Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом та заявленою в ньому вимогою про: -визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №1361, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 01 квітня 2015 року по 05 січня 2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 68 100,66 дол. США, заборгованість за відсотками - 40 040, 15 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 108 140, 81 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.04.2008 р. між ЗАТ «Альфа -Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа -Банк») та [PERSON] (позивачем) укладена рамкова угода №SMERS00912, відповідно до п.1.1. якої кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантії надає клієнту кредитні продукти в межах строку, що становить 180 місяців з дати укладання цієї угоди та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2. цієї угоди та на умовах, передбачених статтею 2 цієї Угоди. Пунктом 1.2. передбачено, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами не може перевищувати 300 000 доларів США. На підставі зазначеної рамкової угоди 16.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] (позивачем) укладено договір про надання траншу №SME0011753, відповідно до п. 1.1. якої кредитор у порядку та на умовах Рамкової угоди №SMERS00912 від 16 квітня 2008 року та цього договору надає позичальнику кредит в сумі 80 000 доларів США на строк користування 84 місяці зі сплатою процентів 15% річних, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за Кредитом у встановлений цим Договором строк та виконати інші зобов`язання за цим Договором у повному обсязі. 16.04.2008р. в якості забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою №SMERS00912 від 16.04.2008 р. та договором про надання траншу № SME0011753 від 16.04.2008 р. між ЗАТ «Альфа -Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа -Банк») та [PERSON] (позивачем) укладено договір іпотеки №SMERS00912/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 955. Відповідно до умов вказаного іпотечного договору іпотекодавці передали, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,2 кв.м., розташована в житловому будинку А -5 , квартира 51 , яка складається: 1-коридор, 2-туалет, 3-вана, 4-кухня, 5,7 - житлові, 6-кладова, житлова площа 31 кв.м. Відповідно до п. 3.3 іпотечного договору оціночна вартість предмету іпотеки становить 56 000 доларів США, що за погодженим сторонами курсом складає 282 800 гривень. Відповідно до п.п. 4.1.4. п. 4 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з цим Договором та законодавством України. 23.10.2019 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №59295786 позивачу стало відомо про те, що 02 лютого 2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1361, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 01 квітня 2015 року по 05 січня 2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 68 100,66 дол. США, заборгованість за відсотками - 40 040, 15 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 108 140, 81 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. 06.06.2019 р. було відкрито виконавче провадження №59295786, в ході якого було описано та арештовано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Позивач вважає, що виконавчий напис, вчинений 02.02.2017 р., є таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. При вчиненні спірного виконавчого напису нотаріус допустив порушення вимог Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусом», а також п.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012 року. Позивач посилається на те, що Верховний Суд України в своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 6-887цс17 від 05.07.2017 р., зазначив, що захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Верховний Суд у своїй постанові від 11.04.2017 р. № 21-1458а16 зазначив, що підтвердженням отримання письмової вимоги Банку, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року №211. Позивач наголошує на тому, що письмової вимоги від Акціонерного товариства «Альфа - банк» про усунення порушення виконання зобов`язання ані [PERSON] , ані [PERSON] , ані [PERSON] не отримували, про вчинення виконавчого напису позивача ніхто не повідомляв. При вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було перевірено чи отримували боржник - [PERSON] та іпотеко давці, відмінні від боржника - [PERSON] , [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання в тридцятиденний строк до вчинення спірного виконавчого напису, тоді як належним чином вручене повідомлення боржнику про вчинення виконавчого напису впливає на правильне вирішення справи. Також, на переконання позивача, у оскаржуваному виконавчому напису невірно визначено строк, за який провадиться стягнення. Так, у виконавчому написі зазначено період, у якому утворилася заборгованість з 01 квітня 2015 року по 05 січня 2017 року. Згідно з п. 1.1. договору про надання траншу №SME0011753 від 16 квітня 2008 року кредитор надає позичальнику кредит на строк користування 84 місяці. Відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків строк останнього платежу припадає на 01.04.2015 р. Згідно з п. 5.1 договору про надання траншу у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення кредиту або прострочення сплати процентів за користування кредитом згідно із Графіком або сплати штрафних санкцій більше ніж за 3 календарних дні кредитор набуває право вимагати дострокового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором. Відповідно до вимог щодо виконання грошових зобов`язань позичальника, які випливають з Договору встановлюється позовна давність 5 років. Починаючи з 01.12.2009 р., позивач перестав виконувати зобов`язання за кредитним договором: сплачувати суму кредиту у розмірі 692,74 дол. США та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 851,26 дол. США. На переконання позивача з огляду на умови пункту 5.1. Договору право вимоги у АТ «Альфа - Банк» настало з 05.12.2009 року, а не з 01.04.2015 року (строку закінчення договору). В обґрунтування позову позивачем зазначається, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, строк заборгованості повинен бути розрахований, починаючи з 05.12.2009 р., та в межах встановлених законом та договором строків позовної давності. На переконання позивача строк дії договору про надання траншу №SME0011753 від 16 квітня 2008 р. закінчився 01.04.2015 р., та для позивача незрозуміло яким чином сума заборгованості по кредиту та відсоткам за користування ним розраховується за період з 01 квітня 2015 р. по 05 січня 2017 р. Позивач посилається в обґрунтування поданого позову також на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.07.2017 р. у справі №6-887цс17 від 05.07.2017 р., при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також позивачем позов обґрунтовується приписами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На переконання позивача, в даному випадку спірна квартира підпадає під дію зазначеного закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, є єдиним житловим майном позивача, яке використовується, як місце постійного проживання боржника [PERSON] , а також членів його сім`ї, в тому числі неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та протягом дії вказаного Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві; не скористався правом брати участь у судовому засіданні 29.01.2020, в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача не скористався правом брати участь у судових засіданнях. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, зазначив, що на адресу позивача надсилалося повідомлення про порушення основного зобов`язання. На переконання відповідача нотаріусу було подано повний та виключний перелік документів, як того вимагає Закону України «Про нотаріат». На переконання відповідача, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідачем зазначається, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тобто на позивача в таких спорах покладається обов`язок довести, що заборгованість є іншою, ніж та, що вказана в розрахунку банку та виписках по рахунку. Жодних доказів на спростування цього позивач не надав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданих заявах просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити у повному обсязі. Інші учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що 16.04.2008 між сторонами було укладено Рамкову угоду №SMERS00912, відповідно до п.1.1. якої кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантії надає клієнту кредитні продукти в межах строку, що становить 180 місяців з дати укладання цієї угоди та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2. цієї угоди та на умовах, передбачених статтею 2 цієї Угоди (а.с. 44). 16.03.2008 р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання траншу №SME0011753 (а.с. 45-46), відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 80 000,00 дол. США на строк кредитування 84 місяців зі сплатою процентів в розмірі 15% річних та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений цим договором строк та виконати інші зобов`язанні за цим договором у повному обсязі, що підтверджується відповідним договором. 16.04.2008 р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з одного боку, та ЗАТ «Альфа-Банк» з іншого боку був укладений договір іпотеки (а.с. 13-18), за яким в іпотеку було передано нерухоме майно - квартира площею 46,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та згідно з цим договором забезпечено виконання боржником зобов`язання, що виникло на підставі Основного договору або може виникнути на підставі нього у майбутньому, у межах суми - 300 000,0 дол. США, що підтверджується відповідним договором. Зобов`язання за договором про надання траншу від 16.04.2008 р. з боку позичальника не виконано, що визнано позивачем (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). 02 лютого 2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис (а.с. 19), зареєстрований в реєстрі за №1361, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 01 квітня 2015 року по 05 січня 2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 68 100,66 дол. США, заборгованість за відсотками - 40 040, 15 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 108 140, 81 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. 06.06.2019 р. було відкрито виконавче провадження №59295786 (а.с. 20-23), в ході якого було описано та арештовано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-31, та призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 32-36). Відповідно до наданих нотаріусом, який вчинив виконавчий напис, документів, які надійшли на виконання ухвали суду про витребування доказів, для вчинення виконавчого напису ПАТ «Альфа-Банк» було надано: заяву про вчинення виконавчого напису від 02.02.2017 р., копію договору іпотеки від 16.04.2008 р., копії вимог про усунення порушень та про добровільне виселення від 23.12.2016 р., які адресовані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , докази про направлення вказаних вимог засобами поштового зв`язку 28.12.2016 р., копію договору про надання траншу від 16.04.2008 р. SME0011753, графік повернення кредиту та сплати відсотків, який є додатком №1 до договору про надання траншу SME0011753 від 16.04.2008 р., копію додаткової угоди від 28.07.2009 р. до договору про надання траншу SME0011753 від 16.04.2008 р., довідку про ненадходження платежу, довідку про розрахунок заборгованості за кредитним договором від 16.04.2008 р. SME0011753 тощо. Процесуальні дії у справі наступні: ухвалою суду від 29.10.2019 за заявою позивача забезпечено позов шляхом: - зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 02 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1361, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 01 квітня 2015 року по 05 січня 2017 року, а саме: заборгованість за кредитом 68 100,66 дол. США, заборгованість за відсотками - 40 040, 15 дол. США, загальна сума заборгованості становить 108 140, 81 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису; - зупинення продажу, заборонивши ДП «СЕТАМ» або будь-якому його регіональному відділенню проводити електронні торги, щодо продажу нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,2 кв.м., розташована в житловому будинку А -5 , квартира 51 , яка складається : 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5,7- житлові, 6-кладова, житлова площа 31 кв.м; а також - ухвалою суду від 03.12.2019 р. за клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича ( адреса: [ADDRESS] ) належним чином завірені копії документів, на підставі яких 02 лютого 2017 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1361, за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 01 квітня 2015 року по 05 січня 2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 68 100,66 дол. США, заборгованість за відсотками - 40 040, 15 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 108 140, 81 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача - іпотекодавця за договором іпотеки від 16.04.2008 р. Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України "Про нотаріат", наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса". Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат",для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1 та 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Так, згідно п. 2 Переліку документів, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене, з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16 та 18 ЦК України та ст.ст. 50, 87 та 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Таким чином, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі від 05.07.2017 р. № 6-887цс17 та в постанові Верховного Суду у справі від 19.09.2018 р. № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). Як встановлено судом (ч. 1 ст. 82 ЦПК України) позивач визнав наявність заборгованості в результаті припинення виконання зобов`язання за договором про надання траншу (від 16.04.2008 р.), починаючи з 01.12.2009 р., тобто припинення сплати суми кредиту (в розмірі 692,74 дол. США) та сплати відсотків за користування ним (в розмірі 851,26 дол. США). Відповідно до п. 2.3. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Отже, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Як встановлено судом, банк не надав нотаріусу засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що банком було забезпечено надання нотаріусу лише довідки про ненадходження платежу (без дати) та довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором SME 0011753 від 16.04.2008 р. від 05.01.2017 р. Суду не було надано доказів на підтвердження отримання іпотекодавцями письмових повідомлень банку. Разом з тим, надані нотаріусом копії документів, на підставі яких вчинений виконавчий напис, через неякісне виготовлення копій, не дають змоги встановити адресу, за якою були направлені вимоги банку про усунення порушень та про добровільне виселення, оскільки повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Разом з тим, за судового розгляду встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач припинив вносити платежі за вказаним кредитним договором з 01.12.2009 р., що встановлено судом на підставі письмових доказів та не заперечується сторонами. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору: відповідно до п. 1.1. договору про надання траншу №SME0011753 від 16.04.2008 р. кредитор надає позичальнику кредит на строк користування 84 місяці. Відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток №1 від 16.04.2008 р. до договору про надання траншу №SME0011753 від 16.04.2008 р. ) строк останнього платежу припадає на 01.04.2015 р. Відповідно до п. 5.1 договору про надання траншу у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення кредиту або прострочення сплати процентів за користування кредитом згідно з Графіком або сплати штрафних санкцій більше ніж за 3 календарних дні кредитор набуває право вимагати дострокового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором. Відповідно до вимог щодо виконання грошових зобов`язань позичальника, які випливають з договору, встановлюється позовна давність 5 років. Починаючи з 01.12.2009 р. позивач перестав виконувати зобов`язання: сплачувати суму кредиту в розмірі 692,74 дол. США та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 851,26 дол. США. Разом з тим, судом враховується те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що відповідач пропустив передбачений законом трирічний строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки він набув право дострокової вимоги та дострокового повернення кредиту за кредитним договором з 05.12.2009 р. (позивач припинив вносити щомісячні платежі за кредитним договором з 01.12.2009 р. ), тоді як виконавчий напис вчинений 02.02.2017 р. На переконання суду, не є слушними доводи позивача в частині посилання на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з чим на вказане нерухоме майно не може бути звернуто стягнення на підставі зазначеного закону. Зазначений закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності, то згідно з пунктом 1 вказаного вище закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла станом на 16.04.2008 р.) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла станом на 16.04.2008 р.) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як встановлено судом на підставі Рамкової угоди №SMERS00912, відповідно до п.1.1. якої кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантії надає клієнту кредитні продукти в межах строку, що становить 180 місяців з дати укладання цієї угоди та в загальному розмірі, що визначений п. 1.2. цієї угоди та на умовах, передбачених статтею 2 цієї Угоди, а також на підставі договору іпотеки від 16.04.2008 р. №SMERS00912/1, майно, на яке звернуто стягнення за виконавчим написом, не є майном, яке виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, оскільки судом встановлено, що майно, яке є предметом іпотеки, є забезпеченням за договором про надання траншу №SME0011753 від 16.04.2008 р. в межах рамкової угоди №SMERS00912, за яким позичальником було отримано 300 000,00 дол. США, а не за договором про надання споживчого кредиту, що не є тотожнім. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено у відповідності з ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Outcome: approved