Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з цим позовом із урахуванням змінених вимог просив стягнути із відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 10 745грн. (десять тисяч сімсот сорок п'ять грн.)04коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 149 218,88(сто сорок дев'ять тисяч двісті вісімдесят грн. 88 коп.), моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.00 коп. (п'ять тисяч грн. 00 коп). На обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в період з 2010 року по 2013 рік він працював на ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли". 15 травня 2013 року він був звільнений із займаної посади за власним бажанням. При звільненні відповідач не виплатив йому нараховану зарплату в сумі 10 745, 04грн. Добровільно виплатити цю суму відмовився, а тому він має право на отримання середньої зарплати за увесь час затримки розрахунку та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що вказують наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які було направлено за адресою його місцезнаходження у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення справи за наявності поважних причин до суду не направлялось. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. У судовому засіданні встановлено, що позивач звільнився із ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» 14.05.2016року. Підприємством нараховано, але не виплачено заробітну плату 10\~745грн.04коп. Ці факти підтверджуються сукупністю доказів. Із копії трудової книжки [PERSON] видно, що позивач прийнятий на роботу 01.06.2010 року, звільнився з ПАТ "Ладижинський завод силікатної цегли" за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України 14.05.2013року, про що внесено відповідні записи. Відповідно до поданої довідки №046-35 від 09.12.2015року, станом на час звільнення позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату у сумі 10\~745 грн. 04 коп. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"(далі - Постанова), установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку суд проводить згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року\~(далі - Порядок). Відповідно до змісту п. 2 Постанови обчислення середньої заробітної плати працівника обчислюється виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом проведено відповідні розрахунки і встановлено, що середня заробітна плата позивача має обраховуватись, виходячи із виплат за березень та квітень 2013 року і складає 236,48 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку із травня 2013року та до листопада 2015 року становить 149 218 грн. 88коп. (236,48 * 631 = 14 9218,88). Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались та не суперечать один одному. Крім того, позивач вказав, що у звязку із невиплатою заробітної плати йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн., але в судовому засіданні не довів, що він поніс втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних йому бездіяльністю інших осіб, тому у цій частині вимог позов задоволенню не підлягає. Щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, позивач вимог не заявляв та не надав суду розрахунків, а тому і в цій частині позову необхідно відмовити. \~\~ Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої та не виплаченої заробітної плати в сумі 10\~745,04 грн. та середнього заробітку у сумі 149\~218 грн. 88 коп. підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди та компенсації йому втрати частини доходу в зв'язку з порушенням термінів їх виплати в позові необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України,\~судовий збір підлягає стягненню в дохід держави із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial