Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що 24.10.2014 року під час виконання трудових обовязків комплектувальника-водія складської техніки в ТОВ "Альянс-Макет" з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого його здоров'ю було завдано шкоду у вигляді перелому шийки лівого стегна із зміщенням. По вказаному факту роботодавцем було проведено розслідування, яким встановлено, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Внаслідок нещасного випадку позивач втратив 60 % професійної працездатності, у звязку з чим рішенням МСЕК йому встановлена ІІ група інвалідності, з повторним оглядом 01.03.2016 року. У звязку з цим, 02.06.2015 року постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Липовецькому районі Вінницької області (далі ВД ФССНВ У Липовецькому районі, відповідач) прийнято постанову № 0216/20191/20191/2 (далі Постанова), якою [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 11\~802,42 грн. Позивач не погоджується з розміром призначеної і виплаченої йому одноразової допомоги, оскільки вважає, що при її призначенні ВД ФССНВ У Липовецькому районі мало застосувати положення Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції станом на день настання нещасного випадку, тобто 24.10.2014 року, а не статті 42 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в редакції від 01.01.2015 року. Таким чином, позивач просить суд зобовязати відповідача здійснити доплату одноразової допомоги, сума якої з урахуванням отриманих коштів складає 66\~880,38 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов з підстав, що наведені в ньому. Представник ВД ФССНВ У Липовецькому районі проти задоволення позову заперечив вказавши на те, що право на отримання потерпілим одноразової допомоги настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки таке рішення МСЕК прийняло 12.02.2015 року, призначення [PERSON] одноразової допомоги здійснено у відповідності до статті 42 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в редакції від 01.01.2015 року, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24.10.2014 року під час виконання трудових обовязків комплектувальника-водія складської техніки в ТОВ "Альянс-Макет" з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого його здоров'ю було завдано шкоду у вигляді перелому шийки лівого стегна із зміщенням. За результатами розслідування нещасного випадку комісія склала Акт за формою Н-1 (а.с. 9-11, далі Акт Н-1), а також Акт за формою Н-5 (а.с. 6-8, далі Акт Н-5), яким встановила, що нещасний випадок який стався із [PERSON] є таким, що пов'язаний з виробництвом. Основною причиною настання нещасного випадку є те, що потерпілий не був пристебнутий ременем безпеки. Внаслідок нещасного випадку позивач втратив 60 % професійної працездатності, у звязку з чим рішенням МСЕК (а.с. 13) йому встановлена ІІ група інвалідності, з повторним оглядом 01.03.2016 року. У звязку з цим, 02.06.2015 року постановою ВД ФССНВ У Липовецькому районі прийнято постанову № 0216/20191/20191/2 (а.с. 14), якою [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 11\~802,42 грн. З розрахунку одноразової допомоги слідує, що призначення [PERSON] одноразової допомоги здійснено ВД ФССНВ У Липовецькому районі у відповідності до статті 42 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в редакції від 01.01.2015 року. Позивач не погоджується з розміром призначеної і виплаченої йому одноразової допомоги, оскільки вважає, що при її призначенні ВД ФССНВ У Липовецькому районі мало застосувати положення Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (ст. 13, 21, 28, 34) в редакції станом на день настання нещасного випадку, тобто 24.10.2014 року, а не статті 42 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в редакції від 01.01.2015 року. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 13 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон 1105-XIV, в редакції станом на 24.10.2014 року), страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності потерпілого (ст. 21 Закону N 1105-XIV). Згідно статті 28 Закону, страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду (частина 2 статті 34 Закону N 1105-XIV). Відповдіно до частини 2 статті 40 Закону N 1105-XIV одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. В пункті 11 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (далі Постанова N 6 зазначено, що у разі настання страхового випадку Фонд виплачує застрахованому страхові виплати, передбачені статтею 28 Закону N 1105-XIV. Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право в потерпілого, застрахованого відповідно до Закону № 1105-XIV, на отримання одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання страхового випадку виникає з дня встановлення йому МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком. З зазначеного слідує, що призначення одноразової допомоги [PERSON] здійснено у відповідності до законодавства, яке діяло на день встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності за страховим випадком від 24.10.2014 року, а саме статті 42 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" в редакції від 01.01.2015 року відповідно до якої, у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату, а також статті 47 цього Закону. Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що підстав для доплати позивачу одноразової допомоги за страховим випадком у відповідності до положень Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (ст. 13, 21, 28, 34) в редакції станом на день настання нещасного випадку, тобто 24.10.2014 року, не має. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed