Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначило, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 01.12.2011 року [PERSON] отримала кредит в сумі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, надала згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, щомісячно має погашати частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та Овердрафтом. Однак, відповідач порушила умови договору та станом на 30 вересня 2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 23335 грн 24 коп, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2838 грн 96 коп, із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 18908 грн 89 коп, а також штрафи 500 грн 00 коп (фіксована частина) та 1087 грн 39 коп (процентна складова). А тому, позивач просить стягнути з відповідача 23335 грн 24 коп заборгованості за кредитом та сплачені судові витрати в розмірі 1600 грн 00 коп. Представник позивача до суду не зявився, однак в позові зазначив, що просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, однак подала до суду заяву, в якій позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог та пропуском позивачем строку позовної давності. Дослідивши письмові\~ докази\~ та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про\~ наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційного банку "ПриватБанк" укладено кредитний договір № б/н від 01 грудня 2011 року. Згідно договору [PERSON] отримала кредит в сумі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, надала згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, щомісячно має погашати частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та Овердрафтом. Однак, відповідач порушила умови договору та станом на 30 вересня 2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 23335 грн 24 коп, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2838 грн 96 коп, із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 18908 грн 89 коп, а також штрафи 500 грн 00 коп (фіксована частина) та 1087 грн 39 коп (процентна складова). За змістом\~ ст.ст.1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, тобто ця сума є неустойкою. За нормами ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Дана стаття надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки),\~ зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків та наявності інших обставин, які мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З аналізу правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-100цс14, вбачається, що передбачені ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України підстави для зменшення розміру неустойки мають самостійний характер та визначаються у кожному випадку окремо в залежності від обставин справи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України\~ з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" в п. 27 розяснив, що істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України можна вважати, зокрема: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). \~\~\~\~ Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. [PERSON] кредит отримано 01 грудня 2011 року, строк виконання договору настав 01 грудня 2014 року, загальний\~ строк позовної давності закінчився б 01 грудня 2017 року, однак з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором вбачається, що 13 січня 2015 року [PERSON] проводилась проплата заборгованості по договору в сумі 145,37 грн. Відповідно до ст.264 ч.1 Цивільного кодексу України "Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку", а в нашому випадку перебіг строку позовної давності перервано 13 січня 2015 року здійсненням [PERSON] проплати заборгованості. Позовна заява до суду подана 30 січня 2017 року, тому строк позовної давності для звернення до суду з позовом позивачем не порушено. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ст.258 ч.2 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252 - 255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 Цивільного кодексу). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісячно) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення (штрафу, пені) немає, договору про збільшення позовної давності, що визначено ст.259 ч.1 Цивільного кодексу України між сторонами не укладалася. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності до вимог про стягнення (штрафу, пені), позивачем не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення (штрафу, пені)за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.10,60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 2838 грн. 96 коп та заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 18908 грн 89 коп. У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачем, згідно з платіжним дорученням понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600,00 грн, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: partial