Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом, покликаючись на те, що згідно з договором надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності,посвідченого 05 липня 1990 року Червоноградською державною нотаріальною конторою її чоловіку [PERSON] згідно з рішенням виконавчого комітету Гірницької селищної ради від 26.10.1989 року №112 було передано земельну ділянку,площею 700 кв.метрів для будівництва індивідуального житлового будинку в с.м.т.Гірник по вул.Садовій,6. 2 грудня 2014 року її чоловік помер, у звязку з чим відкрилася спадщина на неалежне йому майно,в тому числі і на зазначену земельну ділянку. З даного приводу вона звернулась до нотаріуса, яким була заведена спадкова справа. У видачі свідоцтва про право на спадщину на незавершений будівництвом житловий будинок на зазначеній земельній ділянці їй було відмовлено нотаріусом, у звязку з тим, що державний акт на вищевказану земельну ділянку спадкоємець за життя не отримав і будівництво житлового будинку не розпочав, відповідно і реєстрація права власності не була проведена. Таким чином, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в інший спосіб ніж шляхом звернення до суду із даною позовною заявою. Тому просить про визнати за нею право на приватизацію та отримання свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті її померлого чоловіка. Позивачка в судовому засіданні була відсутня, подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача теж подав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без участі представника Гірницької селищної ради. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачка являється дружиною [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ №297273. Як вбачається з копії договору надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності,посвідченого 05 липня 1990 року Червоноградською державною нотаріальною конторою чоловіку позивачки - [PERSON] згідно з рішенням виконавчого комітету Гірницької селищної ради від 26.10.1989 року №112 було передано земельну ділянку, площею 700 кв.метрів для будівництва індивідуального житлового будинку в с.м.т.Гірник по вул.Садовій,6. Рішенням виконавчого комітету Гірницької селищної ради від 31.10.1996 року №68а [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку по вул. Садовій,6 в с.м.т.Гірник площею 700 кв.метрів для будівництва індивідуального житлового будинку. 2 грудня 2014 року її чоловік помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. У звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, про що Соснівською державною нотаріальною конторою 12.02.2015 року була заведена спадкова справа за №57099780 у спадковому реєстрі. Позивачка звернулась до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на незавершений будівництвом житловий будинок №6 по вул.Садовій в смт.Гірник Львівської області та земельну ділянку, на якій він побудований, після чого державним нотаріусом Соснівської державної нотаріальної контори 03.06.2015 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що державний акт на вищевказану земельну ділянку спадкоємець за життя не отримав і будівництво житлового будинку не розпочав, відповідно і реєстрація права власності не була проведена. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1ст. 1261 ЦК спадкоємцями першої черги за законом є позивачка, як дружина померлого. Крім неї також спадкоємцями першої черги є її дочки: [PERSON] та [PERSON] Миколаїіна, які відмоввились від належної їм частки спадщини в її користь. Інших спадкоємців першої черги немає. Стаття 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно пункту "г" ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч.3 ст.152 ЗК України. Як зазначено у п. 3.3. роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.5 вище вказаних розяснень, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 13 9-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності наземельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року N 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 3К). Однак з 01.01.2013 року поняття державного акту, як документу, що посвідчує право власності, відсутнє у Земельному кодексі України, і державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку реєструється у державному реєстрі прав із видачею свідоцтва про право власності. Оскільки процедура приватизації земельної ділянки була розпочата, але спадкодавець не оформив та не отримав свідоцтва про право власності на неї, то зазначене право переходить до його спадкоємців. Статтями 328, 392 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, що іншим чином позивачка не може оформити право власності на спірну земельну ділянку, відповідач не заперечує щодо цього, тому суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved