Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за розпискою від 26.08.2019р. в розмірі 8991 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто один) долар 20 центів США, яка складається з: - тіла позики - 6530 (шість тисяч п`ятсот тридцять) доларів США; - процентів - 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят один) долар 20 центів США. При цьому позивач посилається на те, що 01.02.2017р. він уклав усний договір позики з [PERSON] , за умовами якого остання взяла у нього в борг грошові кошти в розмірі 8000 (вісім) тисяч доларів США. На час укладення правочину відповідачка [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Через давні довірчі відносини з відповідачем позивач протягом 2017-2019р.р. не наполягав на конкретних строках повернення позики. Однак, в 2019р. позивач звернувся до відповідачки [PERSON] з проханням прискорення повернення боргу і сторони обумовились зафіксувати факт позики письмовим документом та встановити графік погашення заборгованості. 26.08.2019р. сторонами була складена розписка про отримання грошових коштів в розмірі 8000 доларів США, зафіксована процентна ставка у розмірі 2% на місяць та зазначено, що розмір заборгованості по процентам за період з 01.05.2019р. по 01.02.2020р. становить 1600 доларів США. Графік погашення заборгованості в тексті розписки оформлений у таблиці в якій вписано відмітку про те, що 02.03.2020р. відповідач повернув позивачу 1000 (одну тисячу) доларів США. Також позивач визнає, що відповідачка здійснила часткове повернення коштів в загальному розмірі 470 доларів США. Проте, у подальшому відповідачка [PERSON] не виконувала свої зобов`язання з повернення грошових коштів відповідно до графіка, зазначеного в тексті розписки, не здійснила черговий платіж 01.04.2020р. в розмірі 1400 доларів США, а також усі наступні платежі, а тому він вимушений звернутися до суду з даною заявою. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів витрат по сплаті судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. від 31.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач до судового засідання не з`явився, повідомлявся, представник позивача - адвокат Симоненко Д.Є. надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі до суду не з`явились, повідомлялись, про причини неявки суд не сповістили. За згодою сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними та достатніми для розгляду справи у відсутність відповідачів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 26.08.2019р. між позивачем - [PERSON] та відповідачкою - [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого, [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошових коштів сторонами було складено розписку, в якій також зазначений графік повернення грошових коштів та зафіксована процентна ставка у розмірі 2% на місяць. Оригінал вказаної розписки було оглянуто судом у судовому засіданні. Однак, у встановлені між сторонами строки [PERSON] свої зобов`язання не виконала та борг не повернула. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін). У відповідності до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 та ч.1 ст. 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, заборгованість відповідачів за розпискою від 26.08.2019р. становить 8991 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто один) долар 20 центів США та складається з: - тіла позики - 6530 (шість тисяч п`ятсот тридцять) доларів США; - процентів - 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят один) долар 20 центів США. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів повернення суми позики відповідачами, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. При вирішенні питання щодо стягнення грошової суми у доларах США, суд враховує роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення у доларах США, суд може стягнути борг в іноземній валюті. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках сплачений ним судовий збір у розмірі 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 34 копійки. При таких обставинах, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved