Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У заяві [PERSON] просить встановити факт загибелі її чоловіка [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 16.01.2015 року в районі села Зайцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Вимоги обґрунтувала тим, що з 20.02.2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, що є загальновідомим фактом і підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, які відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію органів державної влади України та міжнародних організацій. Наказом командира військової частини пп [NUMBER] №2 від 09.09.2014 року її чоловік [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації із зарахуванням до списків особового складу цієї військової частини (44-та артилерійська бригада Збройних Сил України). У період з 11.11.2014 року по 16.01.2015 року він приймав участь в бойових діях на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. 16.01.2015 року при виконанні бойового завдання в районі міста Артемівська (нині місто Бахмут) та населеного пункту Зайцеве Донецької області, під час обстрілу збройними формуваннями Російської Федерації із системи залпового вогню "Град" [PERSON] загинув від несумісного із життям каліцтва голови і тулуба внаслідок потрапляння реактивного снаряду у бліндаж. Смерть [PERSON] пов`язана із захистом Батьківщини від збройної агресії та воєнного конфлікту Російської Федерації проти України, чим порушено його невід`ємне право на життя, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Вважає, що іншого порядку, а ніж судового, для встановлення факту загибелі чоловіка саме внаслідок військової агресії Російської Федерації чинним законодавством України не передбачено. Встановлення цього юридичного факту має значення для визначення статусу [PERSON] як особи, яка перебувала під захистом ратифікованої Україною 03.07.1954 року Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що у свою чергу обумовлює виникнення прав та обов`язків особи, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Заявник [PERSON] в канцелярію суду подала заяву, у якій заявлені вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Від Міністерства соціальної політики України поштовим зв`язком надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Міністерства. Представник Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про причини неявки не сповістив, хоча як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про час і місце розгляду справи дане Посольство було належним чином повідомлене, будь-яких заяв по суті справи чи процедури її розгляду суду не подало. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними матеріалами справи. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] стверджено, що 03.09.1983 року зареєстровано шлюб між заявницею [PERSON] і [PERSON] . Згідно із копією витягу з наказу командира військової частини п/п [NUMBER] (по строковій частині) від 09.09.2014 року № 2, виданого відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України від 21.07.2014 року "Про часткову мобілізацію", мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України, старшого сержанта [PERSON] з 09 вересня 2014 року зараховано до списків особового складу військової частини п/п [NUMBER] на всі види забезпечення, призначено на посаду командира гармати гаубична артилерійського взводу гаубичної артилерійської батареї гаубично артилерійського дивізіону військової частини п/п [NUMBER] . Відповідно до копії довідки військової частини п/п [NUMBER] від 12.12.2014 року №\~112 [PERSON] з 11.11.2014 року знаходився в складі підрозділів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] стверджено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 55 років в селі Зайцеве Микитівського району Донецької області. На підставі копії остаточного лікарського свідоцтва про смерть №\~72 від 17.01.2015 року встановлено, що причиною смерті [PERSON] є розтрощення голови, тулубу, кінцівок. Згідно із витягом з наказу командира військової частини п/п [NUMBER] (по строковій службі) від 09.02.2015 року військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшого сержанта [PERSON] з 09 лютого 2015 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю [INFO] в результаті прямого попадання в бліндаж під час обстрілу з протидіючої сторони з установок ВСЗО "Град" в зоні проведення Антитерористичної операції в складі сил і засобів суб`єктів боротьби з терором на території Донецької та Луганської областей Донецька область, район населеного пункту Артемівськ. Смерть [PERSON] пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Копією витягу з протоколу №\~223 від 01.04.2015 року засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв стверджено, що каліцтво і причина смерті [PERSON] пов`язані із захистом Батьківщини. Указом Президента України від 04.06.2015 року №311/2015 [PERSON] посмертно нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . Заявниця, як дружина загиблого, отримала посвідчення серії [NUMBER] від 08.04.2015 року, яке надає право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Пунктами 3, 9 частини 1 статті 85 Конституції України передбачено, що до повноважень Верховної Ради України, зокрема, належить: прийняття законів, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України. У статті 1 Закону України від 06.12.1991 року № 1932-XII "Про оборону України" визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. У статтях 1, 2 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з подальшими змінами і доповненнями закріплено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р з подальшими змінами і доповненнями затверджене перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до якого також включено смт. Зайцеве Донецької області. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст.ст.2, 7 Закону України від 18.01.2018 року № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Отже, вищенаведеними нормативно-правовим актом на законодавчому рівні у відповідності до положень ст.85 Конституції України встановлено, що з 20 лютого 2014 має місце збройна агресія Російської Федерації проти України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями. Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що [PERSON] з 11.11.2014 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької і Луганської областей і його загибель в районі населеного пункту Артемівськ (місце смерті село Зайцеве) Донецької області пов`язана із виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини. Час, місце і викладена у лікарському свідоцтві причина смерті в системному аналізі із визнаними на законодавчому рівні обставинами і фактами дає обґрунтовані підстави вважати, що виконання [PERSON] обов`язків військової служби на захист Батьківщини зумовлене саме збройною агресією Російської Федерації проти України в розумінні ст.1 Закону України "Про оборону України", а фактичні обставини його загибелі (внаслідок прямого попадання в бліндаж під час обстрілу з протидіючої сторони з установок ВСЗО "Град") свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між збройною агресією Російської Федерації проти України і смертю [PERSON] . За викладених обставин і законодавчих приписів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог заявниці. Встановлення цього факту для заявниці має юридичне значення, оскільки має наслідком набуття її чоловіком статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, а це обумовлює виникнення у неї індивідуальних прав та обов`язків як дружини загиблого, що передбачені цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Отже, судом встановлено достатні та обґрунтовані підстави для задоволення заяви у повному обсязі.

Outcome: approved