Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Житомирської області 22 сесії 5 скликання від 25.03.2009 № 36 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки за адресою: м. Радомишль, вул. В. Житомирська, 42. Визнати недійсним та скасувати державні акти на право власності на землю серії ЯЗ № 433676 від 18.10.2010, серії ЯЗ № 433677 від 18.10.2010, серії ЯИ № 161139 від 25.10.2010, серії ЯИ № 161140 від 25.10.2010, які видані [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: Житомирська область, м. Радомишль, вул. Велика Житомирська, 42. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідно до рішення Житомирського обласного суду про виділення [PERSON] і її чоловікові [PERSON] земельної ділянки рішенням виконкому [PERSON] міської Ради народних депутатів від 12.05.1999 № 162 за нею закріплено 667 кв.м. земельної ділянки, яка знаходиться біля будинку 44 по вул. Велика Житомирська в м. Радомишль. З цього часу позивач сплачує земельний податок за користування цією земельною ділянкою. В подальшому, 25.03.2009 [PERSON] міська рада на 22 сесії 5 скликання прийняла рішення № 36 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки», яким затвердила подану [PERSON] та [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, які знаходяться за адресою: Житомирська область, м. Радомишль, вул. В. Житомирська, 42. Позивач вважає, що прийняте 25.03.2009 [PERSON] міською радою на 22 сесії 5 скликання рішення № 36 та видані третьою особою державні акти на право власності на землю порушують її права та інтереси, так як [PERSON] та [PERSON] отримали право власності на земельні ділянки, які накладаються на земельну ділянку позивача, виділену їй рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998 та рішенням виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 12.05.1999 № 162 , а тому вони підлягають визнанню недійсними. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити з наведених в ньому підстав. При цьому позивач пояснила, що не має можливості користуватися виділеною їй земельною ділянкою в повному обсязі, так як відповідачі [PERSON] та [PERSON] перешкоджали державному виконавцю встановити розміри і конфігурацію земельної ділянки, викопували стовпчики, оскаржували дії державного виконавця. Правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку вона не має змоги оформити, так як не співпадає площа земельної ділянки, визначеної рішенням суду від 1998 року наявній в дійсності площі, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не дають встановити тин між спірними земельними ділянками та відгородитися від сусідів, через це БТІ не виконало рішення суду від 2004 року, яким було зобовязано внести в технічний паспорт всі споруди, які належать позивачеві і знаходяться на виділеній їй земельній ділянці. [PERSON]І зазначила, що вона зверталася до органів місцевого самоврядування, однак, їй постійно відмовляли, так як не було встановлено межі, а відповідачі постійно рушили тин і не давали можливості встановити межі. Погодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами відбувалося без її участі, їй навіть не повідомили коли мало відбуватися погодження. Зазначила, що державні акти відповідачам видавалися всупереч рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 2006 року про заборону виносити будь-які рішення щодо спірної земельної ділянки до виконання рішення Житомирського обласного суду від 1988 року. Позивач зазначає, що вона не має можливості виконувати будь-які дії на своїй земельній ділянці, не може приватизувати цю земельну ділянку, бо не встановлені межові знаки, коли видавалися державні акти межові стовпчики не встановлювалися. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні доповнив, що [PERSON] міською радою при винесенні оскаржуваного рішення порушено вимоги Конституції України та чинного на той час законодавства, так як було затверджено документацію без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON], при цьому між сторонами вже на той час існував спір щодо земельної ділянки, а видані відповідачам [PERSON] та [PERSON] державні акти на земельні ділянки підписані некомпетентною особою, так як [PERSON] на час підписання Державних актів вже не працював, а тому не був уповноважений підписувати зазначені документи. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] зазначили, що позовні вимоги не визнають в жодній частині. Вважають, що позивач не надала доказів, підтверджуючих зазначені в позові обставини. Відповідач пояснила, що вона та її цивільний чоловік [PERSON] є співвласниками домоволодіння № 42 по вул. В.Житомирська в м. Радомишль та користуються земельними ділянками, які закріплені за даним будинком. Позивач [PERSON] є суміжним землекористувачем та власником будинку № 44 по цій же вулиці. Відповідач вважає, що у позові не вказується, чим конкретно підтверджується протиправність її дій, що позовна заява не містить доказів, підтверджуючих кожну обставину. Крім того, відповідач зазначила, що позивач не має правовстановлюючих документів на землю. З наведеного вважає, що підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні, тому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник відповідачів [PERSON] доповнив, що спір між сторонами стосовно земельної ділянки існує вже близько 20 років, однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не порушували права [PERSON] на виділену їй земельну ділянку, земельна ділянка [PERSON] взагалі не межує із земельною ділянкою позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у визначений законодавством спосіб приватизували земельну ділянку, яку купили разом із будинком, а межі не були погоджені з позивачем так як остання в категоричній формі відмовилася підписувати протокол погодження, про що було складено акт. Щодо підписання державних актів не уповноваженою особою зазначив, що в державних актах зазначена дата реєстрації, а не дата підпису вказаних документів Ніколаєнком. Вважає заявлені вимоги [PERSON] безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином (т.3 а.с.23), в судове засідання не зявився, в своїй заяві від 07.08.2017 просить суд розглядати справу без його участі в звязку із станом здоровя та просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю (т.1 а.с.127). Через канцелярію суду 31.08.2017 передав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння № 42 по вул. В.Житомирська в м. Радомишль на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1976 та користуються земельними ділянками, які закріплені за даним домоволодінням. Позивач [PERSON] є суміжним землекористувачем та власником будинку № 44 по цій же вулиці. У визначеному законодавством порядку [PERSON] та [PERSON] офіційно звернулися до [PERSON] міської ради з клопотанням отримати земельні ділянки, виготовили технічну документацію, подали її на розгляд сесії міської ради і отримали державні акти про право власності на землю, при цьому жодних порушень Законів не допускали, реалізували своє гарантоване державою право на отримання земельних ділянок (т.1 а.с.185-186). Відповідача [PERSON] міську раду Житомирської області про дату час та місце судового розгляду було повідомлено належним чином (т.3 а.с.28), в судові засідання свого представника не направляв, заяв, клопотань, заперечень на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про розгляд справи був повідомлений належним чином (т.3 а.с.34), 31.08.2017 електронною поштою направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (т.1 а.с.183). Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами вже тривалий час існує спір з приводу користування земельною ділянкою (т.1 а.с.12-13,144-145,146-149). Як вбачається із матеріалів справи, згідно Свідоцтва № 479 про право власності від 01.08.1994 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності належить квартира за адресою вул. Ломоносова (нині вул. [PERSON])[ADDRESS] (т.1 а.с.142). Рішенням виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 10.05.94 № 94 «Про надання земельних ділянок в тимчасове та постійне користування» [PERSON] виділено в тимчасове користування для ведення огородництва земельну ділянку по місцю проживання [INFO] площею 192 кв.м., що прилягає до її садиби (т.1 а.с.11). Рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998 зазначене рішення виконкому № 94 від 10.05.94 визнано незаконним та виділено [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку розміром 667 кв.м. із загальної площі 2382 кв.м., розміщену біля будинку № 44 по вул. В.Житомирській в м. Радомишль. На підставі вказаного рішення суду та висновку експертизи, який врахував суд, рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 12.05.99 № 162 «Про відміну в рішеннях виконкому від 10.05.94 № 94 в п.6» та рахувати вірним виділити [PERSON] в тимчасове\~користування для\~ведення городництва\~земельну ділянку\~по місцю\~проживання [INFO] площею 667 кв.м. В позові [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено за недоведеністю (т.1 а.с.12-13,14-16,17). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] являється суміжним землекористувачем із відповідачем [PERSON], яка являється співвласником разом із [PERSON] домоволодіння № 42 по вул. В. Житомирській в м.Радомишль Житомирської області на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1976, в якому зазначено, що будинок та "...інші надвірні будівлі розміщені на землях державного фонду мірою 2730 кв.м" (т.1 а.с.75-79). Згідно наявного в матеріалах справи витягу з рішення [PERSON] міської ради Житомирської області 22 сесії 5 скликання від 25.03.2009 № 36 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на землю [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0605 га для ведення особистого селянського господарства по вул. В. Житомирська, 42 (т.1 а.с.18). На підставі зазначеного вище рішення від 25.03.2009, [PERSON] видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 433677 площею 0,0605 га та серії ЯЗ № 433676 площею 0,0500 га від 18.10.2010, підписані головою [PERSON] міської ради [PERSON] та начальником відділу Держкомзему у Радомишльському районі [PERSON], а також [PERSON] видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 161139 площею 0,0500 га та серії ЯИ № 161140 площею 0,0498 га від 23.10.2010, підписані головою [PERSON] міської ради [PERSON] та начальником Держкомзему у Радомишльському районі [PERSON] (т.1 а.с.87,88,89,90). Відповідно до ст. 14 Конституції України, \~право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо підписання державних актів не уповноваженою особою, суд прийшов до наступного. Так, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 20.12.2017 було витребувано у третьої особи - Відділу у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області інформацію щодо повноважень у [PERSON] станом на 18.10.2010 на підписання державних актів (т.2 а.с.201-202), однак, ухвалу суду в повному обсязі виконано не було (т.3 а.с.2,3,4), інформацію щодо перебування [PERSON] на посаді начальнику відділу Держкомзему у Радомишльському районі не надано. Згідно ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Із наявних у матеріалах справи копій наказів та відповіді відділу Держкомзему у Радомишльському районі від 14.06.2012, наданих позивачем в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] призначений на посаду начальника відділу 06.04.2009, а звільнений з займаної посади 20.05.2010 (т.2 а.с.245,246,247,248). Таким чином, позивачем доведено факт того, що державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 433677 площею 0,0605 га та серії ЯЗ № 433676 площею 0,0500 га від 18.10.2010, видані [PERSON] - підписані [PERSON], який вже не перебував на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі, тобто особою, яка не мала відповідних повноважень. Доводи представника відповідачів [PERSON], що «18.10.2010» є датою реєстрації державних актів, а не датою підписання, є непереконливими і на увагу суду не заслуговують. Згідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої\~Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999, яка була чинною на момент видачі оспорюваного державного акту, ( п.п. 1.13-1.14) складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціями і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків. Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про землеустрій»,\~встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Відповідно до\~ст. 56 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає, зокрема, кадастровий план земельної ділянки. При цьому для виготовлення кадастрового плану необхідно провести кадастрову зйомку. Відповідно до\~ст. 198 ЗК України, яка була чинною і на момент виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводяться кадастрові зйомки, які являють собою комплекс робіт, і включають: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану. Таким чином, складовою частиною технічної документації є кадастровий план, а складанню кадастрового плану земельної ділянки, в будь-якому випадку, відповідно до\~ст. 198 ЗК України, передує погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст.\~116,\~118 ЗК України. Згідно ч.ч. 1, 7, 9\~ст. 118 ЗК України,\~громадянин,\~зацікавлений у\~приватизації земельної\~ділянки,\~яка перебуває\~у його\~користуванні,\~подає заяву\~до відповідної\~районної,\~Київської чи\~Севастопольської міської\~державної адміністрації\~або сільської,\~селищної,\~міської ради\~за місцезнаходженням\~земельної ділянки.\~Селищна рада\~розглядає клопотання\~у місячний\~строк і\~дає дозвіл\~на розроблення\~проекту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~або надає\~мотивовану відмову\~у його\~наданні.\~Підставою відмови\~у наданні\~такого дозволу\~може бути\~лише невідповідність\~місця розташування\~об'єкта\~вимогам законів,\~прийнятих відповідно\~до них\~нормативно-правових\~актів,\~генеральних планів\~населених пунктів\~та іншої\~містобудівної документації,\~схем землеустрою\~і техніко-економічних\~обґрунтувань використання\~та охорони\~земель адміністративно-територіальних\~утворень,\~проектів землеустрою\~щодо впорядкування\~територій населених\~пунктів,\~затверджених у\~встановленому законом\~порядку.\~Проект землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~розробляється за\~замовленням громадян\~особами,\~які мають\~відповідні дозволи\~(ліцензії)\~на виконання\~цих видів\~робіт,\~у строки,\~що обумовлюються\~угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного\~висновку\~такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Позивач зазначила, що межі земельної ділянки відповідачки з нею як суміжним землевласником (землекористувачем) не погоджувались. В ході судового розгляду судом неодноразово витребовувалися з Відділу у Радомишльському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області технічна документація на земельні ділянки, які належать [PERSON] та [PERSON] (а.с.79,201), однак, оригінали технічної документації суду для огляду надані не були, натомість були направлені копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (т.2 а.с. 89-163). Так, в наданих на вимогу суду копіях матеріалів Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] відсутній [PERSON] передачі довгострокових межових знаків на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, а міститься протокол погодження меж земельної ділянки та передачі межових знаків під охорону землевласника, який не містить необхідних реквізитів (т.2 а.с.157). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що в протоколі погодження відсутня дата його складання, не зазначена кількість встановлених межових знаків та відсутній підпис суміжного землекористувача [PERSON], що ставить під сумнів фактичне погодження меж земельної ділянки між сторонами. Якщо суміжний землевласник або землекористувач відмовляється підписувати акт погодження меж орган уповноважений\~вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови [PERSON] підписувати протокол погодження меж. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася до голови міської ради із заявами про вирішення всіх земельних питань, які повязані із домоволодіннями №№ 42, 44 по вул. В.Житомирській в м. Радомишль, без її участі не проводити, в звязку із наявним спором між сумісними землекористувачами, із повідомлення [PERSON] РДА від 08.12.2009 № Ш-237/13 (т.1 а.с.165) вбачається, що законних підстав для видачі державних актів на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] немає (т.1 а.с.158-168). Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено\~ст. 152 ЗК України, відповідно до ч. 2 та 3 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 ЗК України,\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~ст. 21 ЦК України,\~суд визнає незаконний та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. В ч. 1 ст. 81 ЗК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до п. "г" ч. 1\~ст. 96 ЗК України,\~до кола обов'язків землекористувачів входить, зокрема, обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 106 ЗК України\~визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до\~ст. 107 ЗК України,\~основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Суд не бере до уваги висновок спеціалістів районного і міського відділів земельних ресурсів про неможливість виконання рішення обласного суду від 22.05.1998 №3-33 (т.1 а.с.145), так як у відповідності до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату видачі висновку) примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу", примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби. Також суд не вважає допустимим доказом та не бере до уваги наявний в матеріалах справи Технічний паспорт на садибний індивідуальний житловий будинок № 44 по вулиці Велика Житомирська в м. Радомишль, власник [PERSON] (т.1 а.с.95-97), так як відсутня дата виготовлення вказаного документу, крім того, позивач зазначила, що вона Технічний паспорт на будинок не отримувала, відомості щодо отримання вказаної копії відповідачами в порядку, встановленому законом відсутні. Про посилання представника відповідачів\~[PERSON]на відсутність у позивача правовстановлюючих документів на землю суд зазначає, що в ідсутність у позивача документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, значення для вирішення цього спору не мають, оскільки не лише власник земельної ділянки, але і землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю (ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України 2001 року). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, при цьому остання зазначала про відсутність можливості оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку з причини перешкоджання відповідачами [PERSON] та [PERSON] встановленню меж, рішення Радомишльського районного суду від 14.01.2004 щодо зобовязання Житомирського обласного комунального підприємства по технічній інвентаризації внести зміни до технічного паспорта домоволодіння № 44 по вул. В.Житомирській в м. Радомишль згідно рішення Житомирського обласного суду від 26.05.1998 (т.1 а.с.144-145) не виконано до теперішнього часу, так як відповідачі не дозволяють встановити тин, а в разі його встановлення рушать його і знищують межові знаки. В постанові Радомишльського районного суду Житомирської області від 02.06.2006 суд встановив, що межі земельної ділянки [PERSON] на місцевості не встановлені, що не позбавляє позивача права на земельну ділянку, виділену рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998, а тому суд зобовязав [PERSON] міську раду утриматися від прийняття будь-яких рішень щодо вказаної земельної ділянки [PERSON] розміром 667 кв.м до вирішення судових справ щодо встановлення вказаних меж в натурі (т.1 а.с.150-151). Із матеріалів справи вбачається, що прокуратурою Радомишльського району було винесено протест на спірне рішення сесії [PERSON] міської ради від 25.03.2009 № 36 в звязку з тим, що останнє не відповідало постанові суду, рішенням сесії [PERSON] міської ради від 24.06.2009 № 81 протест прокурора було задоволено, а незаконне рішення скасоване (т.1 а.с.168). В подальшому, а саме 11.10.2011 постановою Радомишльського районного суду визнано недійсним та скасовано рішення [PERSON] міської ради від 24.06.2009 № 81 в частині скасування рішення 22 сесії [PERSON] міської ради від 25.03.2009 № 36 (т.1 а.с.192-193). Проте, не зважаючи на те, що рішення міської ради № 36 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок скасоване лише 11.10.2011, державні акти на право власності на землю [PERSON] та [PERSON] були видані 18.10.2010 та 25.10.2010 відповідно. Також матеріалами справи підтверджуються посилання позивача на те, що вона зверталася до органів місцевого самоврядування з проханням не вирішувати земельні питання, які повязані із домоволодіннями № 42 та № 44 по вул. В.Житомирська в м. Радомишль без її участі (т.1 а.с.157,158,159,160,161,162,163). Щодо спірного питання по розміру спірних земельних ділянок, їх накладання одна на одну, порушення прав власників земельної ділянки суд прийшов до наступних висновків. На підтвердження порушень прав позивача відповідачами, [PERSON] надала копію висновку експерта № 315/16 земельно-технічної експертизи від 18.04.2016 по цивільній справі № 283/2751/15-ц (№ 2/283/65/2016) за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] міська рада та [PERSON] про заборону перешкоджати використовувати земельні ділянки по вул. В.Житомирська, 42 в м. Радомишль шляхом зобовязання не вчиняти будь-які дії, спрямовані на порушення права власності на земельні ділянки, її використання, проведення вирубування дерев та інших подібних дій без дозволу позивача, відновити межі земельних ділянок. Згідно висновку експерта, площа 0,2126 га, межа та конфігурація земельних ділянок, якими фактично користується [PERSON] та [PERSON], не відповідає площі, яка становить 0,2103 га, межі та конфігурації, що зазначені в державних актах на право власності на земельні ділянки серії ЯЗ № 433676 кадастровий № 1825010100:06:002:0378; серії ЯЗ № 433677 кадастровий № 1825010100:06:002:0379; серії ЯИ № 161139 кадастровий № 1825010100:06:002:0376; серії ЯИ № 161140 кадастровий № 1825010100:06:002:0377. Площа 0,0547 га, межа та конфігурація земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] не відповідає площі, яка становить 0,0667 га, межі та конфігурації, що визначені генеральним планом до будинку та рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998. Невідповідність фактичних розмірів та площ земельних ділянок [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що вказані в генеральних планах будинку та державних актах (серії ЯЗ № 433676, серії ЯЗ № 433677, серії ЯИ № 161139, серії ЯИ № 161140) на право власності на земельні ділянки могли виникнути при оформленні даних земельних ділянок внаслідок: непогодження меж\~земельних ділянок\~з суміжними\~власниками та\~землекористувачами; не враховано рішення Житомирського обласного суду від 26.05.1998 року (який визначив площу земельної ділянки розміром 667 кв.м із загальної площі 2382 кв.м, межі та конфігурацію земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], розміщену біля будинку № 44 по вул. В. Житомирській м. Радомишль). Експертом встановлено факт накладення даних земельних ділянок, які складаються із двох фрагментів (частин): -0,0067 га площа накладки земельної ділянки гр. [PERSON] та [PERSON], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на земельну ділянку, визначену рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998; -0,0023 га площа накладки земельної ділянки гр. [PERSON] та [PERSON], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку, визначену рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998. Фактична площа земельної ділянки гр. [PERSON] в натурі (на місцевості) становить 0,0547 га, а згідно рішення Житомирського обласного суду від 26.05.1998 року 0,0667 га, тобто фактичні розміри зменшилися на 0,0120 га в порівнянні з рішенням суду (т.1 а.с.23-40). Відповіді директора ПП "Геосервіс", відділу Держземагенства у Радомишльському районі (т.1 а.с.91,92) щодо відсутності перетину земельних ділянок з кадастровими номерами 1825010100:06:002:0376; 1825010100:06:002:0377; 1825010100:06:002:0378; 1825010100:06:002:0379 з ділянками суміжніх землекористувачів суд до уваги не бере, так як відповіді грутнується на даних, отриманих при виготовленні технічної документації, в тому числі на протоколі погодження меж земельної ділянки, який, як встановлено судом, не відповідає вимогам офіційного документу та викликає сумнів у дійсному погодженні меж. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються суміжними землекористувачем та власником земельних ділянок в м. Радомишль по вул. В. Житомирській, 44, відповідно, та [PERSON], 42. Земельна ділянка, що належить на праві приватної власності [PERSON], є суміжною до ділянки [PERSON] і з ділянкою [PERSON] не межує. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] заявлені безпідставно і вимоги про визнання недійсними і скасування виданих на імя останнього державних актів на право власності на землю задоволенню не підлягають. Окрім того, судом встановлено, що підстави для застосування строку позовної давності, про що клопотав представник відповідача - відсутні. Позивач в січні 2011 року звернулася за захистом своїх прав у [PERSON] окружний адміністративний суд в порядку адміністративного судочинства, постановою від 11.12.2014 в задоволенні позову було відмовлено (т.1 а.с.187-188), а ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2015 дане рішення залишене без змін (т.1 а.с.190-191). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.03.2017 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11.12.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2015 скасовано, провадження у справі закрито та розяснено позивачеві [PERSON] право звернення до місцевого суду в порядку цивільного судочинства (т.1 а.с.41-44,45-46).\~\~ Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що позивач не пропустила строк позовної давності, так як вона оскаржувала рішення на підставі якого було видано державний акт про права власності на землю у судовому порядку, і не її вина у тому, що суди трьох інстанцій протягом шести років вирішували у порядку якого судочинства повинно оспорюватися рішення органу місцевого самоврядування про приватизацію земельної ділянки. Крім того, в п. 36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» судам розяснено, що за змістом\~статті 391 ЦК\~позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1\~ст. 391 ЦК України). Статтею 21 ЦК України\~передбачене право визнання незаконним та скасування правового акту індивідуальної дії органу влади, місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 ЗК України,\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом встановлено, що при виготовленні Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], не було погоджено меж із суміжними землевласниками та землекористувачами, зокрема позивачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення [PERSON] міської ради Житомирської області 22 сесії 5 скликання від 25.03.2009 № 36 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON], прийнято передчасно,\~так як\~міська рада,\~будучи освідомленою\~про наявність\~спору між\~суміжними землекористувачами,не\~перевірила наявність\~в технічній\~документації погодження\~меж та\~не впевнилась,\~що таке рішення не порушує права інших осіб. Так само підлягають скасуванню і видані на підставі цього рішення державні акти на право\~власності на\~земельну ділянку\~[PERSON], у звязку з тим, що, в порушення діючого на час їх виготовлення земельного законодавства, вони були виготовлені без погодження зовнішніх меж із суміжними землекористувачами та підписані не уповноваженою особою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-319цс15, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень, зокрема, органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. На підставі наведеного, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 259, 264-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial