Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

13 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №11454, виданого 07 вересня 2015 року про звернення стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа Банк» на квартиру [ADDRESS], таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що він не отримував повідомлень про факт невиконання ним зобов'язань за кредитним договором та не був повідомлений про розмір та наявність заборгованості за договором, не отримував повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. У відзиві на позовну заяву представник банку послався на те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи для вчинення виконавчого напису нотаріусу: оригінал кредитного договору, витягу за особовим рахунком, вимогу про усунення порушень з доказами її направлення позичальнику. Безспірність заборгованості підтверджували документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р.№1172. Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис відповідно до закону, підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні. У відповіді на відзив представник позивача посилалась на те, що повідомлення від банку з вимогою про необхідність погашення заборгованості позивач не отримував, як вбачається з матеріалів справи, таке повідомлення повернулося за закінченням терміну зберігання. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. надав до суду заяву, відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та просив справу розглядати без його участі. Третя особа ПАТ «АЛЬТБАНК» у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.03.2012 року ПАТ «Банк Кіпру» і [PERSON] уклали кредитний договір №30\\22-322\\2012 на умовах повернення, строковості, платності, цільового використання грошових коштів у сумі 260 000 грн. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. ПАТ «Банк Кіпру» виконав свої зобов'язання за договором кредиту і перерахував суму кредиту в повному обсязі на поточний рахунок позичальника [NUMBER] в ПАТ «Банк Кіпру», що визнав в судовому засіданні представник позивача, та видав грошові кошти через касу банку позичальникові, що підтверджується витягом з особовим рахунком. В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за договором кредиту 29.03.2012 року, ПАТ «Банк Кіпру» і [PERSON] уклали іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] надав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,9 кв.м., в тому числі житловою - 41,5 кв.м., що належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міськради 15.07.2009 року. 16 липня 2014 року ПАТ «Банк Кіпру» змінило найменування та місцезнаходження на ПАТ «Неос Банк». За новою редакцією статуту ПАТ «Неос Банк» є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру». Зазначена інформація є загальнодоступною та оприлюднена на офіційному сайті банку. 21 липня 2014 року ПАТ «Неос Банк»» відступив ПАТ «Альфа Банк» за договором факторингу №1 права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №30\\22-322\\2012, про що ПАТ «НЕОС Банк» направив позичальникові відповідне повідомлення. 21.07.2015 року ПАТ «Альфа Банк» на адресу [PERSON] направив вимогу про досудове врегулювання спору і удруге довів до відома позичальника про заміну кредитора, зазначивши, що позичальник залишив без уваги звернення банку з питань виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, тому банк виклав вимогу про дострокове повернення кредитних коштів і сплати відсотків у строк 30 днів з дати отримання досудової вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, вимога повернулась до банку у зв'язку з закінченням терміну зберігання. 07.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстром №11454 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], та належить на праві власності позивачеві [PERSON] Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року та п.п.1.1,1.2 п.1 глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1-3.4 п.3 глави 16 "Порядку", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.2.3 п.2 глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому "Переліку документів". При цьому, "Перелік документів" не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та "Порядку вчинення нотаріальних дій". Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Положеннями пункту 2 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріусів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З аналізу наведеного суд дійшов висновку, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення до нотаріуса повинна існувати, й крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання цих документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору як такого щодо заборгованості. . Верховний Суд України у правовому висновку, що викладений у постанові від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, дійшов висновку, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і фактом подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З долучених ПАТ «Альфа-Банк» копій документів до справи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 07.09.2015 року за реєстровим №11454, вбачається, що нотаріусу були надані копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання та копія конверта, що повернувся без вручення за закінченням терміну зберігання. Окрім цього, судом встановлено, що, оскільки [PERSON] досудову вимогу банку не виконав, ПАТ «Альфа-Банк» у серпні 2015 року звернулося до суду з позовом про стягнення зі [PERSON] на користь банку 141195,98 грн. на виконання вимог договору кредиту №30\\22-322\\2012, де борг за тілом кредиту - 126268,02 грн., заборгованість за відсотками - 14927,96 грн.. Це свідчить, що на час вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виконавчого напису від 07.09.2015 року за реєстром №11454 про звернення стягнення на належне позивачеві нерухоме майно, в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за договором про іпотечний борг № №30\\22-322\\2012 від 29.03.2012 року, у зв'язку із чим вказана заборгованість не може вважатися безспірною та, відповідно, не підлягає стягненню на підставі виконавчого напису нотаріуса. Висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, які викладені у справах № 6-27цс15 від 04.03.2015 року та №6-141цс14 від 11.03.2015 року. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов переконання про доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають задоволенню шляхом визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 07.09.2015 року за реєстром № 11454 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності позивачеві [PERSON], таким, що не підлягає виконанню. Також суд зазначає, що за пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, а не до нотаріусів. Відповідно до узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, яке було обговорено 07 лютого 2014 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, оскільки нотаріус не в змозі своїми діями або припиненням свої дій вплинути на поновлення порушеного права позивача. В той же час, нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Оскільки нотаріус у справі є неналежним позивачем, суд задовольняє позов лише щодо вимог заявлених до ПАТ «Альфа-Банк». Крім цього, зважаючи на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача ПАТ «Альфа-Банк» слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial