Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Між [PERSON] і ТзОВ "Соул-Україна" 08.07.2016 року укладено договір № 00547 фінансового лізингу,згідно умов якого відповідач зобов"язувався придбати та передати позивачеві на умовах цього договору у користування предмет лізингу-мінітрактор ДТЗ 244.4С, 24 к.с. , кабіна з обігрівом. Позивач зазначає,що сплатив частину вартості трактора - 34000 грв.,якого не отримав. Просить визнати цей договір недійсним та стягнути вказану суму з відповідача. Посилається на те, що п.п. договору 9.1.,9.4 ст.9, п.12.2. та інші є несправедливими по відношенню до нього, призводять до істотного дисбалансу прав і обов"язків та завдають йому шкоди як споживачеві. Що суперечить ст.18 Закону України № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII ) . Оскільки не передбачають повернення сплаченої суми у жодному випадку. І що відповідач має право збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати у такому випадку договір. У заувальованій формі викладено визначення першочергового платежу,який не відповідає ст.16 ЗУ від 16.12.1997 року №723/97 "Про фінансовий лізинг" (далі - Закон №723/97) . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з наведених підстав. Пояснив, що в Інтернеті знайшов інформацію про ТзОВ "Соул-Україна", яке реалізує мінітрактори. У телефонному режимі погодив зустріч з представником цієї фірми. Оголошена ціна вибраного товару складала 68000 грв. Представник цю вартість підтвердила. Разом з матір"ю та швагром прибув у філію товариства у м.Луцьк. Там до укладення договору представник товариства надала інформацію про товар. Ствердила про незмінність зазначеної ціни. Поспішно запропонувала сплатити половину вартості товару - трактора. Надала фотоксерокопію останнього. Обіцяла доставку через два дні. Лише після пред"явлення чека про сплату запропонувала підписати договір, запевняючи,що все у ньому як розповіла . При цьому, сама гортала аркуші договору і вказувала місце підпису. Оскільки товар недоставлений в обіцяний строк, то на телефонні дзвінки у послідуючому грубила, а згодом номер не відповідав. Відповідач удруге в судове засідання не з"явився. Повідомлений про судове засідання своєчасно (перше - 03.11.2016) . А тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи за погодженням на це позивача. Надав письмове заперечення на позов,яке мотивував підписанням договору позивачем. Посилався на свободу договору і свободу підприємницької діяльності та несення певних ризиків. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка,вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов"язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов на певний строк і за встановлену плату(лізингові платежі). А ст.16 Закону №723/97 передбачено перелік дій, які становлять лізинговий платіж. Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (ст.4,12) фінансовий лізинг відноситься до фінансової послуги і захищає право клієнта на інформацію до укладення договору фінансової послуги. Зобов"язує дотримуватись вимог законодавства про захист прав споживачів. Системний аналіз вищезгаданого законодавства вимагає у даному випадку застосування до цих правовідносин спеціального закону,тобто № 1023-XII, де ст.18,19 забороняється нечесна підприємницька практика та забороняється включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. А несправедливими є умови, що суперечать принципу добросовісності, містять істотний дисбаланс договірних відносин і завдають шкоди споживачеві. Ст.60 ЦПК України покладає обов"язок доказування кожною стороною тих обставин,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач свій позов доводить такими доказами: копією паспорта,договором №00547 від 08.07.2016 р. фінансового лізингу, додатком №1 (специфікацією) і додатком №1, повідомленням на сплату платежу ТзОВ "Соул-Україна", технічною характеристикою предмета лізингу (трактора ДТЗ 4244С; фотоксерокопією його та квитанцією про сплату 34000 грв. на р/рахунок відповідача ). А також показаннями свідка [PERSON],яка була присутньою при укладенні цього договору фінансового лізингу і підтвердила пояснення позивача повністю. Відповідач свої заперечення доводить цим же договором та аналогічними додатками і ще опитувальним листом клієнта. З перерахованих доказів слідує, що дійсно між сторонами (фізичною особою позивачем і ТзОВ "Соул-Україна") укладено договір №00547 від 08.07.2016 р. фінансового лізингу,що не оспорюється ними. Разом з тим, з пояснень позивача та показань свідка [PERSON] судом з"ясовано, що до укладення цього договору їх спонукала інформація в Інтернет - мережі з пропозицією придбати у відповідача мінітрактори китайського виробництва , вартістю - 68000 грв. Представник відповідача до укладення договору ще раз підтвердила таку вартість. Низьку ціну мотивувала залишками даної продукції на складі, роком випуску - (2013) і розпродажем. Інформація обмежувалася лише технічною характеристикою транспортного засобу та фотоксерокопією. А щодо умов договору, то запропонувала сплату 50% вартості покупки, тобто 34000 грв. При цьому проявляла велику поспішність і наполягала на швидкому підписанні договору, зі змістом якого попередньо не ознайомлювала , а запевняла,що все там обумовлено як розповіла. Тільки після проведеної оплати і наявності чека дала підписати договір, особисто гортаючи його аркуші і прикриваючи,як ствердив позивач, рукописний текст. Про те, що саме з відповідачем укладено спірний правочин, свідчить квитанція про перерахування 34 000 грв. на р/рахунок № 26009052642625 відповідача ,який значиться і на ріквизитах заперечення на позов. Сам договір є досить громіздким (5 аркушів і номерація пунктів побудована з прив"язкою до статей розділу, що призводить до плутанини пунктів у разі відсутності вказівки на статтю) і тяжким для сприйняття через завуальовані окремі визначення та повторення. Як от: платіж за оформлення договору,платіж, перший платіж.(І п.12.2 - вказує,що платіж за оформлення договору поверненню не підлягає. У даному випадку 34000 грв. є досить значною сумою. При цьому особливих зусиль праці договір не вимагає бо у ньому лише кілька речень рукописного тексту щодо виду товару, адреси споживача та вартості.). Остання вписана нерозбірливим почерком. Згідно Закону №723/97 витрати по оформленню договору не складають лізинговий платіж. Нерівність умов сторін є у ст.5 , де відповідач має право в односторонньому порядку за невиконання умов договору розірвати його. При цьому звільнений від повідомлення про це споживача. А повертає сплачений платіж або частину його на умовах п.12.7 ст.12, тобто платіж за оформлення договору не підлягає поверненню ( саме по врученій для сплати платіжці на 34 000 грв. визначено,що це за оформлення фінансового договору). Тоді як позивач має право на розірвання договору лише після письмового попередження про це лізингодавця та з часу отримання відповіді на це, що зволікає у часі повернення коштів споживача і може бути досить тривалим у разі зловживання. Що є дисбалансом і нерівним становищем сторін. А якщо за погодженням сторін період лізингу скорочується, то лізингоодержувач зобов"язується сплатити лізингові платежі, штрафи,пеню достроково (ст.10 п.10). При цьому їх розмір може бути змінений. П.9 ст.3 договору передбачає доплату покупцем, якщо вартість лізингу відрізняється від погодженої на момент купівлі, але не передбачає конкретного строку виконання,що може бути також тривалим у часі. І в умовах ринкової нестабільності є дисбалансом прав сторін на користь відповідача. Наведені пункти містять істотні умови договору і порушують,на думку суду, принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов"язків у сторону погіршення прав споживача і завдають йому шкоди. А тому сукупність цих та інших обставин дає підстави для висновку визнання договору недійсним у цілому. Що стосується пред"явленого відповідачем доказу опитувального листа , заповненого в одному примірнику, то з"ясовано, що власноручно заповнений позивачем. Останній категорично заперечує проставлену "бажану вартість транспортного засобу - 300 000 грв." і наполягає,що дописана після заповнення ним цієї анкети.Бо на таку вартість покупки не тільки не розраховував , а і коштів не має. І ніколи такого договору не уклав би. Правова позиція Верховного суду України визначена у постановах від 08.06.2016 року № 6-330цс16 та від 11.05.2016 р.№ 6-3020 цс15 по фінансовому лізингу з визначенням критеріїв умов несправедливими, що порушують принцип добросовісності та містять істотний дисбаланс прав споживача і завдають йому шкоди . Вона є обов"язковою для врахуванням судом , що передбачено ст.214 ЦПК України. З врахуванням викладеного суд вважає позов підставним. З відповідача слід стягнути і судові витрати в сумі 1378 грн. (судовий збір) до бюджету відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved