Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом обгрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, відповідач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, житлові умови проживання дітей не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам та є небезпечними для життя і здоров`я дітей, внаслідок чого існує загроза життю і здоров`ю дітей. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач надіслала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, вимоги позову визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 12.09.2007 року, актовий запис про народження 322, - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 27.01.2010, актовий запис про народження № 55. Відомості про батька неповнолітньої дитини [PERSON] внесені в актовий запис про народження дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з держаного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00009294185 від 30.07.2011 року. Відомості про батька малолітньої дитини [PERSON] внесені в актовий запис про народження дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з держаного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00009294175 від 30.07.2011 року. За поданням Васильківського MB ГУ МВС України [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховані дітей. Зазначене підтверджується постановами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2011 року у справі № 3-2284/11, від 29.09.2011 року у справі №3-2917/11, від 17.02.2016 року у справі № 362/771/16-п. 23.09.2011 року працівниками служби у справах дітей Васильківської міської ради, Васильківського MB ГУ МВС України у Київській області, центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у зв`язку з незадовільними санітарно-гігієнічними умовами проживання було вилучено малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до Васильківської центральної районної лікарні для медичного обстеження до вирішення питання про їх подальше влаштування чи повернення в сім`ю. На підставі висновку виконавчого комітету Васильківської міської ради № 432/01 від 29.09.21 року, враховуючи те, що мати дітей створила належні умови для повернення дітей у сім`ю, з метою збереження родинних стосунків малолітні діти були повернені у родину. І Наказом по службі у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради № 114 від 24.12.2019 року малолітня [PERSON] дрівна була взята на облік як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з проживанням у родині, у якій батьки не в повній мірі виконують батьківські обов`язки по вихованню дитини. Наказом по службі у справах дітей та сім`ї міської ради № 113 від 24.12.2019 року малолітня [PERSON] була взята на облік як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з проживанням у родині, у якій батьки не в повній мірі виконують батьківські обов`язки по вихованню дитини. Адміністрація Васильківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 листом № 01-20-/295 від 21 жовтня 2019 року повідомила службу у справах дітей та сім`ї проте, що учні школи [PERSON] та [PERSON] пропускають навчальні заняття без поважних причин. З боку матері дітей повністю відсутній контроль за навчанням дітей,рівень навчання дітей початковий. Листом № 01-20/213 від 23.11.2020 року адміністрація школи повідомила службу про те, що учні школи [PERSON] та [PERSON] в період дистанційного навчання на зв`язок не виходять, домашні завдання не виконують, на телефонні дзвінки ні діти ні мати не відповідають. Мати не намагалася і не намагається створити належні умови для проживання дітей та забезпечення їх всім необхідним, що підтверджується актами обстеження умов проживання дітей № 116 від 28.11.2019 року, № 62 від 22.06.2020 року, № 94 від 8.10.2020 року, № 5 від 01.02.2021 року. 13.09.2021 року спеціалісти служби у справах дітей та сім`ї міської ради обстежили умови проживання в квартирі [PERSON] та встановили, що в квартирі повна антисанітарія, кімнати захаращені непотрібними речами, які приносить у квартиру психічно хворий брат відповідачки [PERSON] з смітників. Сама відповідачка перебувала в нетверезому стані. Умови проживання дітей не відповідали санітарно гігієнічним вимогам, існувала безпосередня загроза життю і здоров`ю дітей, що то підтверджується актом обстеження умов проживання. За поданням служби у справах дітей та сім`ї міської ради виконавчим комітетом міської ради № 429 від 16.09.2021 року було прийнято рішення про негайне відібрання неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] у матері [PERSON] у зв`язку з безпосередньою загрозою життю і здоров`ю дітей. 28 вересня 2021 року діти були відібрані від матері та влаштовані на обстеження до комунального некомерційного підприємства Васильківської міської ради "Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування", що підтверджується актом про негайне відібрання дітей та про факт передачі дітей. Після медичного обстеження діти на підставі направлення служби у справах дітей та сім`ї Київської облдержадміністрації влаштовані до Київського обласного центру соціально- психологічної реабілітації дітей "Оберіг" та навчаються в Богуславському академічному ліцеї № Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 65 СК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. ( пункт 16) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей та ні. Зазначені фактори, як кожен окремо, так в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положеньст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. У відповідності до вимог ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, коли батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому при вирішенні спору щодо відібрання дітей у відповідачів, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей, які полягають зокрема в забезпеченні їх розвитку у стійкому середовищі. Отже, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не здійснює належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для відібрання дітей у матері. Суд вважає, що відібрання дітей у відповідачки буде відповідати інтересам малолітніх дітей, оскільки відповідачка в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни [PERSON] свого ставлення відносно дітей. Таким чином, аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved