Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та просила визнати недійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 13 травня 2004 року, а також визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], а також на нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] р. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] р. помер її дід - [PERSON]. На момент смерті померлому належало наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.08.1993 р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 3-4981, зареєстрованого Дніпродзержинським БТІ за реєстровим № 230п-35; 1/5 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.1998 р. виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження за № 4/458-98, зареєстрованого КП "ДМБТІ" в реєстрову книгу за № 322п-21. Інші частки квартири належали іншим співвласникам, а саме дружині [PERSON], доньці [PERSON], зятю - [PERSON], та позивачу - [PERSON], кожному по 1/5 частці. Крім того, на момент смерті померлому належав житловий будинок (А-2) [ADDRESS], житловою площею 44,1 кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами (Б, В - сараї з погрібом, Г - вбиральня, Д - гараж, Е, Ж - навіси, З - вольєр, № 1-13, І, ІІ, ІІІ - споруди), який розташований на земельній ділянці площею 1716 кв.м., який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.06.1993 р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-3340, зареєстрованого КП "ДМБТІ" за реєстровим № 402-65. За життя він склав два заповіти, один був складений 20.12.1995 року, який був посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2389, яким заповідав своєму синові - відповідачу, житловий будинок з відповідною частиною господарчих будівель та споруд [ADDRESS], а все інше майно, з чого б воно не складалося та все те, що йому буде належати на момент смерті, заповів мені - [PERSON]. Після цього, 13.05.2004 р. померлий складає інший заповіт, який був також посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 9-584, яким заповів все майно, яке буде належати йому на момент смерті, своєму синові [PERSON], відповідачу по справі. Таким чином, згідно із ст. 1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній. Отже, через те, що був складений наступний заповіт від 13.05.2004 р. позивач за первісним позовом була позбавлена права на спадкування, тому вважає, що заповіт від 13.05.2004 р. є таким, що не відповідає волі покійного, його волевиявлення не було вільним. Згідно з ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідач [PERSON] не погодившись з позовними вимога відповідно до ст.123 ЦПК України подав до суду зустрічний позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, та пояснив, що [INFO] р. помер його батько - [PERSON]. Після його смерті у якості спадкоємців за законом, які б мали право на спадщину як спадкоємці першої черги належали: дружина померлого - [PERSON], донька померлого - [PERSON], та він. На момент смерті померлому належала 1/5 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.1998 р. виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження за № 4/458-98, зареєстрованого КП "ДМБТІ" в реєстрову книгу за № 322п-21. Інші частки квартири належали іншим співвласникам, а саме дружині [PERSON], доньці [PERSON], зятю - [PERSON], онуці - [PERSON], кожному по 1/5 частці. Крім того, на момент смерті померлому належав житловий будинок [ADDRESS], житловою площею 44,1 кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 1716 кв.м., який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.06.1993 р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-3340, зареєстрованого КП "ДМБТІ" за реєстровим № 402-65. Також моєму батькові на момент відкриття спадщини належало наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], яке належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 3-4981, зареєстрованого Дніпродзержинським БТІ за реєстровим № 230п-35. На випадок смерті померлий 20.12.1995 року склав заповіт, який був посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2389, яким заповідав йому житловий будинок з відповідною частиною господарчих будівель та споруд [ADDRESS], а все інше майно, з чого б воно не складалося та все те, що йому буде належати на момент смерті, заповів своїй онуці - [PERSON]. Після цього, він змінив своє рішення, та 13.05.2004 р. склав інший заповіт, який був посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 9-584, яким заповідав на користь Позивача за зустрічним позовом все майно, яке буде належати йому на момент смерті. Перший заповіт він склав у віці 57 років, а другий заповіт був складений у віці 66 років. В останні роки перед смертю у заповідача розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. За життя між ними була домовленість про те, що на користь Позивача за зустрічним позовом він заповість будинок [ADDRESS], а інше майно, яке буде належати йому на момент смерті він заповість на користь своєї онуки - [PERSON]. Таким чином, виконуючи свою волю, а також дотримуючись домовленостей, померлий склав 20.12.1995 р. заповіт, в якому заповів вищевказаний будинок на його користь, а інше майно своїй онуці. Але в останні роки життя, через хворобу, яка не давала його батькові можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також перебуваючи постійно під психологічним тиском своєї дружини (матері Позивача за зустрічним позовом) він був вимушений скласти новий заповіт, а саме 13.05.2004 р., яким все майно, яке належало йому на момент смерті, заповів на його користь. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не з'явилась, але надала до суду заяву в якій просила визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 13 травня 2004 року, а також визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], а також на нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] р., розглянути справу без її участі та без застосування технічних засобів. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в який визнав, що під час складання заповіту, яким заповідач змінив своє розпорядження на випадок смерті, а саме 13.05.2004 р., він не усвідомлював своїх дій та не міг ними керувати, а тому цей заповіт слід визнати недійсним, але він не визнав її вимоги в частині визнання права власності на нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], тому як на день смерті дане нерухоме померлому вже не належало, крім того у зв'язку з тим, що в суді розглядається справа щодо спадкового майна, яке належало по праву власності [PERSON], а він є спадкоємцем також і за заповітом, яким був ним складений 20.12.1995 р., просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок (літ А-2) [ADDRESS], житловою площею 44,1 кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами (Б, В - сараї з погрібом, Г - вбиральня, Д - гараж, Е, Ж - навіси, З - вольєр, № 1-13, І, ІІ, ІІІ - споруди), який розташований на земельній ділянці площею 1716 кв.м. та просив розглянути справу без його участі та без застосування технічних засобів. В судове засідання представник Третьої особи, Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу без участі їх представника та винести рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється за допомогою судової влади. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику» у справах про спадкування» право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповідач має право у будь-який час скасувати або змінити заповіт. У такому разі, заповіт, який був складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю, або в частині, в якій він йому суперечить. Але, при цьому, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту відновлюється, у разі якщо такий заповіт був складений фізичною особою, яка в момент його складання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ст. 225 ЦК України), а також у разі, якщо такий заповіт був складений під впливом насильства (фізичного або психологічного тиску). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Позивач за первісним позовом, [PERSON] є онукою померлого, а відповідач за первісним позовом, [PERSON] є сином померлого [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, після смерті спадкодавця, [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з наступного нерухомого майна: 1/5 частина квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.1998 р. виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження за № 4/458-98, зареєстрованого КП "ДМБТІ" в реєстрову книгу за № 322п-21. Інші частки квартири належали іншим співвласникам, а саме дружині [PERSON], доньці [PERSON], зятю - [PERSON], та позивачу - [PERSON], кожному по 1/5 частці. Крім того, на момент смерті померлому належав житловий будинок (А-2) [ADDRESS], житловою площею 44,1 кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами (Б, В - сараї з погрібом, Г - вбиральня, Д - гараж, Е, Ж - навіси, З - вольєр, № 1-13, І, ІІ, ІІІ - споруди), який розташований на земельній ділянці площею 1716 кв.м., який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.06.1993 р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-3340, зареєстрованого КП "ДМБТІ" за реєстровим № 402-65. Що стосується нежитлового приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], встановлено, що померлий уклав договір купівлі-продажу з його [PERSON], який був посвідчено 23.03.2004 р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 274, а отже на момент смерті воно йому не належало. З матеріалів справи вбачається, що ще за життя спадкодавець склав 20.12.1995 року заповіт, згідно якого заповів своєму сину [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], а все інше майно, з чого б воно не складалося та все те, що йому буде належати на момент смерті, заповів своїй онуці - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2004 р. [PERSON] склав інший заповіт, який був посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 9-584, яким заповідав на користь сина [PERSON] все майно, яке буде належати йому на момент смерті де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON] померлого [INFO] р., відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS]; 1/5 частина квартири [ADDRESS]; житловий будинок [ADDRESS] та була заведена спадкова справа, в рамках якої спадщину прийняли [PERSON], та [PERSON], інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися, про що ними були подані відповідні заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати або змінити заповіт. У такому разі, заповіт, який був складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю, або в частині, в якій він йому суперечить. Але, при цьому, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту відновлюється, у разі якщо такий заповіт був складений фізичною особою, яка в момент його складання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ст. 225 ЦК України), а також у разі, якщо такий заповіт був складений під впливом насильства (фізичного або психологічного тиску) /ст. 231 ЦК України/. Згідно із ст. 31 ЦПК України Відповідач має право визнати позов повністю або частково. Згідно із ст. 10 ПЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнав той факт, що його батько під час складання заповіту 13.05.2004 р. перебував у такому стані, в якому він не усвідомлював своїх дій та не міг ними керувати, а тому вважає, що цей заповіт слід визнати недійсним. У такому разі Позивач за основним позовом (Відповідач за зустрічним) дійсно має право на спадкування того майна, яке померлий заповідав на її користь заповітом, складеним 20.12.1995 р. Згідно із ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, з урахуванням всього вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON],посвідчений 13 травня 004 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 9-584. У разі визнання заповіту складеного 13.05.2004 р. недійсним, відновлюється чинність попередньо складеного заповіту, а саме посвідченого 20.12.1995 р., за яким померлий заповідав [PERSON] - відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом, житловий будинок з відповідною частиною господарчих будівель та споруд [ADDRESS], а все інше майно, з чого б воно не складалося та все те, що йому буде належати на момент смерті, заповів Позивачу за первісним позовом та відповідачу за зустрічним - [PERSON]. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Що стосується задоволення вимоги про визнання права власності на нежитлове приміщення літ. М-2, загальною площею 245 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], суд вважає за необхідне в задоволенні позову в цій частині відмовити, через те, що на момент смерті [PERSON] йому дана нерухомість не належала, що підтверджує відповідь БТІ м. Дніпродзержинська від 25.02.2014 р. , згідно до якої право власності на цей об'єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 23.03.2004 р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 274. Що стосується позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] суд вважає за можливе задовольнити їх в повному обсязі, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. на житловий будинок літ. А-2, житловою площею 44,1 кв.м., загальною площею 124,5 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами (Б, В - сараї; Г - вбиральня; Д - гараж; Е, Ж - навіс; З - вольєр; №№ 1-13, І, ІІ, ІІІ - споруди), який розташований по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені сторонами залишити за ними. На підставі викладеного та

Outcome: partial