Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовною заявою, в якій просить стягнути аліменти на її утримання у твердій грошовій формі в розмірі 1000 грн. до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, в зв"язку з чим має право на утримання аліментів від чоловіка [PERSON] , з яким уклала шлюб [INFO] . Відповідач має можливість її утримувати, оскільки є фізично здоровий, немає обтяжень матеріального характеру, періодично виїжджає на 3-4 місяці за кордон на роботу, отримуючи великий дохід. 10 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача, виступаючи із вступним словом, зазначив, що позивач звернулася до суду таком з позовом про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 2000 грн. Відповідач, надавши відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с.44). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Із змісту відзиву, наданого відповідачем вбачається, що він згідний сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн, оскільки на даний час доходів у нього майже немає, живе на випадкові заробітки, а кошти витрачає на виплату комунальних послуг в будинку, де проживає позивач, а також просить відмовити у стягненні судових витрат на суму 3000грн. (а.с.25-27) Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони з 21.11.2018року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.5), в якому народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). На даний час позивач проживає разом із сином та не працює, оскільки знаходиться у декретній відпусці по догляду за сином до трьох років. Відповідач є молодою особою працездатного віку, офіційно не працює та немає інших осіб, окрім сина , яких би мав утримувати за законом. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов"язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Встановлено, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дружини, проживаючи окремо. За наведених підстав, суд приходить до висновку, що позивач, як дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка- відповідача у справі, який є батьком дитини, до досягнення дитиною трьох років грошових коштів на своє утримання і про наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, оскільки він знаходиться у працездатному віці, працює та має можливість утримувати дружину. Окрім цього, і сам відповідач не заперечував того факту, що має можливість утримувати дружину, визнавши розмір аліментів в сумі 500грн. А, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, його стану здоров"я, а таож те, що він зобов"язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500грн., то суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини у розмірі 700грн. Згідно ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 02 червня 2020 року, тому з 03 червня 2020 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Позивач, окрім того, просить стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. витрат на правову допомогу за складання позовної заяви адвокатом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення не співмірності таких витрат. У даній справі таке клопотання заявлено, оскільки відповідач у відзиві висловив свої позиції щодо судових витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, з наданого позивачем акта приймання-передачі наданих послуг вбачається, що такі послуги, як підготовка і складання позовної заяви, вивчення документів є загальною тривалістю 90 хвилин (а.с.11). Однак, з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на одній сторінці, до суду подано незначну кількість копій документів (3 копії), адвокат брав участь в судових засіданнях, що тривали всього 6 хв.30 сек., підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також співрозмірності задоволених позовних вимог. При таких обставинах, судові витрати підлягають до задоволення в сумі 1000 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі, який діяв на момент пред`явлення позову. На підставі викладеного та ст. 75, 84, 91 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial