Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

У травні 2013 року позивачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири, уточнюючи та в остаточній редакції 08.04. 2015 року, відповідно до вимог ст. 31 ч.2 ЦПК України змінила предмет позову та просила суд: - Вселити її та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]; - Зобов"язати [PERSON] не перешкоджати їй та її неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] користуватися квартирою за [ADDRESS] та надати їм примірник ключів від квартири; - Стягнути з відповідача на її користь судові витрати . Від попередніх позовних вимог із змінами та/або уточненнями вона, як в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відмовляється повністю. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], яка діє за довіреністю НАК 423890 від 05.03. 2015 року позовні вимоги підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє за довіреністю ВТО № 757021 від 14.11. 2013 року позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, не спростовуючи той факт, що його довіритель дійсно змінив замки у спірній квартирі і ключі від квартири позивачці не надав, оскільки вона до нього не зверталася. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.02. 2000 року по 02.03. 2011 року ( .с. 11). Перебуваючи у шлюбі, сторони за ордером на жиле приміщення [NUMBER] від 30 липня 2004 року, виданим Виконавчим органом Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) Головним управлінням житлового забезпечення отримали на сім"ю з трьох осіб двокімнатну квартиру за [ADDRESS]. Вказаний ордер виданий на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1064 від 16 червня 2004 року ( а.с. 7). Спірна квартира [ADDRESS] та складається із двох житлових кімнат, жилою площею 35, 7 кв.м.,, а загальною площею 62, 0 кв.м. В подальшому вказана спірна квартира була приватизована та належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 2007 року виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 березня 2007 року за № 57 та зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 02 квітня 2007 року реєстровий номер 9747 ( а.с. 56) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2011 року по справі № 2-139 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с . 11). Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ч.3 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як встановлено в судовому засідання та вбачається із матеріалів справи, після розірвання шлюбу позивачка була змушена разом із неповнолітнім сином переїхати проживати до своїх батьків до м. Стаханова Луганської області. Підставою переїзду позивачки із дитиною до батьків стало те, що відповідач самовільно замінив у квартирі дверний замок та перестав пускати позивачку та її сина до спірної квартири. Внаслідок такої протиправної поведінки відповідача, позивачка звернулася за захистом своїх порушених прав до правоохоронних органів із відповідною заявою, на що дільничним інспектором міліції Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, ст. лейтенантом міліції Козуліним Д.В. 13.09. 2012 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON], а позивачці було рекомендовано звернутися до суду ( а.с. 47- 48) За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, відповідач ігнорує будь-які звернення, відмовляється впускати позивачку з неповнолітнім сином до квартири та надати їй ключі від квартири. Позивачка намагалася владнати спірне питання мирним шляхом, неодноразово телефонувала, але відповідач не визнає її прав на спірну квартиру, не допускає до квартири, не дає можливості вселитися. Неодноразові звернення за захистом своїх прав до дільничного інспектора міліції Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, правоохоронних органів, житлових органів, тощо не надали позитивних результатів, що підтверджується останнім зверненням від 11.11. 2014 року, з якого вбачається, що позивачка дійсно не змогла потрапити до спірної квартири за місцем реєстрації, оскільки колишній чоловік [PERSON] поміняв на вхідних дверях замок чим перешкоджав доступу до квартири. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку) , квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом дії. Згідно ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки ( квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права. Разом з тим, жоден із співвласників не має переваги у користуванні майном і ненадання згоди у його використанні не може тягти за собою обмеження права іншого співвласника, а небажання співвласників надати у користування іншому співвласнику належне цим особам майно, є порушенням прав такого співвласника, що підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, спірна квартира є єдиним об"єктом нерухомого майна, що належить позивачці та її неповнолітньому сину на праві спільної часткової власності, іншого житла вони не мають, орендують житло, що призводить до надмірних фінансових витрат, водночас відповідач безпідставно чинить перешкоди щодо вільного здійснення права позивачки з неповнолітнім сином на користування та розпорядження своїм майном, а тому у суду є всі правові підстави для задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], в здійсненні права володіння, розпорядження власністю шляхом примусового вселення позивачки у спірну квартиру і це не призведе до порушення прав відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 коп. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved