Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Хрещатик" (далі - ПАТ КБ "Хрещатик") звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 155 000,00 грн. та вирішити питання про судові витрати, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 24.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик», правонступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 056-пп (далі - Кредитний договір), за яким [PERSON] надано кредит в сумі 500 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5 %, з кінцевим терміном повернення до 23.03.2009 року. Позивач стверджує, що він свої зобов`язання перед [PERSON] виконав, кредитні кошти надав, на відміну від останнього. Станом на 13.07.2015 року за Кредитним договором утворилася прострочена заборгованість в сумі 155 000,00 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] помер, а після його смерті свідоцтво про право на спадщину на спдкове майно отримали відповідачі у справі, позивач просить стягнути суму боргу із них (а.с.3-6) Представник відповідачів в судовому засіданні категорично заперечував проти позову, зазначав, що на даний час існує декілька криінальних проваджень по обставинам, які мають відношення до цієї справи. Так, зокрема, працівник банку (позивача у справі) була задіяна в тому, щоб за допомогою фізичних осіб, в тому числі [PERSON] "брати" грошові кошти в кредит в банку на великі суми та перераховувати їх на свої рахунку. Здійснюючи видимість законності цих операцій, вона ж сама організовувала погашення певних сум тіла та відсотків по цим кредитам. Представник відповідача стверджує, що це підтверджується тим, що вже після смерті [PERSON] особа з саме такими даними "[PERSON]." здійснювала виконання зобов`язань за Кредитним договором, тобто в 2014 році, при тому що останній помер в 2010 році. Представник відповідача наполягав на тому, що відповідно до законодавства такі перекази могла здійснювати виключно та особа, яка значиться в платіжних документах, оскільик відповідальна особа банку зобов`язана пересвідчитися в особі платника, а оскільик позивач надає дані, що оплату здійснював в 2014 році саме [PERSON], то вимагав витребування доказів від банку, з яких бі вбачалося хто саме, яка особа ці платежі здійснювала. На що представник позивача заявив, що таких відомостей банк не має. Саме це представник відповідача вважав важливим при вирішенні питання щодо з`ясування, чи порушено строки позовної давності позивачем. Акцентував увагу на тому, що жоден із відповідачів не знав і не міг знати про наявність Кредитного договору і тим більше не могли "погашати" за ним заборгованість. Акцентував увагу на тому, що наявність підпису на плітіжних документах про ймовірну оплату кредиту самого [PERSON] вже після його смерті свідчить про наявність обгрнтованої підозри у вчиненні кримінально караного діяння, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, про що вже внесені відомості до Єдиного реєстру досудових росзілудувань. Таким чином, вважав, що підстав для задоволення позову немає (а.с.65-69) Заслухавши сторони та дослідиви матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Так, з матеріалів даної справи дійсно вбчається, що 24.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством Комерційним банком «Хрещатик», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 056-пп, за яким позичальнику було надано кредит в розмірі 500 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 23.03.2009 року (а.с. 7-10) Видача кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 787 від 24.03.2008 року (а.с. 21) та виписки з особового рахунку позичальника [PERSON] за період з 02.12.2010 року по 13.07.2015 року від 13.07.2015 року (а.с. 24-25) Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, кредитор надає позичальнику в порядку, передбаченому цим Договором, кредит в сумі 500 000,00 (п?ятсот тисяч) гривень строком на 12 місяців з кінцевим терміном повернення до 23 березня 2009 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5 % (сімнадцять цілих п?ять десятих) відсотків річних. Згідно квитанції про перерахвання готівки від 31.05.2012 [PERSON] погасив заборгованість за Кредитним договором на суму 20 000,00 грн., в кквитанції значиться прізвище платника "[PERSON]" та стоїть штамп банку "прийнято банком" (а.с.22) Згідно квитанції від 28.02.2014 [PERSON] також здійснив платіж на суму 2 303,77 грн., проте за погашення іншого кредитного договору №356-пп від 24.02.2008 (а.с.23) Надаючи оцінку цим документам в контексті доводів сторін щодо пропущення чи непропущення строків позовної даності, суд вважає ці докази неналежними, оскільик достовірно встановлено, що сам [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про його смерть (а.с.11) Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, представником відповідача в порядку ч.3 ст.61 ЦПК України подано суду рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2015 року у справі за позовом ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 16.11.2015 (а.с.120) В даному рішенні суд встановив наступні обставини. Судом було встановлено, що також 20.11.2006 між ВАТ КБ «Хрещатик» [PERSON] укладено кредитний договір №355-пп, згідно якого останній отримав кредитні кошти на суму 700 000,00 гривень, забезпечений договором іпотеки. Аналізуючи правовідносини сторін, суд прийшов до висновку, що грошові кошти були видані позичальнику, що підтверджується і випискою по особовому рахунку і зачвою на видачу готівки, проте [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.11) Суд послався на положення ч.2 ст.1281 ЦК України, згідно якої кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Судом було встановлено, що банк дізнався про смерть [PERSON] лише 13 листопада 2013 року у зв`язку з отриманням від відповідачів заяви, про те що [PERSON] помер. Останні обставини представник позивача не заперечував в даному судовому засіданні. 10 квітня 2014 року позивач направив спадкоємцям [PERSON] - відповідачам у справі, листи про необхідність після оформлення спадщини з`явитись до банку та погасити залишок заборгованості по кредитному договору. 05 травня 2014 року ПАТ «КБ «Хрещатик» направив до Пятої київської державної нотаріальної контори заяву з вимогами до спадкоємців[PERSON]. На вказану заяву П`ята київська державна нотаріальна контора повідомила, що 14 липня 2011 року були видані свідоцтва про право на спадщину батьку померлого [PERSON] та донці померлого [PERSON] Водночас за правилами ст.256 та ст.257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З виписок по особовому рахунку [PERSON] за період з 29 травня 2009 року по 06 грудня 2010 року вбачається, що він здійснив останній платіж з погашення прострочених відсотків згідно з кредитним договором 26 жовтня 2010 року (дата смерті 30.11.2010) Саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності щодо пред`явлення вимог ПАТ «КБ «Хрещатик» про погашення заборгованості за кредитним договором та відповідно закінчився через три роки, тоді як позов подано до суду лише 12 січня 2015 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду. Вищезазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові №6-160цс14 від 19 листопада 2014 року та постанові №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При цьому, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Аналогічні обставини встановлені і у даній справі. Суд критично оцінив вказівку представника позивача на те, що строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом не пропущено, оскільки останній платіж по кредитному договору на погашення відсотків за користування кредитом здійснено 28 лютого 2014 року у розмірі 687 гривень 95 копійок. Суд оцінив, що в матеріалах цивільної справи міститься заява на переказ готівки №102 від 28 лютого 2014 року у розмірі 687 гривень 95 копійок і зазначив, що вказану заяву на переказ готівки суд не може прийняти як допустимий доказ, оскільки станом на момент внесення даної грошової суми на рахунок ПАТ «КБ «Хрещатик» [PERSON] помер, тобто не міг здійснити вказаний платіж. Незважаючи на це, у зазначеній заяві вказано його прізвище, імя, по батькові та паспортні дані. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження, про що внесено відомості до ЄРДР від 02 жовтня 2015 року щодо складання службовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик» завідомо підробленого документа, а саме заяви на переказ готівки №102 від 28 лютого 2014 року від імені померлого на той час [PERSON] Крім цього, суд дослідивши детально зміст заяв на переказ готівки від 24 березня 2011 року, від 31 серпня 2011 року, від 28 квітня 2011 року та від 31 травня 2012 року, 23 березня 2012 року встановив, що в них визначені інші реквізити для погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема номер рахунку та номер МФО банку, ніж ті що визначені кредитним договором. При цьому в графі платник зазначено прізвище [PERSON], а призначення платежу сплата «простроченої заборгованості за кредитом». Водночас, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив суду, що він був знайомий з [PERSON], підтримував з ним дружні відносини. Проте, він ніколи не сплачував замість останнього грошових коштів за кредитом. Пояснив суду, що він користувався послугами ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки брав кредит для купівлі автомобіля, проте підписи на заявах на переказ готівки, які були йому предявлені у судовому засіданні, де в графі платник зазначено його прізвище, не є його підписами, він їх не ставив, оскільки не здійснював вказаних платежів. Таким чином, суд констатував, що платіж на погашення відсотків за користування кредитом у розмірі 687 гривень 95 копійок від 28 лютого 2014 року, а також платежі від імені [PERSON], в яких платником зазначено [PERSON], не є тією обставиною, що свідчить про переривання строку позовної давності. Оскільки, вказані платежі було здійснено невідомою особою (сам [PERSON] помер [INFO]), що не може вважатися вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу та тягне за собою перериванням строку позовної давності. Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ПАТ «КБ «Хрещатик» пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні пред`явленого позову належить відмовити (а.с.115-116) Надаючи оцінку дослідженому рішенні в судовому засіданні предствник позивача не заперечував, що на даний час існує кримінальне провадження за заявою банку по фактом заволодіння грошовими коштами банку у великих розмірах шляхом таких махінацій. Також в даній справі суд критично оцінює вищенаведні дві квитанції, які, за переконанням представника позивача, свідчать про те, що строки звернення до суду не пропущені. В даній справі також позивач посилається на аналогічні обставини, тобто не заперечує дату, коли він дізнався про смерть [PERSON] що звертався до його спадкоємців. Також банк обгрунтовує свої вимоги доводами про те, що строки позовної давності не пропущено, а саме квитанціями 2014 року, коли [PERSON] не міг фізично вносити готівку на рахунки, оскільки помер ще в 2010 році. 05.05.2014 позивач звернувся до П?ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою з вимогами до спадкоємців [PERSON] з кредиторськими вимогами на суму 200 000,00 грн. (а.с. 12-13) З повідомлення П?ятої Київської державної нотаріальної контори від 27.08.2014 року №1246/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] 23.12.2010 року було заведено спадкову справу № 869/2010, за якою спадкоємцями за законом: є батько померлого, [PERSON], 1935 року народження, та неповнолітня донька, [PERSON], [INFO]. 14.07.2011 року та 26.04.2012 року державним нотаріусом цим спадкоємцям були видані свідоцтва про право на спадщину (а.с. 15) 22.09.2014 року та 04.11.2014 року позивач звертався до відповідачів, як до спадкоємців позичальника, з вимогою про погашення суми заборгованості (а.с. 16-19). Відповідач [PERSON] відмовився від виконання будь-яких грошових зобов?язань перед позивачем (лист від 13.11.2014 року а.с. 20), таким чином 6-місячний строк було пропущено, оскільки із даним позовом банк звернувся лише в серпні 2015 року. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданого позивачем, станом на 13.07.2015 року заборгованість за кредитним договором № 056-пп від 24.03.2008 року становить 155 000,00 грн. (а.с. 26) Проте, суд за аналогічними підставами, приходить до висновку про необхідність відмови в позові, оскільки строки звернення до суду із позовом пропущені позивачем. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України) На підтвердження переривання перебігу позовної давності представник позивача посилається на перекази готівки, які мали місце 31.05.2012 року (а.с. 22) та 28.02.2014 року (а.с. 23), для часткового погашення заборгованості по кредиту. А також посилається на пункт 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосуванням судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Щодо другої квитанції, то представник відповідача просить звернути увагу суду, що номер кредитного договору в ній зазначений інший, крім того, померла особа апріорі не може погашати заборгованість особисто шляхом внесення готівки на рахункм після своєї смерті. Суд погоджується із тим, що це не є належний та допустимий доказ. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 02.12.2010 року по 13.07.2015 року (а.с. 24-25) вбачається, що позичальник здійснив останній платіж по погашенню простроченого платежу за кредитним договором № 056-пп від 24.03.2008 року - 31.05.2012 року. Перебіг позовної давності для позивача щодо пред?явлення вимог про погашення заборгованості за кредитним договором розпочався саме з цієї дати і закінчився по спливу трьох років, однак даний позов до суду було здано до канцелярії суду лише 06.08.2015 року, про що свідчить вхідний штамп на позовній заяві (№ 53104 від 06.08.2015 року) Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та абзацу 8 п. 4.10 Постанови Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім того, п. 1.3 Розділу 1 IV Глави Постанови Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за № 790/19528 касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. У грошових чеках, заявах на видачу готівки, на підставі яких видається клієнтам готівка, незалежно від суми, за винятком реалізації пам'ятних та інвестиційних монет, мають зазначатися дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, найменування документа, серія, номер і дата його видачі, найменування установи, що його видала. У прибуткових, видаткових та прибутково-видаткових касових ордерах на приймання та видачу готівки працівникам банку (філії, відділення) зазначаються прізвище, ім'я, по батькові отримувача, найменування та номер документа (посвідчення/перепустки). Крім обов'язкових, касові документи можуть містити й додаткові реквізити, потрібні для здійснення окремих касових операцій, визначених банком. Реквізити в усіх касових документах заповнюються згідно з правилами, зазначеними в додатку 16 до цієї Інструкції. Також, при проведенні даної операції, в частині заповнення обов?язкових реквізитів, в розділах платник та отримувач коштів вказаний [PERSON], із зазначенням документу, який був пред?явлений: «паспорт», серію якого неможливо розібрати через погану якість ксерокопії наданої позивачем, № 732543 виданий Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві, із зазначенням місця проживання [PERSON] - [ADDRESS]; в графі «підпис платника» вказане прізвище «[PERSON]», а в графі «Підпис банку: бухгалтер; касир» - стоять лише підписи невідомих осіб. Суд критично оцінює ці докази на підтвердження погашення заборгованості по кредитам. Отже, враховуючи, що відповідачі по справі не здійснювали жодного платежу по погашенню заборгованості по кредиту та відсоткам за користування ним, відомості, які містяться в квитанціях про проведення операцій на переказ готівки № 101 від 28.02.2014 року та № 1 від 31.05.2012 року, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та постанови Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за № 790/19528 містячи суперечливу між особою інформацію (щодо самого платника та його особистих даних), в розділі призначення платежу в квитанції на проведення операції по переказу готівки № 101 від 28.02.2014 року зазначено: «Погашення відсотків зг. кредитного дог № 356-пп від 24.03.2008 р.», що не є кредитним договором за даним позовом, на момент проведення даних операцій позичальник помер (свідоцтво про смерть від 30.11.2010 року), щодо факту підробки підпису позичальника [PERSON] на переказі готівки від 28.04.2014 року № 101 внесено відомості до ЄРДР 16.02.2016 року та відкрито кримінальне провадження, а тому суд не погоджується з твердженням представника позивача що дані платежі є тією обставиною, що свідчить про переривання строку позовної давності і тому не можуть свідчити про визнання особою свого боргу та бути підставою для задоволення позову. А тому враховуючи правову позицію Верховного Суду України (постанова № 6-160цс-14 від 19.11.2014 року та № 6-116цс13 від 06.11.2013 року) за якою, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов?язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При цьому, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Суд приходить до висновку, що позивачем ПАТ «КБ «Хрещатик» пропущено строк позовної давності, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed