Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання за кожним з них права власності по 1/12 частці квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування зазначили, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частки квартири [ADDRESS], яка належала покійному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 грудня 1998 року відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгостехніка». Вони є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], зареєстровані у вказаній квартирі та постійно в ній мешкають. Коли вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їм було відмовлено, оскільки наданий ними правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру, не відповідає вимогам законодавства. Представник позивачів у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. За таких обставин судом ухвалюється заочне рішення, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 січня 2010 року [PERSON] помер [INFO] в с. Скаржинці Ярмолинецького району Хмельницької області, актовий запис №1. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданного відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгостехніка» 12 грудня 1998 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно паспортних даних позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS], мешкали у вказаній квартирі на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та мешкають дотепер. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановами державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори №1887/02-31, №1888/02-31, №1886/02-31 від 21.05.2014 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON], яке складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS], у зв'язку з подачею спадкоємцями документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] було видано відділом приватизації Старокостянтинівського акціонерного товариства «Сільгостехніка» на підставі розпорядження (наказу) від 25.11.1998 року №30, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги. Згідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п.5 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення. Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації. Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру. Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, право власності на частку приватизованої квартири виникло у спадкодавця з моменту видачі розпорядження про передачу квартири в спільну сумісну власність, тобто з 25.11.1998 року. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивачі, як спадкоємці прийняли спадщину після смерті [PERSON], але не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину, то слід захистити їхні права та в судовому порядку визнати за кожним з них право власності по 1/12 частці квартири [ADDRESS] як за спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved