Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, посилаючись на те, що на початку травня 2019 року до неї звернулась [PERSON] з проханням позичити їй долари США. Враховуючи, що з даною особою вона була знайома, погодилася позичити гроші. 14.05.2019 між нею та відповідачкою укладено договір позики, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 12243 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути указані грошові кошти у строк, передбачений договором, про що була складена відповідна розписка. Остаточною датою повернення позики є 20.06.2019. Вказала, що відповідачка порушила умови договору та в передбачений термін позику не повернула. Просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача борг за договором позики в сумі 12243,00 доларів США. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.04.2020 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надала. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що відповідно до розписки вона позичила у [PERSON] 12243,00 доларів США до 20.06.2019. Вказану суму вчасно не повернула, тому не заперечує проти стягнення з неї боргу. Заслухавши думку сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. 14 травня 2019 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 12243 доларів США та обіцяла повернути їх до 20.06.2019. В розписці зазначена дата - « 14.05.2019 » та прізвище та підпис [PERSON] . Як вказала у позові позивач, кошти відповідачка не повернула. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду оригінал письмової розписки від 14.05.2019. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] паспорт [NUMBER] ИПН [NUMBER] , паспорт выданый Сосновским РО УМВД Украины в Черк . обл. 10 апреля 2000 г. прописан [ADDRESS] проживаю [ADDRESS] взяла в долг у [PERSON] 12243 $ США (двенадцать тысяч двести сорок три долларов США). Обязуюсь вернуть 20 июня 2019 г. Дата написания розписки 14.05.2019. Фамилия [PERSON]. Подпись. ». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в них зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] . Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була присутньою при передачі в позику грошей. Вказала, що [PERSON] надала у позику [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 12243 доларів США, які остання зобов`язалася повернути 20.06.2019. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена в Постанові ВПВС (справа № 373/2054/16ц, 16.01.2019). Таким чином, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв`язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 14.05.2019 в розмірі 12243,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору при подачі позову звільнена відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (інвалід ІІ групи, копія довідки до акта огляду МСЕК № 463754). Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Закону «Про судовий збір» судовий збір за вимогами майнового характеру підлягає оплаті в розмірі - 1 % ціни позову, але не менше в 2020 році 840,80 грн. та не більше 10510,00 грн. Позивач звернулася до суду з відповідним позовом 02.04.2020 року. Тому розмір судового збору має бути визначений на день подачі позовної заяви до суду. Станом на 02.04.2020 офіційний курс долара становив 27,75 грн. Отже, до стягнення із відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 3397,43 грн. (12243 х 27,75 = 339743,25; 1% = 3397,43)

Outcome: approved