Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 18.01.2017 року, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву від 18.01.2017 року, та при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг між ним та банком, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач зазначає, що він свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно п. 2.1.1.12.3 погашення кредиту здійснюється наступним шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та проценті внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 15.06.2019 року має заборгованість в розмірі 21807,19 грн., яка складається з: 16166,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 16166,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5640,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісії, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку є невід`ємною частиною спірного кредитного договору, укладеного на підставі анкети-заяви [PERSON] від 18.01.2017 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua. Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2017 року [PERSON] дійсно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.19), але зі змісту цієї анкети-заяви не вбачається про те, що сторонами кредитного договору були погоджені всі суттєві умови договору, а саме: процентну ставку за користування кредитом, порядок її зміни, застосування підвищуючих коефіцієнтів до процентної ставки, термін дії кредиту, порядок його повернення, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також з матеріалів справи вбачається, що старт карткового рахунку № [NUMBER] , по якому проводилося кредитування відповідача відбувся 18.01.2017 року та в той же день відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 00,00 гривень, після цього, 09.08.2017 року відповідачу було підвищено кредитний ліміт до 5000,00 грн. Після цього кредитний ліміт було підвищено банком 19.08.2017 року до 10000, 00 грн., 25.08.2017 року до 12000,00 грн., 28.08.2017 року до 15000,00 грн., а 22.02.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 14766,21 грн., а 30.05.2019 року зменшено до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.17). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивачем в односторонньому порядку проводилася зміна кредитного ліміту, в межах якого проводилося кредитування відповідача, при чому максимальний розмір кредитного ліміту картки відповідача за весь час існування кредитних правовідносин між сторонами становив 15000,00 грн., який 22.02.2019 року було знижено спочатку до 14766,21 грн., а потім 30.05.2019 року до 0,00 грн., що підтверджується довідкою банку (а.с.17). Тобто, розмір основного боргу за кредитним договором (тіло кредиту) не повинен перевищувати 15000,00 грн., тобто в межах максимального кредитного ліміту, встановленого банком. В той же час, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту (основний борг) складає 16166,91 грн., що перевищує максимальний кредитний ліміт, встановлений банком по даному кредитному договору. З метою з`ясування підстав для нарахування основної суми заборгованості в зазначеному розмірі судом було надіслано запит на адресу позивача для надання письмових пояснень. Представником позивача було надіслано до суду додаткові пояснення в справі, в яких останній зазначив, що згідно умов кредитного договору, а саме п. 2.1.1.12.2 сплата відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків. В разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно цих умов клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення кредитного ліміту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків (а.с.182). Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, в повному обсязі не погашав, проценти за користування кредитом не сплачував, внаслідок чого на підставі п. 2.1.1.12.2 на суму несвоєчасно сплачених процентів збільшувалося тіло кредиту, і станом на 15.06.2019 року має заборгованість в розмірі 21807,19 грн., яка складається з: 16166,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 16166,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5640,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісії. Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 18.01.2017 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] (а.с.11). Таким чином, позивач в обґрунтування нарахування основного боргу за кредитним договором в розмірі 16166,91 грн. (тіло кредиту), тобто в розмірі, який перевищує встановлений по договору кредитний ліміт (15000,00 грн.) посилається на п.2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг та зазначає, що мав право проводити погашення сум прострочених процентів за користування кредитом за рахунок збільшення розміру тіла кредиту. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку процентів за користування кредитом відповідач повинен сплатити на користь банку 5640,28 грн., при цьому для розрахунку розміру процентів позивачем застосовувалася процента ставка 3,5 % в місяць, хоча з анкети-заяви [PERSON] від 18.01.2017 року не вбачається розмір процентної ставки. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення розміру нарахованої позивачем заборгованості за процентами, з огляду на недоведеність правомірності підстав порядку її нарахування. Слід також зазначити, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування заявлених до стягнення сум, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилається на вище згадуваний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.20-74), як невід`ємну частину спірного договору, але ці докази не містять підтвердження тих обставин, що відповідач при підписанні «Анкети-заяви» ознайомився і погодився з умовами, що містять саме в Умовах та правилах надання банківських послуг, і що ця «Анкета-заява» разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо % ставки, неустойки (пені, комісії, штрафів), комісій саме у зазначених в цих документах розмірах. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, якщо Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду позовом, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в «Анкеті-заяві» домовленості сторін про % ставку, сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в «Анкеті-заяві» позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.01.2017 шляхом підписання «Анкети-заяви», а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, комісій, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, надані позивачем Анкета - заява та інші матеріали, надані Банком, не містять доказів того, що відповідач погодив з банком умови договору. З огляду на наведене суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення процентів за порушення відповідачем зобов`язань за договором в загальному розмірі 5640,28 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки вказані умови також не були обумовлені сторонами при укладанні договору. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк визначив заборгованість за кредитом (тіло) в розмірі 21807,19 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16166,91 грн., заборгованості за простроченими відсотками розмірі 5640,28 грн. Згідно довідки, наданої до суду позивачем, відповідачу 28.08.2017 року було збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн., 22.02.2019 року знижено до 14766,21 грн. і 30.05.2019 року встановлено в розмірі 0,00 грн. (а.с.17). Належних та допустимих доказів того, що відповідачу було змінено кредитний ліміт до розмірів, які заявлено позивачем до стягнення, останнім не надано. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 15000 грн. 00 коп., тобто заборгованості за тілом кредиту, строк сплати якого минув, тобто частини заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості, в іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити, через їх необгрунтованість. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1445,75 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial