Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

03 липня 2015 року [PERSON], [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.В. звернулися в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Свої вимоги обгрунтовують тим, що згідно вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме, що 02 вересня 2013 року близько 16 год. він, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенс», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Ковпака в м. Нововолинську, поблизу торгового центру «Явір», порушуючи вимоги п.п.2.9 (а), 10.1, 11.03, 13.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода-Фаворит», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, внаслідок зіткнення, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Позивач [PERSON], яка під час ДТП, знаходилася на передньому сидінні пасажира, та позивач [PERSON], яка знаходилася на задньому сидінні в автомобілі марки «Шкода-Фаворит», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок зіткнення транспортних засобів, отримали відповідно [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності, а [PERSON] - тілесні ушкодження легкі тілесні ушкодження. Вважають, що діями відповідача, їм завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у тому, що внаслідок амбулаторного та стаціонарного лікування вони понесли витрати на придбання ліків за призначеними рецептами, а позивач [PERSON] внаслідок втрати 10% загальної працездатності та тривалого лікування недоотримала дохід від зайняття підприємницькою діяльністю. Моральна шкода полягає в отриманому фізичному болю, психологічному стресі, який вони відчували на момент скоєння злочину і продовжують відчувати по теперішній час. Позивач [PERSON], змінюючи в процесі судового розгляду позовні вимоги, остаточно визначила розмір вимог і просила суд стягнути з відповідача [PERSON] завдану їй злочином матеріальну шкоду, що становить 1927,05 грн. витрат на лікування, 57606,78 грн. втраченого заробітку за період з 02 вересня 2013 року по березень 2016 року, щомісячно по 1858,28 грн. втраченого заробітку починаючи з 05 квітня 2016 року, 40000 грн. моральної шкоди та понесені нею судові витрати у справі. Позивач [PERSON], уточнивши позовні вимоги заявою від 30 травня 2016 року, просила суд стягнути з відповідача на її користь 3332,27 грн. матеріальної шкоди, що становлять витрати на лікування, 40000 грн. моральної шкоди та 402,53 грн. транспортних витрат. Позивач [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у ньому, вважає, що матеріальна та моральна шкода завдана їй особисто та її доньці повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, тобто відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає, що діагностовані у неї захворювання знаходяться у причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 02 вересня 2013 року і оскільки вина [PERSON] повністю доведена вироком суду, просить позов задоволити повністю. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала і пояснила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачі перенесли важкий психологічний стрес, доклали чималих зусил та витрат на організацію свого життя, по даний час лікуються, а тому заявлені суми моральної шкоди є виправданими. Також вважає, що вказаний розмір матеріальної шкоди повністю підтверджений наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON]В у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, не заперечила щодо стягнення з її довірителя [PERSON] по 500 грн. на користь кожного з позивачів на відшкодування моральної шкоди. Вважає, що [PERSON] та [PERSON], визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 40000 грн. кожній, не в повній мірі врахували усі обставини справи, а саме те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вони отримали незначні травми у вигляді синців та осаднень шкіри, вподальшому лікувалися від захворювань, отриманих ще до ДТП. Стосовно розміру витрат на лікування [PERSON], то вважає, що до стягнення підлягає сума 238,76 грн., яка підтверджена двома фіскальними чеками на придбання ліків. (а.с.112). Вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] , втраченого заробітку і щомісячного відшкодування шкоди, оскільки обраховані не з чистого доходу позивача. Також не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди. Суд, заслухавши пояснення позивачів, їх представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, в тому числі висновок судово-медичної експертизи, розяснення судово-медичного експерта [PERSON], дані в суді, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Вироком Нововолинського міського суду від 13 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме, що 02 вересня 2013 року близько 16 год. він, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенс», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Ковпака в м. Нововолинську, поблизу торгового центру «Явір», порушуючи вимоги п.п.2.9 (а), 10.1, 11.03, 13.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода-Фаворит», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, внаслідок зіткнення, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с.) Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2014 року вирок Нововолинського міського суду від 13 березня 2013 року щодо [PERSON] в частині кваліфікації дій, призначеного покарання, вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди залишено без змін і вирок в цій частині набрав законної сили (а.с.10-12). Вироком суду встановлено, що оскільки ні [PERSON], як особа відповідальність якої застрахована, ні [PERSON], як власник транспортного засобу у СК "Універсальна" з відповідною заявою-повідомленням про ДТП не звертались, тому, у відповідності до ст.33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" [PERSON] є належним відповідачем і повинен відшкодувати шкоду завдану потерпілим у ДТП. Згідно висновку експерта від 05 вересня 2013 року №276, під час ДТП, що мала місце 02 вересня 2013 року, [PERSON], будучи пасажиром легкового автомобіля, отримала тілесні ушкодження: забої мяких тканин правого суглобу, обох гомілок і верхньої щелепи зліва; осаднення шкіри чола, зовнішнього носа та обох гомілок; правобічну параорбітальну гематому; синці мяих тканин підборіддя та обох гомілок; садно шкіри лівої гомілки, які відповідно мають ознаки легких тілесних ушкоджень (а.с.24-25). Судом встановлено, що в подальшому [PERSON] неодноразово лікувалася з приводу наслідків черепно-мозкової травми струсу головного мозку із помірними астено-вегатативними розладами, легким когнітивним зниженням та стійкою цефалгією; дана патологія підтверджена 15-16 грудня 2015 року невропатологом ВОКЛ. Судово-медична експертна комісія у своєму висновку №65 від 21 грудня 2015 року (а.с.125-133) визначила, що вищевказана патологія знаходиться у причинно-наслідковому звязку з ДТП, що мала місце 02 вересня 2013 року і дає [PERSON] 10% постійної втрати загальної працездатності, а також являється тілесним ушкодженням середньої тяжкості. При огляді [PERSON] лікарем офтальмологом ВОКЛ 15 грудня 2015 року у пацієнта була встановлена ангіопатія сітківки обох очей без заначення генезу її виникнення, тому комісія утрималася від оцінки ступеня тяжкості по вказаній патології. Згідно висновку експерта від 05 вересня 2013 року №276, під час ДТП, що мала місце 02 вересня 2013 року, [PERSON] ([PERSON]В.), будучи пасажиром легкового автомобіля, отримала тілесні ушкодження: синець мяких тканин з осадженням шкіри та садном типу «подряпини» правого передпліччя; синці обох колінних суглобів з розповсюдженням наверхні третини гомілок, осаднення передньої поверхні правої гомілки і розцінені як легкі тілесні ушкодження (а.с.22-23). Судово-медична експертна комісія у своєму висновку №65 від 21 грудня 2015 року (а.с.125-133) визначила, що [PERSON] має наслідки політравми з ЧМТ та травмою попереку; поперековий остеохондроз з килою диску L5 S1, рецидивуюча люмбоішалгія у стадії нестійкої ремісії, вегето-судинна дистонія з помірною церебрастенією та рецидивуючою цефалгією. Комісія зазначила, що у 2003 році вона перенесла черепо-мозкову травму струс головного мозку, після чого зявилася вищезгадана неврологічна симптоматика, з приводу чого [PERSON] неодноразово лікується, як амбулаторно так і стаціонарно. Таким чином, вказані зміни комісія не повязала із ДТП 02 вересня 2013 року, як і не оцінила за ступенем тяжкості остеохондроз з килою поперекового відділу хребта, так як це вважає соматичним захворюванням. В судовому засіданні судово-медичний експерт [PERSON] підтвердила висновок і дала розяснення стосовно соматичного захворювання [PERSON], яке не повязане з ДТП, що мала місце 02.09.2013 року. Стосовно визначення проценту втрати працездатності [PERSON], то розяснила, що патологія підтверджена невропатологом 15-16.12.2015 року дає останній 10 % постійної втрати працездатності, яка встановлена комісією згідно п.4 «Таблиць процентів втрати загальної працездатності у результаті різноманітних травм». Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] на її користь 3332,27 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином. Більше того, встановлюючи такий розмір матеріальної шкоди позивач [PERSON] виходила з того, що вона понесла витрати на лікування і надала суду виписки із своєї медичної карти з призначеннями лкарів, які датовані 15 та 10 квітня 2015 року і фіскальні чеки на придбання ліків, які не відповідають цим випискам, оскільки видані за період 2014 року (а.с.89). Згідно ст.1195 ЦК України ,фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З огляду на вишевказану норму закону, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача враченого нею заробітку є підставними, однак вважає, що позивач невірно визначила період з якого слід обраховувати стягнення, який [PERSON] помилково визначає з часу отримання ушкодження здоровя, а саме з 02 вересня 2013 року. Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 , що викладені в п.22 постанови, відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. Суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку. Так, з акту судово-медичної експертизи №65 слідує, що втрату загальної працездатності 10% [PERSON]А встановлено 21 грудня 2015 року. На момент отримання травми, тобто 02.09.2013 року ступінь втрати працездатності [PERSON] не визначався. Статтею 1202 ЦК України встановлено порядок відшкодування шкоди, а саме, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя здійснюється щомісячними платежами. Таким чином, відшкодування шкоди позивачу [PERSON] слід рахувати з 21 грудня 2015 року, оскільки саме з цього часу судово-медичною експертизою їй встановлено ступінь втрати загальної працездатності. При цьому, вираховуючи розмір відшкодування шкоди, суд бере до уваги розмір задекларованого доходу за рік, згідно поданої річної податкової декларації платника єдиного податку- фізичної особи підприємця [PERSON], що передував ДТП, тобто за 2012 рік (а.с.225). А отже, втрачений середньомісячний дохід [PERSON] становить (222994 грн. (річний дохід за 2012 рік) : 12 місяців) х 10 % = 1858,28 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь [PERSON] як відшкодування шкоди щомісячно, починаючи з 21 грудня 2015 року і оскільки втрата загальної працездатності визначена як постійна, то щомісячні платежі конкретним періодом суд не обмежує. Також, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] втрачений заробіток за період з 21 грудня 2015 року по день ухвалення рішення у справі, тобто по 29 червня 2016 року, всього у сумі 11747,16 грн., з розрахунку: (1858,28 грн. х 5 повних місяців у вищезазначеному періоді) + (1858,28 грн. : 31 день у грудні х 11 днів) + (1858,28 грн. : 30 днів у червні місяці х 29 днів). Суд, з урахуванням отриманого ушкодження здоровя позивачем [PERSON], беручи до уваги виписки із медичної карти останньої та чеки на підтвердження придбаних згідно цих виписок ліків (а.с.110-112), стягує з [PERSON] в користь [PERSON] 733,01 грн. понесених нею витрат на лікування матеріальна шкода. . Згідно ч.1, ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом також встановлено, що внаслідок ДТП 02 вересня 2013 року, позивачам [PERSON] та [PERSON], з вини відповідача [PERSON] заподіяно моральну шкоду. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з принципів розумності та справедливості, тяжкості отриманих відповідачами тілесних ушкоджень, глибини фізичних та душевних страждань потерпілих, ступеня та форми вини особи, яка завдала моральну шкоду, інших істотних умов, що передбачено ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", враховуючи надані позивачами докази, суд стягує з [PERSON] в користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 8000 грн., а на користь [PERSON]В 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідча [PERSON] в користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору, 1872,35 грн. за проведення судово медичної експертизи, 198,64 грн. витрат за послуги міжміського транспорту та 2000 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджені документально (а.с.1, 32-34, 165, 175-176). Також, до стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] підлягає 198,64 грн. понесених останньою витрат за послуги міжміського транспорту, що підтверджені документально (а.с.176).

Outcome: approved