Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

28.08.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 241 995 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності, та 3000 грн. витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вказує, що він з 17.03.1997 року по 03.05.1998 року та з 07.02.2003 року по 30.08.2018 року працював водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху ПрАТ, всього 16 років 04 місяці в шкідливих умовах праці, які відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, ним отримано професійні захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-переферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом (С5, С6, С7, L5, S1) на фоні передньої нестабільності тіла L4 хребця (0,4 см.) з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плече лопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим осте артрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), групи «В», ЛН першого ступеня, що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 22.03.2018 року виникли з вини роботодавця. Згідно Довідки МСЕК серії 12ААА № 738736 від 14.08.2018 року, йому безстроково з 06.08.2018 року була встановлена 3 група інвалідності та первинно 65% втрати професійної працездатності, висновками МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортного лікування, ВМП, проведення відновлювальної терапії та профілактичних заходів. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача, був порушений його звичайний спосіб життя, також йому важко виконувати будь яку роботу, він постійно відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, більше в праву, що посилюється при рухах, судоми в литкових м'язах та м'язах передпліч, оніміння і мерзлякуватість в дистальних відділах кінцівок, біль в них, що посилюється після фізичних навантажень та в нічний час, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель сухий приступоподібний, періодичне підвищення артеріального тиску, головний біль, тому такий стан не дає йому можливості постійно спокійно спати по ночам, займатися фізичною роботою, навіть незначну роботу по дому, що спричиняє йому душевні страждання. Виходячи з тривалості роботи у відповідача просить стягнути з ПрАТ - 241 995 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 29.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 28.09.2018 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторони відмовлено. 26.09.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, згідно якого він вказує, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу, однак цього свідомо не зробив. Зазначає про здійснення підприємством господарської діяльності з дотриманням вимог законодавства, в т.ч. про охорону праці, понвістю усунути шкідливість праці неможливо. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і діями роботодавця, а також на відсутність доказів завдання моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що згідно медичних висновків та епікризів, а.с. - 16-17, 23-30, актом розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 18-19, позивачу [PERSON] встановлено професійні захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально-переферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом (С5, С6, С7, L5, S1) на фоні передньої нестабільності тіла L4 хребця (0,4 см.) з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плече лопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим осте артрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), групи «В», ЛН першого ступеня. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 738736 від 14.08.2018 року, позивачу безстроково з 06.08.2018 року встановлена 3 група інвалідності та первинно 65% втрати професійної працездатності, висновками МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортного лікування, ВМП, проведення відновлювальної терапії та профілактичних заходів, а.с. 20. Позивач [PERSON] протягом 17.03.1997-03.05.1998 та 03.02.2003-30.07.2018 працював у ПрАТ, та звільнений з роботи у зв'язку з виходом на пенсію, а.с.5-9. Оцінка суду. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.4-6, 13-28), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ: перевищення гранично допустимого рівня транспортно-технологічної вібрації та запиленості повітря робочої зони. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я позивача, згідно п.16-18 акту, рекомендовано застосування заходів по зменшенню рівнів вібрації та запиленості на робочих місцях машиністів екскаваторів в кар'єрі. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв'язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності у зв'язку з виходом на пенсію. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем і його обізнаність з умовами праці, наявність пільг і компенсацій, об'єктивний характер шкідливості умов його праці суд до уваги не бере, так як вони не спростовують вищевказані висновки суду і не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, у звязку з задволенням позову з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, а також та 3000 грн. витрати на правничу допомогу, які є документально підтвердженими, - на користь позивача. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial