Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[INFO] року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельна ділянка, площею 3,5191 га, яка розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], належав померлому чоловікові [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] року. Земельна ділянка площею 3,5191 га, яка розташована на території Гельмязівської сільської ради Золотоніського району належала матері [PERSON], [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті свого чоловіка та матері, [PERSON] спадщину прийняла, однак належним чином свої спадкові права не оформила та теж померла. Позивач, після смерті своєї матері прийняв спадщину та в подальшому виявив намір належним чином оформити свої спадкові права, а тому звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак у вчиненні відповідної нотаріальної дії останньому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оскільки іншим чином позивач не має можливості оформити свої спадкові права, він був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач не з'явився, однак звернувся до суду із клопотанням, згідно якого просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Гельмязівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 03.04.2000 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис №36. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 2000 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як встановлено судом із свідоцтва про одруження (серії [NUMBER] від 31.10.1953 року) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31.10.1953 року, про що зроблений відповідний актовий запис №23. Згідно із свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] від 12.08.1985 року) [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено відповідний запис №61. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 27.11.2017 року, №2743, [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року шляхом користування його речами обіходу та вжитку. Як вбачається із письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені секретарем Гельмязівської сільської ради, [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть (серії [NUMBER] від 20.12.1997 року) [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 27.11.2017 року №2744, [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном після смерті її матері [PERSON] шляхом користування її речами обіходу та вжитку. Згідно з нормами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши вказані докази, суд приходить до висновку, що вони є достатніми, та в своїй сукупності дають змогу дійти висновку, що [PERSON] була спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка [PERSON] та матері [PERSON], та на підставі ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після їх смерті, хоча належним чином свої спадкові права не оформила та теж [INFO] року померла. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 24.03.1997 року) [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], а отже, на підставі норм ст. 529 ЦК УРСР позивач відноситься до спадкоємців першої черги. Із копії спадкової справи вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті своєї матері. Тобто позивач після смерті своєї матері належним чином прийняв спадщину та вчинив відповідні дії спрямовані на її прийняття, що передбачено нормами діючого на час відкриття спадщини законодавства. Крім того, відповідно до довідки, виданої виконкомом Гельмязівської сільської ради від 24.11.2017 року №2732, [PERSON] після смерті матері фактично вступив в управління її спадковим майном, шляхом користування її речами обіходу та вжитку. Згідно загальних принципів законодавства, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином спадщину після смерті своєї матері прийняв та звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про належне оформлення своїх спадкових прав. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 27.11.2017 року приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище будинок та земельну ділянку, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 24.05.2017 року №587, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] особовий рахунок [NUMBER] погосподарської книги 22. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Так із вказаної довідки виданої виконкомом Гельмязівської сільської ради за вих. №587 судом вбачається, що будинок належить [PERSON], а із копії технічного паспорту встановлено, що датою побудови будинку є 1950 року. Оскільки сам будинок був побудований в 1950 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Як вбачається із сертифікату на право на земельну частку (пай) (серії [NUMBER]) [PERSON] на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 19.06.1997 року отримала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності відкритого с/г акціонерного товариства «Русь». Окрім того, відповідно до державного акту направо приватної власності на землю ( серії [NUMBER]) на підставі рішення Гельмязівської сільської ради від 13.12.2001 року №22-4, [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 3,5191 в межах Гельмязівської сільської ради Золотоніського району, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Суд бере до уваги, що вказаний вище сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий ще за життя спадкодавця. Таким чином вказані правовстановлюючі документи на майно видані державними органами, належним чином оформленні та сумнівів у собі не викликають. Причиною виготовлення державного акту на землю після смерті [PERSON] стала затяжна процедура виділення земельної ділянки, виготовлення технічної документації виготовлення, затвердження та реєстрація самого державного акта. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаної земельної ділянки [PERSON] За загальними правилами спадкуванням є перехід прав та обов'язків від спадкодавця до спадкоємця. Нормами ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, що надана суду приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. №180/01-16 від 23.07.2018 року, позивач по справі є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог, тобто не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вказаного майна, що на думку суду не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав сторін по страві та третіх осіб. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved