Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У жовтні місяці 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ГОРА-Україна», в якому просить стягнути з відповідача на його користь проценти за користування позикою в сумі 7 170 590,61 гривень (сім мільйонів сто сімдесят тисяч п'ятсот дев'яносто гривень 61 копійка). В обґрунтування позовних позовних вимог зазначає, що 12.12.2008 року між громадянином Російської Федерації [PERSON] (позикодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРА-Україна» (позичальник) був укладений Договір позики № 19/1410 (далі - Договір). Відповідно до умов статті 2 Договору позикодавець зобов'язався надати позичальнику позику в розмірі, що не перевищує 12 мільйонів рублів РФ на термін до 31.03.2010 року, а позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 20% річних на залишок фактичної заборгованості. Сторонами Договору були укладені такі додаткові угоди до Договору: № 1 від 09.03.2009 року - зміни до п. 2.1. - надання позики частинами з встановленням строків та сум. № 2 від 26.03.2009 року - зміни до п. 2.1. - встановлено строки та суми часткового надання позики, встановлено, що розмір позики не перевищує 37 мільйонів рублів РФ; - зміни до п. 2.3. - встановлено строки та суми часткового повернення позики; - зміни до п. 2.4. - встановлено порядок сплати процентів; № 3 від 22.06.2009 року - зміни до ст. 8 - зміна реквізитів сторін; № 4 від 31.08.2009 року - зміни до ст. 2: - встановлено, що розмір позики не перевищує 70 мільйонів рублів РФ (п. 2.1.); встановлено строки та суми часткового надання позики; встановлено 12,5% річних за користування позикою (п.2.1.); - встановлено новий строк повернення позики - 30.12.2010 року (п. 2.З.); - встановлено, що сплата процентів здійснюється в рублях РФ, встановлено обов'язок Позичальника сплатити проценти в 30-денний строк з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця (п. 2.4.); - встановлено право Позичальника на дострокову сплату нарахованих процентів (п. 2.5.) - зміни до п.7.1. - продовжено строк дії Договору - до 30.12.2010 року. №5 від 08.04.2010 року; - зміни до п.2.1. - встановлено, що розмір позики не перевищує 107 мільйонів карбованців РФ, встановлено строки та суми часткового надання позики; - встановлено новий строк повернення позики - 30.12.2011 р. (п.2.3.); - зміни до п.7.1. - продовжено строк дії Договору - до 30.12.2011 року. №5/1 від 22.04.2010 року: - Договір доповнено п. 2.8, відповідно до якого проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості до моменту фактичного повернення позики. № 6 від 25.04.2010 року - зміна банківських реквізитів Позикодавця. №7 від 11.03.2011 року: - зміни до п. 2.1. - встановлено строки та суми часткового надання позики; встановлено 10,2% річних за користування позикою; - зміни до п. 7.4. - встановлено черговість погашення заборгованості Позичальником. 12.07.2011 року між громадянином РФ [PERSON], громадянином РФ [PERSON] та ТОВ «ГОРА-Україна» було укладено тристоронню угоду про відступлення Позикодавцем прав та обов'язків за Договором позики №19/1410 від 12.12.2008 року (далі - Угода). Відповідно до умов Угоди позикодавець [PERSON] (правоволоділець) передає, а [PERSON] (правонабувач) приймає на себе у повному обсязі права та обов'язки, що належать правоволодільцю станом на дату укладання Угоди, в обсязі та на умовах Договору позики №19/1410 від 12.12.2008 року, укладеному між громадянином РФ [PERSON] і ТОВ «ГОРА -Україна» з урахуванням змін внесених додатковими угодами до Договору. Вартість відступлених прав за Договором становить 107 мільйонів рублів РФ. Всі умови Договору не змінені Угодою є незмінними. 28.12.2011 року сторони уклали додаткову угоду № 8 до Договору, відповідно до якої строк надання позики продовжений до 31.12.2013 року, строк повернення позики - до 31.12.2013 року, строк дії Договору - до 31.12.2013 року . 12.01.2012 року сторони уклали додаткову угоду № 9, якою внесли зміни до підпункту 7.5. Договору та погодили, що всі спори, які випливають з дійсного договору, вирішуються сторонами у суді за місцезнаходженням відповідача. Договір позики та додаткові угоди до нього зареєстровані в Запорізькому регіональному управлінні НБУ, відповідно до Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам (п. 1.16), та отримано реєстраційне свідоцтво. Станом на дату складання позову, Позичальник отримав позику в повному обсязі - в сумі 107 мільйонів рублів РФ. Пунктом 2.4 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 встановлено, що позичальник зобов'язаний сплатити проценти Позикодавцю на протязі 30-ти календарних днів після отримання письмової вимоги, але не пізніше закінчення строку дії Договору. Станом на 01.01.2013 проценти за користування позикою становлять суму в розмірі 29 091 977,47 рублів РФ. 17.01.2013 року [PERSON] надав ТОВ «ГОРА-Україна» письмову вимогу про сплату процентів за користування позикою. До теперішнього часу вимога залишена без відповіді і виконання. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги та підтвердила обставини, якими вони обґрунтовані. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує прав та інтересів інших осіб, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. 12.12.2008 року між громадянином Російської Федерації [PERSON] (позикодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРА-Україна» (позичальник) був укладений Договір позики № 19/1410 (далі - Договір). Відповідно до умов статті 2 Договору позикодавець зобов'язався надати позичальнику позику в розмірі, що не перевищує 12 мільйонів рублів РФ на термін до 31.03.2010 року, а позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 20% річних на залишок фактичної заборгованості. Сторонами Договору були укладені такі додаткові угоди до Договору: № 1 від 09.03.2009 року - зміни до п. 2.1. - надання позики частинами з встановленням строків та сум. № 2 від 26.03.2009 року - зміни до п. 2.1. - встановлено строки та суми часткового надання позики, встановлено, що розмір позики не перевищує 37 мільйонів рублів РФ; - зміни до п. 2.3. - встановлено строки та суми часткового повернення позики; - зміни до п. 2.4. - встановлено порядок сплати процентів; № 3 від 22.06.2009 року - зміни до ст. 8 - зміна реквізитів сторін; № 4 від 31.08.2009 року - зміни до ст. 2: - встановлено, що розмір позики не перевищує 70 мільйонів рублів РФ (п. 2.1.); встановлено строки та суми часткового надання позики; встановлено 12,5% річних за користування позикою (п.2.1.); - встановлено новий строк повернення позики - 30.12.2010 року (п. 2.З.); - встановлено, що сплата процентів здійснюється в рублях РФ, встановлено обов'язок Позичальника сплатити проценти в 30-денний строк з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця (п. 2.4.); - встановлено право Позичальника на дострокову сплату нарахованих процентів (п. 2.5.) - зміни до п.7.1. - продовжено строк дії Договору - до 30.12.2010 року. №5 від 08.04.2010 року; - зміни до п.2.1. - встановлено, що розмір позики не перевищує 107 мільйонів карбованців РФ, встановлено строки та суми часткового надання позики; - встановлено новий строк повернення позики - 30.12.2011 р. (п.2.3.); - зміни до п.7.1. - продовжено строк дії Договору - до 30.12.2011 року. №5/1 від 22.04.2010 року: - Договір доповнено п. 2.8, відповідно до якого проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості до моменту фактичного повернення позики. № 6 від 25.04.2010 року - зміна банківських реквізитів Позикодавця. №7 від 11.03.2011 року: - зміни до п. 2.1. - встановлено строки та суми часткового надання позики; встановлено 10,2% річних за користування позикою; - зміни до п. 7.4. - встановлено черговість погашення заборгованості Позичальником. 12.07.2011 року між громадянином РФ [PERSON], громадянином РФ [PERSON] та ТОВ «ГОРА-Україна» було укладено тристоронню угоду про відступлення Позикодавцем прав та обов'язків за Договором позики №19/1410 від 12.12.2008 року (далі - Угода). Відповідно до умов Угоди позикодавець [PERSON] (правоволоділець) передає, а [PERSON] (правонабувач) приймає на себе у повному обсязі права та обов'язки, що належать правоволодільцю станом на дату укладання Угоди, в обсязі та на умовах Договору позики №19/1410 від 12.12.2008 року, укладеному між громадянином РФ [PERSON] і ТОВ «ГОРА -Україна» з урахуванням змін внесених додатковими угодами до Договору. Вартість відступлених прав за Договором становить 107 мільйонів рублів РФ. Всі умови Договору не змінені Угодою є незмінними. 28.12.2011 року сторони уклали додаткову угоду № 8 до Договору, відповідно до якої строк надання позики продовжений до 31.12.2013 року, строк повернення позики - до 31.12.2013 року, строк дії Договору - до 31.12.2013 року. 12.01.2012 року сторони уклали додаткову угоду № 9, якою внесли зміни до підпункту 7.5. Договору та погодили, що всі спори, які випливають з дійсного договору, вирішуються сторонами у суді за місцезнаходженням відповідача. Договір позики та додаткові угоди до нього зареєстровані в Запорізькому регіональному управлінні НБУ, відповідно до п. 1.16 Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, та отримано реєстраційне свідоцтво. Зазначені обставини підтверджуються реєстраційним свідоцтвом № 5 Управління НБУ України в Запорізькій області від 11.02.2009 р. та додатками до нього № 1 від 06.05.2009 р., № 2 від 17.11.2009 р., № 3 від 12.05.2010 р., № 4 від 26.04.2011 р., № 5 від 16.01.2012 р. Відповідач отримав позику в повному обсязі - в сумі 107 мільйонів рублів РФ, що підтверджується SWIFT повідомленнями від 26.02.2009 року, 03.03.2009 року, 13.03.2009 року, 02.04.2009 року, 18.05.2009 року, 10.06.2009 року, 11.06.2009 року, 19.06.2009 року, 23.06.2009 року, 25.06.2009 року, 06.07.2009 року, 10.07.2009 року, 20.07.2009 року, 23.07.2009 року, 28.07.2009 року, 04.08.2009 року, 06.08.2009 року, 25.11.2009 року, 09.12.2009 року, 14.12.2009 року, 08.02.2010 року, 04.03.2010 року, 07.04.2010 року, 27.07.2010 року, 30.07.2010 року, 27.08.2010 року, 13.09.2010 року. Пунктом 2.4 Договору встановлено, що позичальник зобов'язаний сплатити проценти Позикодавцю на протязі 30-ти календарних днів після отримання письмової вимоги, але не пізніше закінчення строку дії Договору. Станом на 01.01.2013 проценти за користування позикою становлять суму в розмірі 29 091 977,47 рублів РФ (за офіційним курсом НБУ на дату складання позову становить 7 170 590,61 грн. (10 грн. = 2,4648рублів)), що підтверджується розрахунком процентів за позикою згідно Договору 19/1410 від 12.12.2008 року, який визнаний представником відповідача. 17.01.2013 року позивач надав ТОВ «ГОРА-Україна» письмову вимогу про сплату процентів за користування позикою, що підтверджується копією вимоги від 17.01.2013 року, яка залишена без виконання, що визнав представник відповідача. Стороною в угодах є [PERSON], який є громадянином Російської Федерації, зазначений як фізична особа. Відповідно до ст. 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також: міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 2 ч. ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія чи представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Статтею 414 ЦПК України передбачено, що підсудність судам України цивільних справу спорах, в яких беруть участь іноземці, а також у спорах, в яких хоча б одна із сторін, які беруть участь у спорі, проживає за кордоном, визначається законами України. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок. Статті 75, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначають підсудність справи судам України. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також: з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Статтею 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до ст.73 вказаного Закону іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках передбачених законом, учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. При цьому вибір права має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину. Статтею 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України. Сторонами Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків за Договором сторони несуть відповідальність у відповідності до законодавства Російської Федерації (п.6.1), у всьому, що не передбачено Договором сторони керуються законодавством Російської Федерації (п.7.3.). Крім того, в додаткових угодах сторони дійшли згоди, що матеріальним правом, яке застосовується до умов договору є право Російської Федерації. Сторони Договору явно виразили свій вибір права, а тому до правовідносин між ними повинні застосовуватись норми законодавства Російської Федерації. Відповідно до ст. 307 ЦКРФ в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) визначені дії, або утриматись від визначених дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1). Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів (ч.2). Статтею 309 ЦКРФ встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов зобов'язання та вимог закону. Відповідно до ст.420 ЦКРФ договором визнається угода двох або кількох осіб про встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ч. І). До зобов'язань, що виникли з договору, застосовуються загальні положення про зобов'язання (ч. З). Згідно ст. 422 ЦКРФ договір має відповідати обов'язковим для сторін правилам, встановленим законом та іншими правовими актами (імперативним нормам), які діють в момент його укладення. Частиною 1 ст.807 ЦКРФ встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей або рівну кількість отриманих ним речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей. Згідно ч. 1 ст.808 ЦКРФ, договір позики між громадянами повинен бути укладений в письмовій формі, якщо його сума перевищує не менше ніж в десять разів встановлений законом мінімальний розмір оплати праці, а у випадку коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Договір позики №19/1410 від 12.12.2008 р., укладений між громадянином РФ [PERSON] і ТОВ «ГОРА - Україна» відповідає вимога закону Російської Федерації і є чинним. Згідно ч. 1 ст.809 ЦКРФ, якщо інше не встановлено законом або договором, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів на суму позики в розмірах та порядку, встановленому договором. Договором встановлено, що позичальник сплачує відсотки за користування позикою в розмірі 10,2% річних (п.2.1 в редакції додаткової угоди №7) на фактичний залишок заборгованості до моменту фактичного повернення позики (п.2.8. в редакції додаткової угоди №5/1). Оскільки до теперішнього часу позика не повернута Позикодавцю, у Позичальника існує обов'язок по сплаті процентів за користування нею. Згідно ст.382 ЦКРФ право (вимога), що належить кредитору на підставі зобов'язання, може бути передано ним іншій особі за договором (уступка вимоги) або перейти до іншої особи на підставі закону. Відповідно до ст.389 ЦКРФ уступка вимоги на підставі зобов'язання, вчиненого в простій письмовій формі або в нотаріальній формі, має бути вчинена у відповідній письмовій формі. 12.07.2011 р. між громадянином РФ [PERSON], громадянином РФ [PERSON] та ТОВ «ГОРА - Україна» було укладено тристоронню угоду про відступлення Позикодавцем прав та обов'язків за Договором позики №19/1410 від 12.12.2008 р. Ця Угода укладена у простій письмовій формі, що і Договір позики. Оскільки Позичальник є стороною цієї Угоди він є обізнаним про її укладення та згоден із цим. Відповідно до ст.314 ЦКРФ якщо зобов'язання передбачає або дозволяє встановити день його виконання або період часу, протягом якого воно має бути виконано, зобов'язання підлягає виконанню в цей день або, відповідно, в любий момент в межах такого періоду. Пунктом 2.4. Договору (в редакції додаткової угоди №4) встановлено обов'язок Позичальника сплатити проценти в 30-денний строк з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця. Оскільки 17.01.2013 [PERSON] надав ТОВ «ГОРА - Україна» письмову вимогу про сплату процентів за користування позикою, яка залишена без відповіді і виконання, позивач набув право вимагати сплати процентів за користування позикою в судовому порядку. Розмір процентів за користування позикою станом на 01.01.2013 становить 29 091 977,47 рублів РФ, що за офіційним курсом НБУ на дату складання цього позову становить 7 170 590,61 грн. (10 грн. = 2,4648 рублів). Частиною 1 ст.9 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. Норми права Російської Федерації сумісні з нормами права України, які регулюють відповідні цивільно-правові відносини. Так, поняття зобов'язання та підстави його виникнення - ст.307 ЦКРФ - ст.509 ЦК України; загальні умови виконання зобов'язань - ст.309 ЦКРФ - ст.526 ЦК України, строк виконання зобов'язання - ст.314 ЦКРФ - ст. 530 ЦК України, зміна кредитора в зобов'язанні - ст.ст.382, 389 ЦКРФ - ст.ст.512-514 ЦК України, поняття договору - ст.420 ЦКРФ - ст.626 ЦК України, відповідність договору закону та іншим правовим актам - ст.422 ЦКРФ - ст.627 ЦК України, поняття, форма договору позики - ст.807, 809 ЦКРФ - ст.1046, 1047 ЦК України, проценти за договором позики - ст.809 ЦКРФ - ст.1048 ЦК України. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Станом на 01.01.2013 проценти за користування позикою становлять суму в розмірі 29 091 977,47 рублів РФ (за офіційним курсом НБУ на дату складання позову становить 7 170 590,61 грн. (10 грн. = 2,4648рублів)), що підтверджується розрахунком процентів за позикою згідно Договору 19/1410 від 12.12.2008 року, який визнаний представником відповідача. 17.01.2013 року позивач надав ТОВ «ГОРА-Україна» письмову вимогу про сплату процентів за користування позикою, що підтверджується копією вимоги від 17.01.2013 року, яка залишена без виконання, що визнав представник відповідача. Оскільки на день розгляду справи у суді відповідач не сплатив позивачу проценти за користування позикою, то вони підлягають стягненню з нього у судовому порядку. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з ТОВ «ГОРА-Україна» на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, судовий збір в сумі 3441,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved