Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ "Бершадьмолоко" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, з тих підстав, що як стверджує, наказом № 116 від 14.09.1973 року він був прийнятий на роботу електрика четвертого розряду Бершадського молококонсервного комбінату. Наказом № 56 від 03.06.1974 року йому присвоєно п'ятий розряд електромонтера. Свої трудові обов'язки він виконував сумлінно, за що його неодноразово заохочували преміями та почесними грамотами. Він являється учасником бойових дій, ветераном праці. Витягом з наказу № 285 від 03.07.2014 року його звільнено з роботи в зв'язку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Його дружина [PERSON] тяжко хворіє, інвалід ІІ групи психічного захворювання, в зв'язку з чим її не беруть на роботу. На його пенсію в розмірі 1500 грн. вони не проживуть. Просить поновити його на посаді електромонтера 5 розряду ПАТ "Бершадьмолоко", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.07.2014 року та 50 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] неодноразово змінював розмір позовних вимог, в судовому засіданні просить ухвалити рішення суду на підставі первісного позову. Представники ПАТ "Бершадьмолоко" в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про те, що позов не визнають з тих підстав, що [PERSON] поновлено на роботі, він перебуває в трудових відносинах з підприємством, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необгрунтованими. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і цього не заперечують сторони, що відповідно до наказу № 116 від 14.09.1973 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду електрика четвертого розряду Бершадського молококонсервного комбінату, правонаступником котрого є відповідач. Згідно наказу № 56 від 03.06.1974 року [PERSON] присвоєно п'ятий розряд електромонтера. Відповідно до витягу з наказу № 285 від 03.07.2014 року позивача звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 40 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 15 ч.1 п.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам, на яких поширюється чинність цього Закону надаються такі пільги: переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування в разі ліквідації підприємства, установи, організації. Судом встановлено, що в сім'ї [PERSON] немає інших працівників з самостійним заробітком, так як його дружина [PERSON] являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER], [PERSON] тривалий час безперервно з 14.09.1973 року працював на посаді електрика, що підтверджується копією трудової книжки, він являється ветераном війни, учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 42 ч.2 п.п. 2, 3, 5 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідачем ці норми трудового законодавства не дотримані, преважне право позивача на залишення на роботі відповідачем не враховане, тому суд вважає звільнення позивача незаконним, а позов в частині поновлення [PERSON] на посаді електромонтера 5 розряду ТОВ "Бершадьмолоко" є законним і обґрунтованим. Щодо позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Відповідно до витягу з наказу № 285 від 03.07.2014 року про звільнення з роботи позивача йому була виплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до наказу № 327 «Л» від 31.07.2014 року [PERSON] поновлений на роботі, з 03.07.2014 року, йому проведено перерахунок заробітної плати за липень місяць 2014 року, тому заробітку за час вимушеного прогулу він не втратив, позов в цій частині є безпідставним, необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Позов у частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що незаконне звільнення [PERSON] призвело до нервових переживань в зв'язку з його звільненням з роботи, враховуючи тривалість цих переживань, що звільнений він був 03.07.2014 року, а поновлений відповідачем на роботі 31.07.2014 року, йому був проведений перерахунок заробітної плати в добровільному порядку самим відповідачем, сум вважає, що законним і справедливим розміром позивачеві моральної шкоди буде її відшкодування в розмірі п'яти тисяч гривень. В іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі ст.ст. 40, 42, 237-1 КЗпП України ,ст. 15 ч.1 п.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",

Outcome: partial