Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 5489,61 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку з 15.08.2014 року по 08.09.2014 року в розмірі 1856,79 грн., а всього 7346,40 грн. На обгрунтування позовних вимог вказує, що 21.09.1998 року він був прийнятий на роботу в якості механіка в ЗАТ "Царичанський завод мінводи". Протягом 1998-2011 років він працював в цьому товаристві на різних посадах з різним розміром окладу. 25.05.2011 року ЗАТ "Царичанський завод мінводи" було переіменовано на Приватне акціонерне товариство "Царичанський завод мінводи", в якому він працював до 22.08.2014 року, припинивши трудові відносини за угодою сторін. Станом на 15.08.2014 року ПрАТ "Царичанський завод мінводи" мало повністю розрахуватися з ним по заробітній платі, але необхідних виплат при його звільненні проведено не було. На його неодноразові звернення керівництво повідомляло, що кошти відсутні і при можливості все буде виплачено. 26.08.2014 року йому було виплачено частину боргу (проведено виплати в ПФ, інші фонди і стягнено податки). Залишок заборгованості йому пообіцяли сплатити найближчим часом. Йому було видано довідку про наявність заборгованості в розмірі 5489,61 грн. Вважає, що вказане порушує його трудові права. Згідно довідки про середню заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття розмір середньоденної заробітної плати складає 80 грн. 73 коп. 23 вересня 2014 року він отримав решту коштів заборгованості по заробітній платі. Крім того, керівництво ПрАТ "Царичанський завод мінводи" ігнорує засідання суду, не виплачує середній заробіток за час затримки згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, грубо порушуючи його права та завдаючи моральних страждань. Він втратив роботу, ніде не працює. Позовні вимоги просить задовольнити, посилаючись на ст.ст. 47 ч.1, 116 ч.1, 117 ч.1 КЗпП України, ст.ст. 3, 5, 118-120 ЦПК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіславши до суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення в справі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Раніше надіслали на адресу суду письмові заперечення з проханням відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог, посилаючись на слідуючі обставини. [PERSON] дійсно працював у ПрАТ "Царичанський завод мінводи" з 1998 року, остання посада - начальник відділу транспорту. 15 серпня 2014 року він був звільнений із займаної посади згідно ч.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення заборгованість складала 6576,55 грн. У зв"язку з важким фінансовим становищем підприємства вказана сума заборгованості була виплачена йому наступними сумами: 26.08.2014 р. у розмірі 1086,94 грн.; 10.09.2014 р. у розмірі 2744,81 грн.; 23.09.2014 р. у розмірі 2744,80 грн. Тобто, на сьогоднішній день ПрАТ не має заборгованості перед зазначеним працівником. Третя особа - [PERSON] в судове засідання, також, не з"явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Приписами ч.1 ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем в даній справі з 21 вересня 1998 року по 15 серпня 2014 року (а.с.8-9). В день звільнення позивача відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів повного розрахунку з ним. Вся сума заборгованості відповідача перед зазначеним працівником була ліквідована лише після подачі останнім позовної заяви до суду, а саме 23 вересня 2014 року була погашена остання частина суми заборгованості по заробітній платі, а тому на даний час вся сума заборгованості вже погашена. Залишаються невирішеними питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Вирішуючи дані питання, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що згідно довідки ПрАТ "Царичанський завод мінводи" від 05.11.2014 року №446 вся сума заборгованості по заробітній платі була ліквідована 23.09.2014 року, а перша сплата суми заборгованості відбулася 26.08.2014 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою 08.09.2014 року, на думку суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за 23 календарних днів в розмірі 1856,79 грн., виходячи з того, що згідно довідки про середню заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття розмір середньоденної заробітної плати складає 80,73 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити в зв"язку з задоволенням їх відповідачем після пред"явлення позову. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 93,91 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial