Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 10 жовтня 2016 року до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності. Короткий зміст та обґрунтування уточнених позовних вимог Свої уточнені позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що з 10.10.2010 року по 21.08.2015 року вони з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Саратського районного суду Одеської області від 21 серпня 2015 року. Як зазначає позивачка [PERSON] за час шлюбу за спільні кошти вони з відповідачем побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 90, 9 кв.м., житловою площею 63,2 кв.м., який є незавершеним будівництвом, що в цілому складається з літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж. Будівельний паспорт і вся інша документація на вищевказаний житловий будинок оформлений на [PERSON] та [PERSON] . Як стверджує позивачка [PERSON] , після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] самостійно користується будинком, в якому змінив замки та не дає їй можливості в користуванні, іншого житла у неї немає. Оскільки добровільної згоди про розподіл сумісного майна між сторонами не досягнуто, позивачка [PERSON] вимушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить визнати будівельні матеріали, обладнання і конструктивні елементи, загальною вартістю 1 041 485,00 грн., які були використанні під час спорудження незавершеного будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , ступінь будівельно готовності складає: - житлового будинку літ. «А» - 82%, гараж літ. «Б» - 88%, загальна площа 90,9 кв.м., житлова площа 63,2 кв.м., що в цілому складається з літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж - об`єктом права спільної сумісної власності сторін та визнати за кожною із сторін право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, обладнання і конструктивних елементів, загальною вартістю 1 041 485,00 грн., які були використанні під час спорудження незавершеного будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , ступінь будівельно готовності складає: - житлового будинку літ. «А» - 82%, гараж літ. «Б» - 88%, загальна площа 90,9 кв.м., житлова площа 63,2 кв.м., що в цілому складається з літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж, а також здійснити виділ їй та відповідачу частини незавершеного об`єкта нерухомості у відповідності до проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2016 року було залишено позовну заяву без руху. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2016 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2017 року було витребувано докази по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2017 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2017 року було залишено без руху клопотання представника позивачки [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2017 року було відновлено провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2017 року було продовжено судовий розгляд даної справи за правилами загального провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.02.2018 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2018 року було прийнято зазначену вище справу до свого провадження суддею Шевчук Ю.В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2019 року було відновлено провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2019 року було закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 12.02.2020 року представником відповідача [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2021 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Шаркевич С.В., який діє в її інтересах надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про те адвокат Гасанов К.І., який діє в його інтересах надав на адресу суду заяву, згідно якої просив прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Згідно наданого до суду відзиву на уточнену позовну заяву, сторона відповідача [PERSON] заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог позивачки [PERSON] у повному обсязі, оскільки позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів, що спірний будинок було побудовано за спільні кошти, позивачкою не зазначено в позові ціну позову та позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175-176 ЦПК України, позовні вимоги суперечать одне одному. Також сторона відповідача [PERSON] не погоджується з висновком судової будівельно-технічної експертизи, оскільки відповідно до неї сторони ставляться завідомо в нерівне становище. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Старосільською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис №10. Згідно рішення Саратського районного суду Одеської області від 21.08.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.02.2012 року, серії ВРП №46728, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори Кушнір І.В. та зареєстрованого в реєстрі №332, сторони є власниками земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:007:0148, площею 0,120 га, у тому числі по угіддям: ріллі - 0,120 га. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №570-V від 17.09.2008 року було перейменовано вулицю, що відійшла від території Бритівської сільської ради до Білгород-Дністровського внаслідок затвердження нових меж міста, а саме вулицю « [ADDRESS] » на вулицю «[ADDRESS]». Відповідно до Будівельного паспорту №15 від 06.04.2012 року, замовниками на будівництво житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] .. Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №84209383 від 04.04.2017 року право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи №01/02 від 28.12.2018 року ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 90,9 кв.м., житловою площею 63,2 кв.м, який в цілому складається з. літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж, станом на день проведення експертизи складає: -житлового будинку літ. «А» - 82%; -гаража літ. "Б" - 88%. Залишкова вартість відтворення незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 90,9 кв.м., житловою площею 63,2 кв.м., який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б» - гараж, в цінах на момент проведення дослідження складає: 1 041 485,00 грн. Дослідженням встановлено, що основні несучі елементи незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з будівельною готовністю житлового будинку літ. «А» - 82%, гаража літ. «Б» - 88%, знаходяться в доброму технічному стані, що відповідає основним вимогам, пред`явленим до житлових будинків: міцності, стійкості і надійності, їх спроможність сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність в разі змінення запланованого планувального рішення об`єкту дослідження. Об`ємно-планувальні характеристики об`єкта дослідження відповідають сучасним вимогам будівельних норм і правил. Є технічна можливість доведення до завершення будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Дослідженням встановлено, що з врахуванням рівня готовності житлового будинку і його планувальних рішень, технічна можливість реального розподілу будинку на окремі частини, з облаштуванням окремих ізольваних квартир після його добудови, існує, з відхиленням від ідеальних часток співвласників, при проведенні будівельних робіт по переплануванню його приміщень. Передбачаючи «ізоляцію виділених у користування примирень /квартир/ із забезпеченням самостійного виходу з кожної виділеної частини будинку» на рішення суду пропонується найбільш доцільний та технічно можливий варіант поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з відхиленням від ідеальних часток співвласників по Ѕ частки: 1-му співвласнику (1/2 частка) виділити: - літ."А" житловий будинок в складі приміщень: 1-1 коридор пл. 10,9 м? - 99 999,00 грн., 1 -2 житлова пл. 18,2 м? - 166 971,00 грн., 1-3 санвузол пл. 3,7 м? - 33 945,00 грн., 1-4 житлова пл. 11,9 м? - 109 173,00 грн., -літ."а" ганок - 10 361,00 грн., - літ."Б" гараж пл. 28,00 м?- 181 036,00 грн. Загальною площею по літ. «А» - 44,7 м?, вартістю 601 485,00 грн., що складає 29/50 фактичної частки, більше ідеальної частки на 80 742,50 грн. у нині чинних цінах на будівельні матеріали і роботи. Вхід в квартиру 1-го співвласника збереїти існуючий в приміщенні 1-1 житлового будинку літ. «А». 2-му співвласнику (1/2 частка) виділити: -літ."А" житловий будинок в складі приміщень: -1-5 житлова пл. 10,2 м? -97 143,00 грн., -1-6 кухня пл. 13,1 м? - 124 762,00 грн., -1-7 вітальня пл. 22,9 м? - 218 095,00 грн. Загальною площею по літ. «А» -46,2 кв.м, вартістю 440000,00 грн., що складає 21/50 фактичної частки, менше ідеальної частки на 80 742,50 грн. у нині чинних цінах на будівельні матеріали і роботи. Вхід в квартиру 2-го співвласника зберегти існуючий в приміщенні 1-6 житлового будинку літ. «А». При запропонованому варіанті поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , необхідно зробити наступні будівельні роботи по переплануванню приміщень: 1-му співвласнику: - замурування дверних отворів в стіні між приміщеннями 1-1 та 1-5, в перегородці між приміщеннями 1-1 та 1-7 житлового будинку літ. «А». Вартість робіт по переплануванню приміщень згідно локального кошторису № 2-1-1 на будівельні роботи складає 2 614,00 грн.. Крім цього, 1-му співвласнику необхідно в своїй квартирі: - приміщення житлової 1-4 переобладнати в кухню у відповідності з п.2.24, 2.30, 3.4 ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», п. 6.28 ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання». - підведення мереж водопостачання, каналізації, газопостачання з розробленням всіх проектів і отриманням необхідних дозволів у відповідних інстанціях. 2-му співвласнику: - пробивка дверних отворів в перегородці між приміщенням 1-5 та 1-6, в стіні між приміщеннями 1-6 та 1-7 житлового будинку літ. «А»; - зведення цегляної стіни у вітальні 1-7 житлового будинку літ. «А», влаштував приміщення: - санвузол 1-8 площею 3,8 м? (розмірами 1,90 м х 2,00 м), - житлова 1-9 площею 18,6 м? (розмірами 3,52 м х 4,12 м; 2,02 м х 2,02 м). Вартість робіт по переплануванню приміщень згідно локального кошторису № 2-1-2 на будівельні роботи складає 5 083,00 грн. Крім цього, 2-му співвласнику необхідно в своєї квартирі: - приміщення житлової 1-5 переобладнати в кухню у відповідності з п. 2.24,2.30, 3.4 ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», п. 6,28 ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання»: - приміщення кухні 1-6 переобладнати в прихожу; - підведення мереж водопостачання, каналізації з розробленням всіх проектів і отриманням необхідних дозволів у відповідних інстанціях. Обом співвласникам необхідно в своїх квартирах: - переобладнання пічного опалення або обладнання опаленя від місцевого котла чи електроопалення згідно із завданням на проектування за відповідним техніко-економічним обґрунтуванням і за наявності дозволу енергопостачальної організації у відповідності п. 5.24. ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»; - вирішити питання по відокремленню електричних лічильників з розробкою проекту і отримання необхідних дозволів у відповідній інстанції. Вказані переобладнання необхідно узгодити з Білгород-Дністровською міською радою в установленому порядку. Згідно пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що будівництвом спірного будинку займався відповідач [PERSON] та його батько, на кошти, які відповідач позичив у родичів та знайомих на земельній ділянці, яка була придбана за кошти батьків відповідача [PERSON] , після розірвання шлюбу між сторонами будівництво спірного будинку зупинилось. Як зазначають свідки, позивачка [PERSON] під час того, як сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ніде не працювала, спільних дітей у сторін не було, ніякої участі у будівництві спірного будинку ані вона, ані її родичі не приймали. Суд критично відноситься до доводів сторони відповідача [PERSON] щодо того, що судова будівельно-технічна експертиза ставить сторони у завідомо нерівне становище, адже експертом було запропоновано на розсуд суду найбільш доцільний та технічно можливий варіант поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з відхиленням від ідеальних часток співвласників по Ѕ частки, інші доводи сторони відповідача є надуманими, такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а тому не заслуговують на увагу. Одночасно суд зазначає, що не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони відповідача [PERSON] щодо зупинення провадження по справі до прийняття рішення суду по справі №495/2985/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа- державний нотаріус Білгород-Дністровської нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. про визнання договору частково недійсним та визнання права власності, оскільки суд не вбачає підстав для зупинення провадження, передбачених ст. 252 ЦПК України, зокрема предмет розгляду даних справ є різним - земельна ділянка та об`єкти незавершеного будівництва, а тому судове рішення, прийняте за результатами розгляду зазначеної вище справи не вплине на ухвалення законного та обґрунтованого рішення по даній справі. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція нормистатті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України,об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України,у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком із юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. В свою чергу, державна реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. У Цивільному кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять немає. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19 вересня 2011 у справі № 3-82гс11, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі №909/935/15. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду Українивід 07 вересня 2016 року у справі №6-47цс16і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі №158/2404/13-ц (провадження №61-21466св18). Положення статті 12 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які данні, ні підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81 ЦПК України). Судом установлено, що спірний житловий будинок не прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, не відбулася державна реєстрація права власності на нього, тобто, новостворене майно не набуло юридичного статусу житлового будинку. Не будучи житловим будинком із юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва, розташованого за адресою: [ADDRESS] є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, та які за передбачених законом умов можуть належати на праві спільної сумісної власності подружжю, і з дотриманням будівельних норм та правил можуть підлягати поділу між ними. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п.23 постанови від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що [PERSON] , у спільній сумісній власності на спірний будинок належить 1/2 частка будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У своїх рішеннях (кримінальних та і некримінальних, що стосуються цивільних прав і обов`язків) Європейський Суд неодноразово підкреслював, що при оцінці доказів Європейський Суд застосовує стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із співіснування досить сильних, ясних і взаємоузгоджених висновків з наявних фактів або схожих неспростованих фактичних презумпцій (рішення у справах Зубайраєв проти Росії від 10.01.2008 року, п.71; Гриненко проти України від 15.02.2012 року, п.55; Плахтєєв та Плахтєєва проти України від 12.03.2009 року, п.62). Оцінюючи можливість внесення відповідачем [PERSON] власних грошових коштів на будівництво спірного будинку, а також коштів своїх батьків, суд має бути впевнений «поза розумним сумнівом» в достовірності доводів сторони відповідача. Якщо факт викликав сумнів щодо достовірності, він не може вважатися встановленим і покладеним в основу рішення. Тому, позиція сторони відповідача [PERSON] щодо внесення ним власних коштів та коштів своїх батьків, запозичених грошових коштів на будівництво спірного житлового будинку без належного її підтвердження, судом до уваги не приймається. Матеріали справи не дають можливості суду «поза розумним сумнівом» зробити висновок, що будівництво спірного будинку здійснювались за особисті кошти відповідача та його батьків, а також запозичених коштів, тому суд приходить до обґрунтованого висновку щодо обґрунтованості, законності та доведеності уточнених позовних вимог позивачки [PERSON] .. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час ухвалення рішення суду, суд застосовує практику ЄСПЛ, щодо втручання у право власності та мирне володіння майном. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року). У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Враховуючи вищазазначене, оскільки судом достеменно встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін, заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні докази по справі та заперечення сторони відповідача, суд приходить до обґрунтованого висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності є обґрунтованими, законними, доведеними, такими, що ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а тому підлягаючими задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] підчас звернення з позовноюзаявоюдо суду було сплачено судовий збір у розмірі 552,00 грн., згідно квитанції №267 від 11.10.2016 року, у розмірі 320,00 грн., згідно квитанції №51-25251L/1 від 21.09.2017 року, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки. Оскільки в матеріалах справи відсутні квитанції та будь-які інші докази, які підтверджують суму сплати грошових коштів за проведену судову будівельно - технічну експертизу, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на проведення зазначеної вище експертизи. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved