Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит"(далі Банк), та [PERSON] укладений кредитний договір № 66-0/МБ із змінами та доповненнями, відповідно до якого позичальнику надані кредитні кошти окремими траншами у межах непоновлюваної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 950 000 доларів США та 2 020 000,00 грн. на строк до 10 травня 2022 року та сплатити за користування кредитом відсотки, виходячи з відсоткових ставок, вказаних у п.3.1 кредитного договору. В забезпечення кредитних зобов`язань Банк уклав договори поруки від 11 травня 2007 року та додаткові угоди до них від 31.11.2007 року з [PERSON] та [PERSON] , які зобов`язалися нести солідарну відповідальність з [PERSON] за виконання кредитних зобов`язань. Позивач посилався на те, що станом на 27 квітня 2015 року розмір заборгованості складає 43 662 879,57 грн., яку він просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів. Відповідачі позов не визнали. Ухвалою від 06 липня 2015 року суддя Приморського районного суду Шликов С.П. відкрито провадження, розгляд справи призначено на 15 липня 2015 року. На підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2015 року справу передано для розгляду судді Приморського районного суду Загороднюку В.І. 13 липня 2015 року відповідачем [PERSON] було подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року про відкриття провадження. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] було повернуто апелянту. Справа повернута до суду 1-ї інстанції. У лютому 2016 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, просила визнати недійсним кредитний договір № 66-07/МБ від 11 травня 2007 року. При цьому посилалася на те що кредитний договір є недійсним в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів», а також те що кредитний договір підписаний особами, які не мали необхідного обсягу повноважень. Ухвалою судді Загороднюка В.І. від 24 березня 2016 року об`єднано зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 01 лютого 2017 року представником відповідача [PERSON] було подано клопотання про призначення технічної експертизи документів. Ухвалою від 01 лютого 2017 року клопотання представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] про призначення технічної експертизи документів задоволено. Провадження у справі зупинено до закінчення експертизи. Листом від 13 липня 2017 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України № 11-34/449 справу повернуто у зв`язку з відсутністю в інституті відповідного обладнання та неможливістю провести експертизу. 22 лютого 2017 року представником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Хуторянець О.В. подано апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року про зупинення провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відхиллено, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2017 року залишено без змін. Ухвалою судді Загороднюка В.І від 02 серпня 2017 року було задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] про призначення технічної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Листом від 04 грудня 2017 року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз «Про оптимізацію об`єктів дослідження, надання необхідних матеріалів, направлення матеріалів справи» запропоновано провести ревізію досліджуваних документів та об`єктів дослідження з метою їх оптимізації (зменшити кількість досліджуваних документів (або об`єктів дослідження) для надання можливості виконати призначену експертизу у технічно можливі терміни. Для виконання клопотання експертів матеріали цивільної справи направлені до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Загороднюком В.І. від 14.12.2017 року провадження у справі відновлено. Листом від 17 січня 2018 року Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз «Про направлення повідомлення та документів» повідомлено про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2019 року здійснено повторний авторозподіл та передано справу на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Бондарю В.Я. Ухвалою від 06 лютого 2019 року вирішено розглядати справу в загальному позовному порядку. Підготовче засідання призначено на 19 березня 2019 року. 19 березня 2019 року судове засідання не відбулося. Відповідач [PERSON] 19 березня 2019 року подала клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання судом було задоволено, розгляд справи відкладено на 10 квітня 2019 року. 09 квітня 2019 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання 10 квітня 2019 року учасники справи не з`явились. Судом постановлено ухвалу цивільну справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним роз`єднати в окремі провадження. Виділити в самостійне провадження справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, та передано матеріали для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Підготовче засідання відкладено до 03 червня 2019 року. У підготовче засідання 03 червня 2019 року учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Судом постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті. Судове засідання призначено на 04 липня 2019 року. 02 липня 2019 року представником відповідача [PERSON] - адвоката Труба К.Б. було подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням у відпустці. 03 липня 2019 року відповідачем [PERSON] було подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням її адвоката Труба К.Б. у відпустці. У судовому засіданні 04 липня 2019 року заяви [PERSON] та її адвоката Труба К.Б. було задоволено, розгляд справи відкладено до 30 липня 2019 року. У судове засідання 30 липня 2019 року не з`явився представник позивача, відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено до 28 серпня 2019 року. У судовому засіданні 28 серпня 2019 року представник позивача не з`явився, було задоволено клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог. У судовому засіданні оголошено перерву до 24 вересня 2019 року. 24 вересня 2019 року у судове до суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Колеснікової Ю.С. про відкладення розгляду справи. Причини неявки визнанні неповажними. У судовому засіданні було задоволено клопотання від 04 липня 2019 року відповідача [PERSON] про витребування доказів. Клопотання частково задоволено. Розгляд справи відкладено до 25 жовтня 2019 року. 25 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про залучення у якості 3-х осіб без самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енертер». Клопотання було задоволено судове засідання відкладено до 22 листопада 2019 року. У судове засідання 22 листопада 2019 року з`явився представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковальський В.Є., інші учасники справи у судове засідання не з`явились, сповіщались про час та місце судового засідання. 22 листопада 2019 року від відповідача [PERSON] та її представника адвоката Труба К.Б. надійшли заяви про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою вказані заяви повернуті заявникам на підставі ч.ч. 2, 4 ст. 183 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи без участі представника позивача суд враховує, що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи, що провадження у справі відкрито ще у липні 2015 року, відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою представника позивача, в даному випадку, призвело б до порушення права інших учасників на розгляд справи впродовж розумного строку. Таким чином, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами на підставі наданих сторонами доказів. Заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2012 року по справі 22ц-802/12 та рішенням Апеляційного суду Одеської області (Номер провадження: 22-ц/785/2443/15) від 17 березня 2015 року встановлено наступні обставини: 11 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", та [PERSON] укладений кредитний договір № 66-07 МБ відповідно до якого позичальнику надані кредитні кошти окремими траншами у межах непоновлюваної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 950 000 доларів США на строк до 10 травня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом та сплатою комісійних винагород відповідно до п.2.6 Договору. На видачу двох перших траншів в доларах США між Банком та [PERSON] були укладені дві додаткові угоди: - додаткова угода №1 від 21 травня 2007 року на видачу траншу в сумі 506 878,90 доларів США; - додаткова угода №2 від 23 травня 2007 року на видачу траншу в сумі 443 121,10 доларів США; Згідно додаткової угоди №3 від 30 листопада 2007 року були внесені зміни до Кредитного договору і позичальнику було відкрито непоновлювану мультивалютну кредитну лінію у розмірі 6 757 635 грн. на строк до 10 травня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом у доларах США та 16% за користування кредитом у Національній валюті України. На видачу наступного траншу в Національній валюті України в сумі 2 020 000 грн. між Банком та [PERSON] була укладена додаткова угода №4 від 30 листопада 2007 року. В забезпечення кредитних зобов`язань Банк уклав договори поруки від 11 травня 2007 року та додаткові угоди до них від 30.11.2007 року з [PERSON] та [PERSON] , які зобов`язалися нести солідарну відповідальність з [PERSON] за виконання кредитних зобов`язань. Також на забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 14 травня 2007 року та 30 листопада 2007 року між банком та позичальником укладений іпотечний договір з відповідними змінами, за яким [PERSON] як майновий поручитель передала в іпотеку банку належне їй майно - нежитлові приміщення підвалу загальною площею 510,60кв.м., які розташовані в [ADDRESS] , узгодженою вартістю в 8 832 600 грн. 00 коп. З березня 2009 року позичальник [PERSON] перестала своєчасно сплачувати узгоджені платежі і станом на 28 жовтня 2011 року у неї утворилася сума простроченої заборгованості за кредитом в загальному розмірі 12 739 921 грн. 86 коп., яка складалась із: - 485 758,05 доларів США, 424 137,92 долара США та 1 880 247 грн. 08 коп. боргів за тілом кредитів; - 139 794,60 доларів США, 118 437,52 доларів США та 23 004 грн. 57 коп. сум заборгованості за процентами, та - 831 737 грн. 52 коп., 686 424 грн. 59 коп. і 10 396 грн. 27 коп. сум пені. Письмові вимоги від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про усунення порушень умов кредитного договору на адресу позичальника-іпотекодавця направлені належним чином 12 травня 2011 року і 1 червня 2011 року. На підставі викладеного Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2012 року по справі 22ц-802/12 було звернуто стягнення в межах кредитної заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в загальній сумі 12 305 531 грн. 43 коп., яка складається з: - 485 758,05 доларів США, еквівалентних 3 870 714 грн. 45 коп., 424 137,92 доларів США, еквівалентних 3379 700 грн. 60 коп., та 1 880 247 грн. 08 коп. боргів за тілом кредитів, - 139 794,60 доларів США, еквівалентних 1 113 939 грн. 28 коп., 118 437,52 доларів США, еквівалентних 943 757 грн. 50коп. та 23 004 грн. 57 коп. сум заборгованості за процентами, та - 593 296 грн. 96 коп., 490 474 грн. 72 коп. і 10 396 грн. 27 коп. сум пені, на предмет іпотеки - нежитлові приміщення кафе, які розташовані в [ADDRESS] , та складаються з нежитлових приміщень підвалу, першого поверху, антресолі в літ. А-4 (прим. з 99-1 по 99-35), загальною площею 510,60кв.м., і належать на праві власності [PERSON] , та передані нею в іпотеку на підставі іпотечного договору з відповідними змінами від 14 травня 2007 року і 30 листопада 2007 року, укладеного між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., шляхом проведення публічних торгів з встановленням початкової ціни в сумі 8832600грн. 00 коп. Рішенням Апеляційного суду Одеської області (Номер провадження: 22-ц/785/2443/15) від 17 березня 2015 року було встановлено розмір заборгованості, яка виникла станом на 29 січня 2013 року на загальну суму 2 300 268,77 грн. На підставі цього було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268 гривень 77 копійок., а також було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268 гривень 77 копійок. Крім того, судом встановлено, що 26 червня 2014 року позивач відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 140626/ВПВ-1 з подальшими змінами та доповненнями, право вимоги за додатковою угодою №1 від 21 травня 2007 року на загальну суму 853509,26 долл. США та додатковою угодою №2 від 23 травня 2007 року на загальну суму 741617,65 долл. США до Кредитного договору № 66-07 МБ від 11 травня 2007 року. 26 серпня 2014 року договором про дострокове розірвання було розірвано Договір про відступлення прав вимоги № 140626/ВПВ-1. 26 червня 2014 року позивач відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Енертер» на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 140626/ВПВ-2 право вимоги за додатковою угодою № 4 від 21 травня 2007 року на загальну суму 2875063,4 грн. Кредитного договору № 66-07 МБ від 30 листопада 2007 року. 26 серпня 2014 року договором про дострокове розірвання було розірвано Договір про відступлення прав вимоги № 140626/ВПВ-2. Договором про відступлення прав вимоги № 141212/ВПВ-8 позивач знову відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» право вимоги за Договором 66-07/МБ на загальну суму 1654903,07 долл.США, та 3014356,22 грн. 08 червня 2015 року договором про дострокове розірвання було розірвано Договір про відступлення прав вимоги № 141212/ВПВ-8. Матеріалами справи не підтверджується розмір прав вимоги які було повернуто позивачу за зазначеним договором. Крім того, матеріалами справи не підтверджується розрахунок заборгованості, наданий позивачем у обґрунтування своїх позовних вимог. Так у позові зазначено (т. 1 а.с. 3), що станом на 27 квітня 2015 року заборгованість складає: За Кредитним договором № 66-07/МБ доп 1 від 21 травня 2007 року: Сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 354227,3 долл.США (7952980,28 грн.); Сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 131530,75 долл. США (2953079, 73 грн.); Кредитним договором № 66-07/МБ доп 2 від 23 травня 2007 року: Сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 308834,5 долл.США (6933837,93 грн.); Сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 115303,42 долл.США (2953079, 73 грн.); Кредитним договором № 66-07/МБ доп 4 від 30 листопада 2007 року: Сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 1401865,6 грн. ; Сума простроченої по основному боргу кредиту - 478381,48 грн. Згідно наданого розрахунку загальної суми заборгованості по Кредитному договору№ 66-07/МБ доп 1 від 21 травня 2007 року (т. 1 а.с. 42) розрахунок здійснювався за період з 30.01.2013 року по 27.04.2015 року. Загальна сума чергового погашення за вказаний період складає 58804, 21 долл.США. Суд не приймає до уваги посилання позивача на заборгованість у сумі строкової заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду у сумі 354227,3 долл. США та Суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду у сумі 131530,75 долл. США, що у сумі складає загальну суму заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду 485758,05 долл.США так як вказані суму жодним чином не обґрунтовані. Згідно наданого розрахунку загальної суми заборгованості по Кредитному договору № 66-07/МБ доп 2 від 23 травня 2007 року (т. 1 а.с. 46) розрахунок здійснювався за період з 30.01.2013 року по 27.04.2015 року. Загальна сума чергового погашення за вказаний період складає 67789,52 долл.США. Суд не приймає до уваги посилання позивача на заборгованість у сумі строкової заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду у сумі 308834,6 долл. США та Суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду у сумі 116303,42 долл. США, що у сумі складає загальну суму заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду 424137,92 долл.США так як вказані суму жодним чином не обґрунтовані. Згідно наданого розрахунку загальної суми заборгованості по Кредитному договору№ 66-07/МБ доп 4 від 30 листопада 2007 року (т. 1 а.с. 49) розрахунок здійснювався за період з 30.01.2013 року по 27.04.2015 року. Загальна сума чергового погашення за вказаний період складає 252394,44 грн. Суд не приймає до уваги посилання позивача на заборгованість у сумі строкової заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду у сумі 1401865,6 грн. та Суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду у сумі 478381,48 грн., що у сумі складає загальну суму заборгованості по основному боргу кредиту на кінець звітного періоду 1880247,08 грн., так як вказані суму жодним чином не обґрунтовані. Крім того, наявність заборгованості іншої ніж заборгованість, яка виникла з 30.01.2013 року по 27.04.2015 року. у вигляді сум чергового погашення відповідно до графіку (т. 1 а.с. 42, 46, 49) спростовуються обставинами встановленими Рішенням Апеляційного суду Одеської області (Номер провадження: 22-ц/785/2443/15) від 17 березня 2015 року, де було встановлено розмір заборгованості, яка виникла станом на 29 січня 2013 року на загальну суму 2 300 268,77 грн. та вже стягнута за вказаним рішенням. Що стосується розрахунку сум чергового погашення відповідно до графіку (т. 1 а.с. 42, 46, 49) то вказаний розрахунок не співпадає з Графіками погашення кредиту Додаток 1 за той же період (т. 1 а.с.13, 18, 24). Враховуючі наведене суд вважає що сума заборгованості, наведена позивачем у позові, за Кредитним договором № 66-07/МБ (доп 1 від 21 травня 2007 року; доп 2 від 23 травня 2007 року; доп 4 від 30 листопада 2007 року) є необґрунтованою. Завданнями цивільного судочинства у відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язані відповідно до ст. 510 ЦК України є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Вказана правова позиція міститься в Постанові Великої Палати від 31 жовтня 2018 року по справі № 465/646/11. Як вбачається з матеріалів справи позовну заяву з додатками було надіслано до суду поштовим зв`язком 04 червня 2015 року. Відповідно до частини шостої статті 70 ЦПК України (в редакції яка діяла на час вчинення процесуальної дії) строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв`язку. Як судом було зазначено вище, позовну заяву було подана до суду 04 червня 2015 року, тобто в період дії Договору про відступлення прав вимоги № 141212/ВПВ-8, у відповідності до якого позивач відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» право вимоги за Договором 66-07/МБ. Отже, у позивача було відсутнє суб`єктивне право вимоги за Договором 66-07/МБ, так як воно було відступлене Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 141212/ВПВ-8. У зв`язку з чим матеріалами справи не підтверджується порушення прав Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» за Договором 66-07/МБ з підстав зазначених у позові. Обґрунтованим, у відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не приймається до уваги той факт, що Договір про відступлення прав вимоги № 141212/ВПВ-8, якій укладено 12 грудня 2014 року було розірвано 08 червня 2015 року на підставі договору про дострокове розірвання. Так як вказана підстава (правопороджуючий юридичний факт) виникла вже після подачі позову, позивач на цю обставину не посилався як на підставу своїх вимог ні в позові, ні у відповіді на відзив. Позивач не скористався своїм правом у відповідності до ч. 3 ст. 49 ЦПК України на зміну підстав позову (заява про зміну підстав позову до суду не подавалась). Отже, у суду відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, судом враховується правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц, яка містить наступні висновки. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені. Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись з письмовими вимогами про усунення порушень умов кредитного договору на адресу позичальника-іпотекодавця 12 травня 2011 року і 1 червня 2011 року, та здійснивши звернення стягнення на предмет іпотеки за Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2012 року по справі 22ц-802/12 в межах кредитної заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в загальній сумі 12 305 531 грн. 43 коп, а також стягнувши за Рішенням Апеляційного суду Одеської області (Номер провадження: 22-ц/785/2443/15) від 17 березня 2015 року солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268 гривень 77 копійок., а також стягнувши солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268 гривень 77 копійок. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, у суду відсутні підстави для стягнення сум відсотків у вигляді сум строкової та простроченої заборгованості по відсоткам та пені за прострочення заборгованості по основному боргу, кредиту, відсоткам. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). У Постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду, також висловила правову позицію щодо припинення договору поруки, з урахування встановленої законодавцем правової природи поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, та відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Враховуючі наведене, підстав для стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як поручителів не має.

Outcome: dismissed