Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з відповідача на свою користь 20000 грн. моральної шкоди. На обґрунтування позову повідомив, що начальник СВ Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] неправомірно не вніс відомості до ЄРДР щодо вчиненого 08.12.2013 року злочину від якого він потерпів, в звязку з чим був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Ладижинського міського суду від 18.02.2014 року його скаргу задоволено, підтверджено бездіяльність відповідача і зобовязано [PERSON] внести відомості про злочин до ЄРДР і почати досудове слідство, але до цього часу справа до суду не направлена. Неправомірні дії відповідача підтверджуються вищевказаною ухвалою суду, висновками прокуратур Вінницької області від 29.12.2014 року та м. Ладижин від 19.02.2015 року, свідченнями свідків допитаних в суді та матеріалами службової перевірки проведеної відносно відповідача. Вважає, що відповідач своїми діями завдав йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що внаслідок вчиненого злочину та понесеними внаслідок цього матеріальними збитками, він втратив спокій, погіршився його стан здоровя, відповідач змусив його звертатися в різні органи та до суду із заявами і скаргами, в звязку з чим він поніс значні витрати по проїзду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. На обгрунтування своїх заперечень проти позову повідомив, що доводи позивача будуються на субєктивних припущеннях та нічим не підтверджені. Позивачем не зазначено права, які він вважає порушеними, а за змістом та характером позовних вимог вбачається, що вони пред'явлені до неналежного відповідача. Позивач не зазначив який саме матеріальний збиток та моральна шкода йому була заподіяна, які права його були порушені, не визнанні чи оспорювались, скориставшись своїм правом яке вже захищене відповідною нормою КПК України. Позивач посилається на висновки прокурора щодо його бездіяльності, які не мають ніякого юридичного значення, а містять лише формулювання особистої субєктивної думки в даному разі відсутні висновки службого розслідування та накази щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прийняте рішення щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача від 09 січня 2014 року. Позивачем не представлено жодного доказу щодо погіршення стану свого здоровя внаслідок невнесення мною відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 09 січня 2014 року та причинного звязку між вчиненими мною діями в межах мої повноважень та наслідками що настали на які вказує позивач. Дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пункотом 101 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. З аналізу вищевикладених норм Закону видно, що позови в справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадової особи державного органу влади повинні пред`являтися до держави, яку в якості відповідача має педставляти відповідний державний орган. Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення шкоди, яка була завдана на його переконання незаконними діями начальника слідчого відділу Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON], тобто посадовою особою даного державного органу виконавчої влади, то і відповідачами в справі повинні виступати відповідні державні органи. Статтею 33 ЦПК України встановлено, що суд має право замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, тільки виключно за клопотанням позивача. Клопотання про заміну відповідача або залучення співвідповідача від позивача до суду не подавалось. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пункотом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні позивачем не надано суду жодних доказів заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, протиправності діянь відповідача, причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Покладені позивачем в основу своїх позовних вимог, як докази неправомірності дій відповідача: ухвала Ладижинського міського суду від 18.02.2014 року по справі № 135/440/15-к, висновки службової перевірки прокуратур Вінницької області від 29.12.2014 року та м.\~Ладижин від 19.02.2015 року, не можуть бути визнані судом належними доказами з наступних підстав. З ухвали Ладижинського міського суду від 18.02.2014 року по справі № 135/440/15-к видно, що судом визнано неправомірною бездіяльність слідчого СВ Ладижинського МВ УМВС України у Вінницької області [PERSON] З висновків прокуратур видно, що вони не мають ніякого юридичного значення, а містять лише формулювання особистої субєктивної думки, в даному разі відсутні висновки службого розслідування та накази щодо притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджені жодним доказом, не обгрунтовані та пред`явлені до неналежного відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 6 - 15, 88, 174, 208 215 ЦПК України,

Outcome: dismissed