Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником земельної ділянки площею 0,075газ цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.ПП Борщагівка, вул. Гагаріна,26-а. 06 квітня 2015 року вона уклала договір з Київською обласною філією Центру державного земельного кадастру на проведення топографо-геодезичних робіт по земельній ділянці. На виконання вказаного договору Київська обласна філія Центру державного земельного кадастру виготовила план-схему розміщень будівель на її земельній ділянці та кадастровий план. Відповідно до план-схеми земельної ділянки частина будівлі 2 КН, що належить відповідачу, перетинає межу від точки Г до точки В та частково розміщена на території її земельної ділянки. Вона неодноразово зверталась до відповідача [PERSON], так як будинок останнього частково знаходиться на її земельній ділянці, а також до голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради зі скаргами з приводу того,що не може в повній мірі користуватися своїм правом власності та розпоряджатися даною земельною ділянкою у власних цілях. Станом на момент звернення із позовом до суду відповідач не звільнив само зайняту земельну ділянку тане демонтував самовільно збудовані будівлі, що і змусило її звернутись до суду за захистом порушеного права. Тому просила суд зобовязати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.ПП Борщагівка, вул. Гагаріна,26-а,площею 0,075 га, кадастровий номер 3222485901:01:026:0028, яка належить їй на праві власності шляхом знесення за власний рахунок частини будівлі 2КН ( згідно план-схеми земельної ділянки), паркану, а також будь-яких інших обєктів, які знаходяться на території земельної ділянки по межі В-Г. У судове засідання позивач не зявився. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов. У судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та третьої особи та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,075газ цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.ПП Борщагівка, вул. Гагаріна,26-а, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 вересня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1137. 06 квітня 2015 року [PERSON] уклала договір з Київською обласною філією Центру державного земельного кадастру на проведення топографо-геодезичних робіт по земельній ділянці площею 0,075газ цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,с.ПП Борщагівка, вул. Гагаріна,26-а. На виконання вказаного договору Київська обласна філія Центру державного земельного кадастру виготовила план-схему розміщень будівель на земельній ділянці та кадастровий план. Відповідно до план-схеми земельної ділянки частина будівлі 2 КН, що належить [PERSON], перетинає межу від точки Г до точки В та частково розміщена на території земельної ділянки [PERSON] У добровільному порядку вирішувати спір відповідач [PERSON] не бажає. Відповідач у відповідності до вимог статті\~10,11,\~57-61 ЦПК\~так і не надав доказів які спростовують вищенаведене. Відповідно з приписами частин 2, 3, 5\~статті 158 ЗК\~виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У пункті 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~роз'яснено, що згідно зі\~ст. 158 ЗК\~суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади с питань земельних ресурсів. Статтею 106 ЗК\~передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання зазначеної статті наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 р. № 376 ( в діючій з урахування змін редакції), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно п. 2.1. цієї Інструкції - встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо\~\~відведення земельної ділянки. За змістом п.2.3. Інструкції - комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно п. 2.8 цієї Інструкції\~\~- технічна документація\~\~із землеустрою щодо встановлення\~\~меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: - пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної\~\~ділянки,\~\~\~\~відомості\~\~\~\~про\~\~\~\~виконавця\~\~\~\~(виконавців),\~\~\~\~реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1); \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- копію документа,\~\~що\~\~посвідчує\~\~фізичну\~\~особу,\~\~або\~\~\~\~копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; - копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали\~\~польових топографо-геодезичних робіт; - план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних . земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ - перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ -\~\~у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктами 4.1. - 4.3. Інструкції передбачене наступне - відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до\~статті 186 Земельного кодексу України\~документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За приписами частин 1, 2\~статті 198 ЗК\~: 1. Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Відповідно п. 2.20 ДБН 79-92 - відстань від межі суміжної земельної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м. Відповідно до п. 3.25 ДБН 360 -92** - для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань від межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба прийняти не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. За приписами п. г ч.1\~ст. 96 ЗК\~землекористувачі зобов'язані - не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно частин 1, 2, 4, 7\~ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, і бо якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За змістом ч.1, ч.2\~ст. 103 ЗК: власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) (ч.1). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч.2). Відповідно до\~статті 386 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За приписами\~статті 387 ЦК\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно\~статті 391 ЦК\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 212 ЗК\~(Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок) - Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З змістом встановлених в\~статті 41 Конституції України\~та\~статті 153 ЗК\~гарантій - ніхто не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених законодавством України; правові підстави та порядок припинення права власності на землю визначено, зокрема, статтями\~143,\~145 ЗК. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~\~Конвенції про захист прав і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і. загальними принципами міжнародного права». За змістом пункту 17 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема,\~ЦК,\~статтею 103 ЗКвласником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396; якщо позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно пред'явлено до власника (користувача) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на це майно за особою, що його збудувала, власник (користувач) має право відповідно до вимог\~статті 23 ЦПК\~пред'явити зустрічний позов про знесення нерухомого майна; позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. За змістом пункту 29 постанови пленуму ВССУ від ЗО березня 2012 року N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва. Верховний Суд України в своїй постанові від 17.09.2014 року у справі № 6 - 137цс14, ухваленої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1\~ст. 355 ЦПК України, виклав наступну правову позицію: «За змістом частин четвертої та сьомої\~статті 376 ЦК України\~залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від Особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей\~16,\~386,\~391 ЦК України\~вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей\~3,\~15,\~16 ЦК України\~та статті З\~ЦПК України. Так, відповідно до частини першої статті З\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.» За приписами ч.2\~статті 11 ЦПК\~- особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Правовий аналіз приведених вище норм матеріального права гарантує захист порушених прав позивача щодо мирного володіння, користування, розпорядження своїм майном. Окрім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у\~постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~звернув увагу суді на наступне. Положення\~статті 376 ЦК\~поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. При вирішенні справ цієї категорії та застосуванні\~статті 376 ЦК\~суди повинні керуватися положеннями законодавства України про містобудування, яке складається, зокрема, із\~Конституції України, відповідних положень\~ЦК,\~Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК),\~законів України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування"\~(далі - Закон № 2780-XII), від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність" (далі - Закон № 687-XIV), від 16 вересня 2008 року № 509-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", від 25 грудня 2008 року № 800-VI"Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності"(далі - Закон № 3038-VI), від 22 травня 2003 № 858-IV "Про землеустрій", від 19 червня 2003 року № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання, з дотриманням яких повинно здійснюватися будівництво об'єктів нерухомості. Застосування зазначених нормативних актів має здійснюватися із дотриманням вимог про дію актів цивільного законодавства у часі. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений\~Законом України № 3038-VI\~дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями\~1,\~7та\~8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей\~29,\~31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей\~27,\~30\~зазначеного\~Закону. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями\~391,\~396 ЦК,\~статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей\~186,\~381 ЦК\~є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої\~статті 376 ЦК\~не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. Згідно пунктом 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення\~ЦК\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила\~статті 376 ЦК\~про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності\~ЦК\~та Законом № 3038-VI. Правильне і своєчасне вирішення справ за позовами про проведення перебудови чи знесення самочинно збудованих об'єктів нерухомості має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері землекористування й містобудування та запобігання таким порушенням.» Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в\~постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~розяснив таке: «Враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва». Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 36 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» звернув увагу на те, що за змістом\~статті 391 ЦК\~позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі; у зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Крім того, вимоги щодо відновлення меж земельної ділянки ґрунтуються на приписах\~статті 106 ЦК, зміст якої виникнення такого права пов`язує з правом власника земельної ділянки вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків - у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними. Або, таке право захисту не містить обмежень у часі і може використовуватися неодноразово на протязі всього часу володіння земельною ділянкою, за вказаних в статті умов. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК, частина перша\~статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). За вимогами частини 1\~статті 15 ЦК\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно 1\~ст. 16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом п.п. 1, 3, 4 ч.2\~ст. 16 ЦК\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права;\~\~припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.\~\~Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч.1\~ст. 88 ЦПК\~- стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~

Outcome: approved