Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про часткове стягнення заборгованості за договором поруки та просить стягнути з нього на свою користь солідарну часткову заборгованість за договором на видачу кредиту № 301-01 від 10.01.2003 р. в редакції Договору на відкриття мультивалютної кредитної лінії № 301-01 від 10.01.2003 р. та за договором поруки № 3 від 20 серпня 2016 року у сумі 64 000 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 січня 2003 р. Акціонерний банк «Енергобанк» (код 19357762, в подальшому - ПАТ «Енергобанк») і Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвікта» уклали договір на видачу кредиту №301-01. Відповідач отримав кредитні кошти віт ПАТ «Енергобанк». Умови Договору на видачу кредиту було неодноразово змінено, шляхом укладення низки додаткових угод; однією з додаткових угод від 29.03.2007 р. договір було переіменовано на Договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 301-01. В подальшому за текстом - «Кредитний договір». Для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Інвікта» після укладення низки договорів, між сторонами виникли зобов'язання за договором Поруки №3 від 20.08.2017 р., відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобов'язувався за своєчасне виконання Відповідачем ТОВ «Інвікта» оплати грошових коштів в сумі 300 000,00 грн. Відповідачу було направлено претензію від 21.08.2017 р. з вимогою сплатити кошти згідно Договору поруки №3, на яку було отримано відповідь з визнанням заборгованості та повідомленням про неможливість своєчасної оплати внаслідок браку коштів. В судове засідання представник позивача адвокат Токарєв В.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27.10.2017 (а.с.71-72) подав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог, просив розглянути справу у його та позивача відсутності (а.с.65). Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву, в якій визнав позовні наявність боргу, але заперечував проти порядку стягнення, вважаючи що Позивач мав право пред'являти позов до нього, як до поручителя лише після пред'явлення позову та стягнення заборгованості з майнового поручителя - ПрАТ «Інвікта-Маяк» як з майнового поручителя за кредитом на підставі договору застави нерухомого майна від 13.01.2003 р. (а.с.74). У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані заявником докази, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 10 січня 2003 р. Акціонерний банк «Енергобанк» (код 19357762, в подальшому - ПАТ «Енергобанк») і Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвікта» уклали договір на видачу кредиту №301-01 з графіком погашення кредиту (а.с.8-11). Відповідач отримав кредитні кошти віт ПАТ «Енергобанк». Умови Договору на видачу кредиту було неодноразово змінено, шляхом укладення низки додаткових угод; однією з додаткових угод від 29.03.2007 р. договір було переіменовано на Договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 301-01. В подальшому за текстом - «Кредитний договір» (а.с.12-33). З метою забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором - ТОВ «Інвікта», між ПАТ «Енергобанк» та майновим поручителем Закритим акціонерним товариством «Інвікта-Маяк» (код 31175895, в подальшому Приватне акціонерне товариство «Інвікта-Маяк») було укладено договір застави нерухомого майна від 13.01.2003 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корнієць Ларисою Іванівною, зареєстровано в реєстрі за № 180, та накладено заборону відчуження об'єкту застави, яка зареєстрована в реєстрі за № 181 від 13.01.2003 р. (далі за текстом - «Договір застави»). За умовами Договору застави, для забезпечення вимог Заставодержателя, ПАТ «Енергобанк», які випливають з Кредитного договору (з усіма змінами та доповненями до нього), укладеному між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Інвікта», Заставодавець ПрАТ «Інвікта-Маяк» передає Заставодержателю ПАТ «Енергобанк» нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва - частину виробничого корпусу № 7 готовністю 98% за адресою: м. Київ, пр. Червоних Козаків (в подальшому переіменований в пр. Московський, далі - пр. Степана Бандери), буд. 8, загальною площею 7 387,2 кв.м. (а.с.34-38). В подальшому, між ПАТ «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», яка діє в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого пайового венчурного інвестиційного фонду «Даліз-Класік», було укладено Договір № 1 відступлення права вимоги від 29.02.2012 р. Згідно цього договору Первісний кредитор ПАТ «Енергобанк» відступив Новому кредитору ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» в повному обсязі право вимоги по стягненню з ТОВ «Інвікта» заборгованості за Кредитним договором (Договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 301-01 від 29.03.2007 р., який є новою редакцією Договору на видачу кредиту № 301-01 від 10.01.2003 р. з усіма додатковими угодами до нього в загальній сумі 24 843 697,14 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 887 175,53 грн. та заборгованості за несплаченими відсотками в сумі 7 956 521,61 грн.). Також новому кредитору передавалось право вимагати від ТОВ «Інвікта» сплати штрафних санкцій нарахованих на дату відступлення в сумі 966 119,99 грн. Право вимоги від Первісного ПАТ «Енергобанк» до Нового кредитора ТОВ «КУААПФ «Даліз-Фінанс» перейшло з моменту підписання договору (а.с.39-40). На виконання п. 2.1., 2.2. Договору №1 про відступлення прав вимоги ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» перерахувало ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» у повному обсязі вартість відступленого права вимоги в сумі 24 843 697,14 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: -№ 136 від 29.02.2012 р. на суму 24 500 000,00 грн. -№ 137 від 15.03.2012. р. на суму 343 697,14 грн. Копії банківських виписок та платіжних доручень, які підтверджують перерахування коштів, додано до позовної заяви (а.с.41-43). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу. Згідно вищенаведеного, від ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» перейшли права кредитора за Кредитним договором. Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Таким чином, у даному випадку з відступленням права вимоги згідно договору №1 про відступлення права вимоги від 29.02.2012 р. від ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» перейшли права і на заставу нерухомого майна ПрАТ «Інвікта-Маяк» за Договором застави. В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», яка діє в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого пайового венчурного інвестиційного фонду «Даліз-Класік» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Співдружність Ессет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Співдружність-3» недиверсифікованого виду, було укладено Договір № 2 відступлення права вимоги від 28.08.2012 р. Згідно цього Договору №2 Первісний кредитор ТОВ «КУААПФ «Даліз-Фінанс» відступив Новому кредитору ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» в повному обсязі право вимоги по стягненню з ТОВ «Інвікта» заборгованості за Кредитним договором (Договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 301-01 від 29.03.2007 р., який є новою редакцією Договору на видачу кредиту № 301-01 від 10.01.2003 р. з усіма додатковими угодами до нього в загальній сумі 24 843 697,14 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 887 175,53 грн. та заборгованості за несплаченими відсотками в сумі 7 956 521,61 грн.). Також новому кредитору передавалось право вимагати від ТОВ «Інвікта» сплати штрафних санкцій нарахованих на дату відступлення в сумі 966 119,99 грн. Право вимоги від Первісного кредитора ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» до Нового кредитора ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» перейшло з моменту підписання договору (а.с.44-46). На виконання п. 2.1., 2.2. Договору №2 про відступлення прав вимоги ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» перерахувало ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» у повному обсязі вартість відступленого права вимоги в сумі 23 500 000,00 грн, що підтверджується платіжними документами: - № 109 від 30.08.2012 р. на суму 23 500 000,00 грн. Копії платіжних документів (банківська виписка), які підтверджують перерахування коштів, додано до позовної заяви (а.с.47). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу. Згідно вищенаведеного, від ПАТ «КУААПФ «Даліз-Фінанс» до ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» перейшли права кредитора за Кредитним договором. Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Таким чином, у даному випадку з відступленням права вимоги згідно договору № 2 про відступлення права вимоги від 28.08.2012 р. від ПАТ «Енергобанк» через ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» до ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» перейшли права на заставу нерухомого майна ПрАТ «Інвікта-Маяк» за Договором застави. В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Співдружність Ессет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Співдружність-3» недиверсифікованого виду та Позивачем [PERSON], було укладено Договір № 3 відступлення права вимоги від 01.03.2016 р. Згідно цього Договору № 3 Первісний кредитор ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» відступив Новому кредитору [PERSON] в повному обсязі право вимоги по стягненню з ТОВ «Інвікта» заборгованості за Кредитним договором (Договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 301-01 від 29.03.2007 р., який є новою редакцією Договору на видачу кредиту № 301-01 від 10.01.2003 р. з усіма додатковими угодами до нього в загальній сумі 24 843 697,14 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 887 175,53 грн. та заборгованості за несплаченими відсотками в сумі 7 956 521,61 грн.). Також новому кредитору передавалось право вимагати від Відповідача-1 ТОВ «Інвікта» сплати штрафних санкцій нарахованих на дату відступлення в сумі 966 119,99 грн. (а.с.48-51). Договори про відступлення права вимоги належать до консенсуальних договорів, які набирають чинності з моменту підписання, і право вимоги від Первісного ПАТ «Енергобанк» до Нового кредитора перейшло з моменту підписання договору незалежно від сплати грошових коштів. Про відступлення права вимоги згідно Договору № 3 від 01.03.2016 р. Позивач повідомив Боржника (ТОВ «Інвікта») листом, копія якого додається та копією поштової квитанції (рекомендований лист) згідно вимог ч. 2 ст. 516 ЦК України (а.с.52-53). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу. Згідно вищенаведеного, від ТОВ «КУА «Співдружність Ессет Менеджмент» до [PERSON] перейшли права кредитора за Кредитним договором. Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Таким чином, у даному випадку з відступленням права вимоги згідно договору № 3 про відступлення права вимоги від 01.03.2016 р. від ПАТ «Енергобанк» через ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс» та через ТОВ «КУА «Співдружність Еввет Менеджмент» до [PERSON] перейшли права і на заставу нерухомого майна ПрАТ «Інвікта-Маяк» за Договором застави на підставі ч. 2 ст. 512 ЦК України, та ст. 27 Закону України «Про заставу». Для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Інвікта» за Кредитним договором (з урахуванням: Договору №1 про відступлення прав вимоги від 29.02.2012 р., Договору №2 про відступлення права вимоги 28.08.2012 р., Договору № 3 про відступлення права вимоги від 01.03.2016 р.) перед Позивачем [PERSON], між Відповідачем [PERSON] та Позивачем [PERSON] було укладено договір Поруки № 3 від 20.08.2017 р. (далі за текстом Договір поруки). Згідно умов Договору поруки Відповідач [PERSON] зобов'язувався за своєчасне виконання Відповідачем ТОВ «Інвікта» оплати грошових коштів в сумі 300 000,00 грн. (а.с.54). Відповідачу було направлено претензію від 21.08.2017 р. з вимогою сплатити кошти згідно Договору поруки № 3, на яку було отримано відповідь з визнанням заборгованості та повідомленням про неможливість своєчасної оплати внаслідок браку коштів (а.с.55-56). Положеннями п. 2.1 Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання Відповідачем до 01.09.2017 р. своїх зобов'язань по Кредитному Договору, Поручитель зобов'язується не пізніше одного банківського дня, з моменту отримання від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником своїх зобов'язань, сплатити суму коштів, яку вимагає Кредитор (Позивач). Крім того, п. 3.1 Договору поруки №3 встановлено, що у випадку невиконання Боржником його зобов'язань перед Позивачем згідно Кредитного Договору, Поручитель (Відповідач) та Боржник відповідають перед Позивачем як солідарні боржники. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо заборгованості за Кредитним договором, що підтверджується його відповіддю від 28.08.2017 р. на претензію позивача від 21.08.2017 р. Таким чином, внаслідок вищенаведених дій Відповідача та Боржника, у них утворилась солідарна заборгованість перед Позивачем за Кредитним Договором (з урахуванням: Договору №1 про відступлення прав вимоги від 29.02.2012 р., Договору №2 про відступлення права вимоги 28.08.2012 р., Договору № 3 про відступлення права вимоги від 01.03.2016р.) та Договором поруки № 3, яку Відповідачі та Боржник не сплачують Позивачу, чим порушують не лише умови укладених між сторонами договорів, але й вимоги чинного законодавства України, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Пункт 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При таких обставинах, з наведених вище актів цивільного законодавства України випливає обов'язок Боржника оплатити вартість відступленого права вимоги за ціною, на умовах, в строк та в порядку передбаченому Договором відступлення права вимоги, а Кредитор має право вимоги від Боржника та Поручителя оплати вартості відступленого права вимоги, у разі прострочення такої оплати покупцем. Кредитор має право звернутись з позовною заявою в суд про стягнення заборгованості як до Боржника та Поручителя разом, так і до одного з них (Боржника або Поручителя) окремо. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст.14, 526 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли цивільні права і обов'язки (зобов'язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк платежу за договором Поруки №3 настав 01.09.2017 р. та на теперішній час не сплачено. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України чітко визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 553 Цивільного кодексу України передбачено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 Цивільного кодексу України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Оскільки право вимоги за Кредитним договором (з урахуванням: Договору №1 про відступлення прав вимоги від 29.02.2012 р., Договору №2 про відступлення права вимоги 28.08.2012 р., Договору № 3 про відступлення права вимоги від 01.03.2016 р.) перейшло до Позивача у повному обсязі, та Позивач вжив усіх правових підстав для сплати йому грошових коштів за відступлене право вимоги, тому позовні вимоги є обґрунтованими та законними. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно Цивільного кодексу України застава та порука є самостійними способами забезпечення зобов'язань. Первісним кредитором ПАТ «Енергобанк», для забезпечення виконання зобов'язань боржника - ТОВ «Інвікта», було укладено договір застави нерухомого майна від 13.01.2003 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корнієць Ларисою Іванівною, зареєстровано в реєстрі за №180 (з додатковими угодами). Сторони договору застави не укладали додаткової угоди про зміну договору застави на договір іпотеки, тому правовідносини сторін повинні регулюватись законом України «Про заставу». Згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Таким чином, з відступленням права вимоги згідно договору № 1 про відступлення права вимоги від 29.02.2012 р. від ПАТ «Енергобанк» до ТОВ «КУА АПФ «Даліз-Фінанс», потім згідно з договором про відступлення права вимоги №2 до ТОВ «КУА Співдружність Ессет Менеджмент», і потім згідно договору про відступлення права вимоги №3 до [PERSON] переходять права і на заставу нерухомого майна ПрАТ «Інвікта-Маяк» за Договором застави. На відмінність від іпотеки, застава нерухомого майна не вимагає укладення договору про відступлення вимог за забезпечувальним договором, і застава слідує за кредитором у випадку його зміни в силу ст. 27 Закону України «Про заставу». Порука і застава є самостійними видами забезпечення зобов'язань та існують незалежно одне від одного. Право Позивача щодо пред'явлення позову до будь-кого - поручителя за договором поруки чи до майнового поручителя за договором застави не залежить одне від одного. Тому позиція Відповідача щодо необхідності попереднього пред'явлення позову та звернення стягнення на нерухомість до майнового поручителя не ґрунтується на Законі, і тому не може бути прийнята до уваги судом. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Водночас, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1». На підставі викладеного,

Outcome: approved