Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернувся у суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Рахівської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловими приміщеннями та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] , являється власником житлового будинку [ADDRESS] . В житловому будинку на день звернення до суду є зареєстрованими відповідачі по справі: [PERSON] та її двоє неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Підставою для звернення до суду із позовом є те, що позивач не надавав згоди щодо реєстрації місця проживання громадянки [PERSON] у своєму житловому будинку. Крім того, з 2005 року відповідачка не проживає зі своїми дітьми за місцем реєстрації з 2005 року. Житловий будинок знаходиться у незадовільному стані, внутрішні ремонтні роботи відсутні. У житловому будинку відсутнє підключення до електроенергії, водопостачання та водовідведення. Разом з тим, відповідачка не являється ні дружиною ні співмешканкою позивачу. Факт батьківства позивач не визнає, діти записані по статті 135 СК України, зі слів матері. Договору житлового найму між позивачем, як власником нерухомого майна та відповідачем не укладалося. Знятися з реєстрації місця проживання відповідач у добровільному порядку відмовляється, а свою відмову аргументує відсутністю коштів. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована в будинку позивача, порушується його право приватної власності на житло, як на саму власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження. Членом сім`ї позивача відповідача не являється, не проживає в даному будинку з 2005 року. Оскільки у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку просив визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Бліщ О.Б. від 12.12.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.01.2020. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Рахівської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 10.03.2020, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Надали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. На задоволенні позову наполягають. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомили. Відзив на позов не подавали. Представник третьої особи без самостійних вимог: виконавчого комітету Рахівської міської ради в судове засідання не з`явився. Заяв та клопотань не подавали. Представник третьої особи без самостійних вимог: органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Начальник, Кокіш О.П. надала заяву, в якій просила розглянути справу без участі їх представника. Позовні вимоги залишають на розсуд суду. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179507538 від 03.09.2019. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , крім позивача, зареєстровані відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що стверджується довідками про реєстрацію місця проживання виданими Рахівською міською радою. При цьому, відповідач [PERSON] , разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] з 2005 року не проживають за місцем своєї реєстрації. Знаходиться за межами України. На час перебування на території України проживає за різними адресами, зокрема у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , членами сім`ї позивача не являються. Відомості про батька дітей записані зі слів матері на підставі ст.135 СК України. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 19.11.2019. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідачів відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів що з відповідачкою, договору найму житла не укладав, членом сім`ї позивача, відповідачі не являються, за місцем своєї реєстрації відповідачі не проживають з 2005 року. Поряд з цим, відповідачами жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved