Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

09.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] третя особа: служба у справах дітей Виноградівської РДА про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка [PERSON], [INFO], являється матір'ю [PERSON], який помер [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2005 року. [PERSON] був одружений з [PERSON]. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. З 2011 року відповідачка [PERSON] перестала приймати участь у вихованні свого сина. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачка не надавала і не надає по цей час. Так, отримані від держави соціальні виплати [PERSON] витрачає на придбання алкоголю, який розпиває з своїм співмешканцем. Бачачи аморальний спосіб життя матери, постійні скандали [PERSON] втік до позивачки [PERSON] і вже більше 6 років повністю знаходиться на утриманні позивачки. Відповідачка проживає окремо та не виконує покладені законом на батьків обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Для розвитку дитини позивачка прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Фактично відповідачка не спілкується з дитиною, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Позивач [PERSON], в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримала повністю та просила суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник служби у справах дітей Виноградівської РДА в судовому засідання вимоги заявленого позову підтримала. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексуУкраїни, ст.17 Закону України "Провиконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria SandersS.A.v.Spain).Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справиє порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з'явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], являється матір'ю [PERSON], який помер [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2005 року. [PERSON] був одружений з [PERSON]. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. З 2011 року відповідачка [PERSON] перестала приймати участь у вихованні свого сина. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачка не надавала і не надає по цей час. Так, отримані від держави соціальні виплати [PERSON] витрачає на придбання алкоголю, який розпиває з своїм співмешканцем. Бачачи аморальний спосіб життя матери, постійні скандали [PERSON] втік до позивачки [PERSON] і вже більше 6 років повністю знаходиться на утриманні позивачки. Відповідачка проживає окремо та не виконує покладені законом на батьків обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Для розвитку дитини позивачка прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Фактично відповідачка не спілкується з дитиною, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування матір'ю своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON]. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів, щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв'язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки [PERSON] проживає в моїй сім'ї, то я вправі звернутися до суду з позовом про позбавлення Відповідача батьківських прав відносно [PERSON] Крім того, згідно ч. 2 ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Тож, будучи бабою [PERSON] я вправі в його інтересах звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав на нього моєї невістки (його матері) [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Оскільки батько [PERSON] помер, то право стати його опікуном та повністю відповідати за його виховання маю я як його баба. Відповідно до ч. З ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Крім того, відповідно до абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може- на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. [PERSON] має нерегулярний й мінливий дохід. Адже не має постійного місця роботи. Водночас вона зобов'язана нести витрати по утриманню дитини: на придбання їжі, одягу, шкільного приладдя тощо. Крім того, періодично доводиться купувати ліки. Адже її син (мій онук) є дитиною-інвалідом. Ліки ж дуже дорогі. Також для загального зміцнення здоров'я йому, як і іншим, періодично не завадить оздоровлюватись у санаторіях. Але коштів на це в мене не має. Добровільно відповідач коштів на утримання [PERSON] не дає. Навпаки отримувану на державну допомогу та пенсію пропиває й використовує для власних потреб. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, виходячи з того, що батьки зобов'язані забезпечувати рівень життя їхньої дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також враховуючи, що дохід батьків має мінливий (непостійний) характер, вважаю необхідним та можливим стягнення аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1600,00 грн. щомісячно. Такий розмір аліментів буде відповідати принципу відповідальності Відповідача за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку сина і він не погіршить критично матеріальний стан відповідачки, буде відповідати принципу справедливості, соціальної захищеності і розумності. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved