивача за даним позовом не вчинив. Позивач вважає, що своєю бездіяльністю Відповідач не визнає право власності Позивача на вказаний транспортний засіб, обмежує у праві володіння, користування та розпорядження автомобілем, відтак позивач просить захистити його порушене право. В судове засідання позивач та його представник не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання також не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом повідомлена належним чином, будь яких клопотань від неї до суду не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 05.02.2018 року на 09 год. 45 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля. За умовами п. 1.1 цього договору відповідач зобовязалася передати у власність позивачу, а позивач прийняти у власність автомобіль, який має такі характеристики: марка ГАЗ 33221, тип - пасажирський-В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 1999 року випуску, зареєстрований за відповідачем 12.12.2008р. та сплатити обумовлену цим договором суму. Відповідно до п. 3.1 договору за домовленістю сторін продаж автомобіля був вчинений за 22\~500,00 грн., що є еквівалентом 2\~812,50 дол. США, які отримані відповідачем від позивача до підписання цього договору, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України). Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам за жодних обставин не підлягає. Пунктом 4.1 договору встановлені обовязки відповідача за цим договором передати автомобіль позивачеві у стані, що оговорений умовами цього договору; попередити позивача про права третіх осіб на автомобіль; попередити позивача про всі відомі йому недоліки автомобіля; зберігати майно у випадку, якщо право власності на майно перейде до покупця раніше передачі речі. Позивач не заперечує факт передачі йому автомобілю, документів (техпаспорту) та ключів від нього. Як стверджує позивач після придбання автомобіля він неодноразово звертався до відповідача з метою подання останнім документів для перереєстрації автомобіля з Продавця на Покупця. Однак Продавець - відповідач за позовом жодних заходів для перереєстрації Транспортного засобу на Покупця - позивача за даним позовом не вчинив. Позивач вважає, що своєю бездіяльністю Відповідач не визнає право власності Позивача на вказаний транспортний засіб, обмежує у праві володіння, користування та розпорядження автомобілем, відтак позивач просить захистити його порушене право. Проте, будь яких доказів звернення до відповідача з відповідними пропозиціями та неможливості перереєстрації транспортного засобу до цього часу у встановленому законом порядку позивач суду не надав. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі за текстом - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.\~\~\~ Відповідно до п. 1 Порядку Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (п. 2 Порядку). Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених абзацом другим пункту 12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитися через центри надання адміністративних послуг, утворені відповідно до Закону України "Про адміністративні послуги" , на основі рішень, узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг (п. 3 Порядку). Згідно п. 8 Порядку Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи. При цьому в реєстраційних документах зазначається місце реєстрації (проживання) фізичної особи (для внутрішньо переміщених осіб - місце проживання на підставі відповідних документів) або місцезнаходження та стоянки юридичної особи, за якою реєструється транспортний засіб (п. 24 Порядку). Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку або перереєстрацію на нового власника, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту).\~ Згідно ст. 208 ЦК України в редакції, яка діяла на дату укладення між сторонами договору 27.04.2009 року, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. При цьому ст. 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до\~Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як зазначено у п. 2 узагальнення, затвердженого 21 грудня 2012\~року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобовязаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (в редакції, яка діяла на дату укладення між сторонами договору) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. До цього часу вищезазначена процедура не була виконана позивачем та відповідачем, не був знятий з реєстрації або перереєстрований на нового власника спірний транспортний засіб у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС або через центр надання адміністративних послуг, утворений відповідно до Закону України "Про адміністративні послуги" та не отриманий технічний паспорт на нього на імя позивача. Судом також встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 05.02.2018 року № 112774859 із 08.06.2011 року на все майно відповідача [PERSON] був накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження обтяжувачем Міським відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, що не виключає можливість укладення сторонами договору купівлі продажу автомобіля з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобовязаннями відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що договір від 27 квітня 2009 року купівлі продажу автомобіля не є укладеним, оскільки його сторонами протягом десяти діб після придбання (одержання) не перереєстрований вищезазначений транспортний засіб у встановленому п.п. 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" порядку. Суду належними та допустимими доказами не доведена поважність причин не вчинення відповідних дій. Більш того, всупереч забороні викладеній у п. 7 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, позивач експлуатував транспортний засіб, що не перереєстрований у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Відтак зазначений договір на цей час не породжує будь яких наслідків, тому відсутні підстави для задоволення зазначеного позову. Будь які докази поважності причин невиконання вищезазначених вимог суду не надані, відтак у суду відсутні підстави для визнання права власності позивача на вищезазначені транспортні засоби, а відтак і для задоволення позову у цій справі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed