Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] звернулась з заявою у Рівненський районний суд Рівненської області про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: -заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатись на відстань блищу двох кілометрів до місці проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатись на відстань до п`яти метрів до [PERSON] за місцем роботи Рівненська міська лікарня №2 за адресою вул.Олександра Олеся, буд.13, м.Рівне; -заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона проживала разом із [PERSON] однією сім`єю в будинку за адресою: [ADDRESS] . Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З метою уникнення загрози своєму життю та здоров`ю була вимушена тимчасово покинути місце спільного проживання та проживати у родичів. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року шлюб поміж нею та [PERSON] було розірвано. [PERSON] відзначався проявами неконтрольованої агресії та неодноразово вчиняв фізичне, психологічне, економічне насильство в сім`ї відносно неї та дітей. Така поведінка має довготривалий характер, близько 10 років. Свою поведінку [PERSON] сприймає як належну та не вважає домашнім насильством словесні образи, погрози, приниження, нецензурну лайку, штовхання, нанесення ударів, та інші дії заборонені законом. 21 березня 2020 року близько 07 год. 00 хв. на вул.Вереснева в селі Малий Олексин, по дорозі до її роботу, [PERSON] вчинив відносно неї фізичне та психологічне насильство, під час якого висловлювався нецензурною лайкою шарпав за одяг, принижував, погрожував. В наслідок спричинених 21 березня 2020 року насильницьких дій в неї стався другий інсульт. 02 липня 2020 року [PERSON] проганяв сина [PERSON] з житлового будинку де вони спільно проживали та наніс йому два удари кулаком, один в живіт, а другий в обличчя. Такі дії [PERSON] вчиняє систематично, принижує та ображає дітей, використовує до неповнолітніх нецензурну лексику. В судовому засіданні заявник, [PERSON] вимогу про видачу обмежувального припису підтримала повністю, просила заяву задоволити. Поряд з цим пояснила, що з 2000 року перебувала із [PERSON] в шлюбі, який був розірваний за рішенням суду, що набрало законної сили в квітні 2020 року. Весь час вони проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] , який подарувала [PERSON] його мати та він належав йому на праві приватної власності. Під час шлюбу в них народились двоє синів, [PERSON] 2005 року народження та [PERSON] 2006 року народження. На протязі останніх десяти років [PERSON] часто обзивав її нецензурними словами та бив. В вересні 2019 року після чергового побиття вона із меншим сином покинули місце спільного проживання та переїхали жити до будинку її батька за адресою: [ADDRESS] , а старший син залишився проживати із батьком. В період з вересня 2019 року по квітень 2020 року [PERSON] постійно телефонував їй, зустрічав по дорозі на роботу та вчиняв сварки вимагаючи, щоб вона повертала йому аліменти, які він сплачує на старшого сина, оскільки той проживає з ним. Після розірвання шлюбу в квітні 2020 року [PERSON] більше її не переслідував, насильницьких дій щодо неї не вчиняв. На початку липня 2020 року до неї зателефонував син [PERSON] та попросив викликати поліцію, оскільки батько його побив, а саме наніс удар кулаком в живіт та обличчя. Після даного конфлікту їх син [PERSON] переїхав жити до неї. З цього часу, [PERSON] жодних насильницький дій щодо неї та дітей не вчиняв. В кінці липня 2020 року вона з дітьми орендували квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій проживають на даний час. В зв`язку із тим, що на оренду житла необхідні значні кошти, вона має намір повернутись до спільного місця проживання із [PERSON] , а саме в будинок за адресою: [ADDRESS] , однак боїться, що колишній чоловік може знов почати застосовувати до неї та дітей психологічне та фізичне насильство в зв`язку із чим вважає за необхідне встановити для останнього заходи тимчасового обмеження викладені в її заяві та продовжувати їх до тих пір поки вона там буде проживати. Неповнолітній [PERSON] повністю підтвердив пояснення [PERSON] та просив заяву про видачу обмежувального припису задоволити. Неповнолітній [PERSON] повністю підтвердив пояснення [PERSON] та [PERSON] . Поряд з цим, вказав, що його батько [PERSON] щодо нього жодного насильства не вчиняв, однак він заяву про видачу обмежувального припису підтримує повністю. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області заяву підтримала та просила задоволити. Заінтересована особа [PERSON] просив у задоволенні заяви про видачу щодо нього обмежувального припису відмовити. Пояснив, що вони дійсно часто сварились з колишньою дружиною, ображали один одного, він міг її штовхнути, однак жодного разу не бив. В вересні 2019 року після чергового конфлікту його дружина з меншим сином [PERSON] з власної ініціативи, добровільно переїхали проживати до її батька, старший син [PERSON] залишився проживати з ним. На початку липня 2020 року під час словесного конфлікту із сином [PERSON] , він вдарив останнього ладонею, а не кулаком, по обличчю, в живіт він його не бив. Про те, що вдарив сина дуже жалкує. З моменту розірвання шлюбу, із колишньою дружиною контакту не підтримує, перешкод у користуванні нею або дітьми належним йому будинком не чинить, однак вони самостійно вирішили жити окремо. Ознайомившись із заявою, заслухавши пояснення заявників, заінтересованої особи та представника служби у справах Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, дослідивши докази, суд прийшов до переконання, що заява задоволенню не підлягає. Так, статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що 11 січня 2000 року поміж [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області та розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року. Під час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народились два сина, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 грудня 2005 року і свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 травня 2006 року. До вересня 2019 року [PERSON] з дітьми та чоловіком [PERSON] проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві особистої приватної власності останньому. Вказана обставина визнана учасниками справи, а відповідно в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. 30 вересня 2019 року о 17 год. 30 хв. [PERSON] за місцем свого проживання вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON] , в ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою, висловлював словесні погрози. Дана обставина встановлена постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення. Після вказаного конфлікту [PERSON] із меншим сином [PERSON] добровільно переїхали проживати до будинку її батька за адресою: [ADDRESS] , а старший син [PERSON] залишився проживати з батьком [PERSON] , що визнано сторонами у своїх поясненнях. 03 липня 2020 року [PERSON] під час конфлікту із сином [PERSON] наніс останньому один удар рукою по обличчю. Вказана обставина визнана учасниками справи та підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 03.07.2020 року. Поряд з цим, суд вважає не доведеною обставину нанесення [PERSON] удару [PERSON] рукою в живіт, оскільки вона не знайшла свого підтвердження жодним доказом. Після конфлікту з батьком, [PERSON] переїхав жити до матері [PERSON] . Цього ж місяця [PERSON] орендувала квартиру за адресою: [ADDRESS] , та переїхала туди проживати із синами, де вони проживають по даний час. Оцінивши усі наявні докази, суд вважає доведеними ті обставини, що поміж заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] наявний тривалий конфлікт під час якого останній до 30 вересня 2019 року неодноразово вчиняв дії по відношенню до вказаного заявника характерні для фізичного та психологічного насильства, а 03 липня 2020 року допустив фізичне насильство по відношенню до свого сина [PERSON] . Однак, та обставина, що заявники тривалий час не проживають спільно з [PERSON] , за весь цей час він не контактував з ними, не допускав дій спрямованих на вчинення домашнього насильства, дає суду підстави вважати, що вірогідність продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення за місцем їх проживання (перебування), роботи чи навчання є незначною. Поряд з цим, аналізуючи пояснення заявників, суд приходить до переконання, що їх звернення із заявою про застосування заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] користуватись своєю власністю - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , в якому вони не проживають, не спрямоване на протидію домашнього насильства з сторони колишнього кривдника, а пов`язане з бажанням безперешкодно вселитись і користуватись належним йому житлом, тобто покращити свої житлові умови. Враховуючи, що звернення заявників не спрямоване на протидію домашнього насильства та приймаючи до уваги незначну вірогідність продовження чи повторного його вчинення, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до переконання про необґрунтованість заяви та відсутність підстав для її задоволення. Бажання заявників безперешкодно, шляхом тимчасового обмеження прав [PERSON] користуватись своєю власністю - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] не може бути підставою видачі обмежувального припису. У випадку виникнення між сторонами спору стосовно майна, права користування ним вони не позбавлені права звернутись до суду із позовом для його вирішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed