Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся 24.06.2015 року до суду з позовною заявою, в уточненій редакції якої від 11.05.2016 року просить визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.10.2005 p., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріальною округу Дацко Я.О., зареєстрований в реєстрі №15449, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON]; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування зазначеної квартири від 30.11.2005 p., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я,О., зареєстрованим в реєстрі №17393, укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON];скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру ;визнати за позивачем право на проживання та користування квартирою;визнати за позивачем право на приватизацію частки квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що у 2006 році в ході проведеної прокуратурою міста Кривого Рогу перевірки додержання вимог житлового законодавства, було встановлено грубі порушення прав на житло неповнолітнього [PERSON] [INFO], при проведенні приватизації квартири [ADDRESS], а в подальшому при оформленні договорів купівлі-продажу та дарування, а саме: 17 жовтня 2005 року між [PERSON], [PERSON], від імені та в інтересах яких діяв [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а 30 листопада 2005 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS], розташовану за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з чим, прокурор м.Кривого Рогу, в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду за позовом до Управління житлово-комунального господарства ( далі - УБЖП) виконкому Дзержинської районної у місті ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності [NUMBER], видане 11.10.2005 року УБЖП на зазначену вище квартиру. Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01 квітня 2010 року, ( рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2011 року виключено з мотивувальної частини висновок щодо порушення права неповнолітнього [PERSON], в іншій частині - без змін) , встановлено порушення житлових прав неповнолітнього [PERSON], [INFO], та його матері [PERSON] при проведенні приватизації квартири [ADDRESS] та визнано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 11 жовтня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради на квартиру №№ [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON], недійсним; зобов'язано Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради скасувати зазначене свідоцтво, а комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Кривого Рогу виключити з реєстру власників цієї квартири [PERSON] та [PERSON] В подальшому Прокурор м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах неповнолітнього [PERSON], Криворізької міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради, Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування квартири недійсними, визнання права власності на майно за територіальною громадою. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року змінено рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12.02.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову, - виключено з мотивувальної частині рішення посилання на відсутність правових підстав для задоволення позову, в іншій частині залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року залишено без змін. 14.03.2014 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Криворізька міська рада Дніпропетровської області, Криворізьке міське управління юстиції про захист порушеного права на житло, однак ухвалою суду від 08.04.2014 року у відкритті провадження у справі йому відмовлено, тому він звернувся до суду з цим позовом. Вважає, що договори купівлі-продажу та дарування спірної квартири слід визнати недійсними, оскільки свідоцтво про право на приватизацію скасовано, а договір дарування є неукладеним, тому що не зареєстрований в державному реєстрі та є по суті «завуальованим» договором купівлі-продажу, оскільки за квартиру передано грошові кошти в сумі 16900 доларів США, що підтверджується розпискою; приватизація відбулася з порушенням прав та інтересів його матері, яка постійно мешкала в спірній квартирі, але була тимчасово відсутня, у зв'язку з чим за нею зберігалося право на житло, також порушено і його права як неповнолітнього, оскільки він мав право мешкати разом із матір'ю та користуватися житлом, тому звернувся до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] ( довіреність від 15.09.2014 року, дійсна до 25.09.2017 року) /а.с.10/ підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позовні вимоги в редакції від 11.05.2016 року задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що у 2005 році спірна квартира була приватизована [PERSON] та [PERSON], їх представник [PERSON] продав йому спірну квартиру за 6000 доларів США, також ним було оплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги. Пізніше він подарував подружжю [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Всіх все влаштовувало, однак після того, як виросли ціни на житло, виникло питання недійсності приватизації, купівлі-продажу та дарування. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, зазначив, що діяв на підставі довіреності, яку йому видали [PERSON] та [PERSON], порушень закону в його діях не було, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував /а.с.214/. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні присутньою не була, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі /а.с.171/. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] (довіреність від 01.12.2015 року , дійсна до 01.12.2020 року) /а.с.103/ в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що питання визнання договорів купівлі-продажу та дарування спірної квартири недійсними, визнання права власності на майно за територіальною громадою вже вирішено судом, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, рішення оскаржено, судом апеляційної інстанції залишено в цій частині без змін, тому повторне звернення позивача до суду з подібними позовними вимогами є підставою для залишення позову без розгляду в цій частині вимог ; вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру є безпідставною, оскільки власниками спірної квартири є не тільки [PERSON], а й треті особи - [PERSON] та [PERSON], які на законних підставах набули право власності на спірну квартиру; позивач в спірній квартирі ніколи не проживав та не значився зареєстрованим, судами наступних інстанцій зазначеного висновку спростовано не було, тому права на проживання в спірній квартирі та користування нею позивач не має; спірна квартира перебуває у приватній власності, не належить до державного житлового фонду, позивач у спірній квартирі не був зареєстрованим та не мешкав, тому підстави для задоволення позову в частині вимог про приватизацію спірної квартири відсутні. Просив відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Відділ Державної реєстрації речових прав нерухомого майна Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в судовому засіданні присутнім не був, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, зазначено, що відповідно до Постанови КМУ від 21.01.2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» реєстраційну службу ліквідовано, поклавши на Міністерство юстиції України і функції з реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень. Оскільки державна реєстрація права власності на квартиру була проведена приватним ноаріусом Криворізького нотаріального округу Дацко Я.О., то і з питання скасовування цього необхідно буде звертатися до відповідного нотаріуса. В іншій частині позовних вимог покладаються на розсуд суду /а.с.125,129,180/. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Дацко Я.О. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, вислухавши представників сторін, відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судовими рішеннями встановлено, що сім'ї [PERSON], як багатодітній, була виділена для проживання квартира [ADDRESS]. За заявою [PERSON] за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого від 14.07.2005 року матір позивача - [PERSON] було визнано безвісно відсутньою ( рішення скасовано 12.01.2006 року). У 2005 році [PERSON] та [PERSON], які на день приватизації були зареєстровані в спірній квартирі, отримали свідоцтво про право власності на житло №Дз 454 від 11 жовтня 2005 року та 13 жовтня 2005 року зареєстрували право власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в книзі №238П-274 за №274, реєстраційний номер №12395785 /а.с.39 зворот/. [PERSON] та [PERSON], від імені яких на підставі довіреності діяв [PERSON], продали квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17 жовтня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. та зареєстрований у реєстрі за №15449 /а.с.12/ та 20 жовтня 2005 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в книзі №238П-274 за №274, реєстраційний номер №12395785 /а.с.50/. Відповідач [PERSON] 30 листопада 2005 року подарував квартиру [ADDRESS] третім особам - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстровано у реєстрі за №17393 /а.с.160/. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER],[NUMBER] від 23.07.2015 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності - по 1/2 частці кожному /а.с.161,162/. Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01 квітня 2010 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2011 року (виключено з мотивувальної частини висновок щодо порушення права неповнолітнього [PERSON], в іншій частині - без змін), визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло №Дз 454 від 11 жовтня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, на квартиру [ADDRESS]; зобов'язано Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради скасувати вищезазначене свідоцтво та зобов'язано Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» внести відповідні дані до реєстру прав власності на нерухоме майно і виключити з реєстру власників квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] /а.с.38-46/. На теперішній час, власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON], власниками квартири [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 12.11.2015 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] /а.с.92,115/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року змінено рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12.02.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову Прокурора м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах неповнолітнього [PERSON], Криворізької міської ради Дніпропетровської області до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради, Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування квартири недійсними, визнання права власності на майно за територіальною громадою, - виключено з мотивувальної частині рішення посилання на відсутність правових підстав для задоволення позову, в іншій частині залишено без змін /а.с.47-53/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року залишено без змін /а.с.153-155/. Позивач [PERSON] 14.03.2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Криворізька міська рада Дніпропетровської області, Криворізьке міське управління юстиції про захист порушеного права на житло, однак ухвалою суду від 08.04.2014 року у відкритті провадження у справі йому відмовлено через те, що в проваджені Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з 07 серпня 2013 року перебувала цивільна справа № 210/5576/13-ц, провадження № 2/210/286/14 за позовом Прокурора м. Кривого Рогу в інтересах неповнолітнього [PERSON], законного представника неповнолітнього [PERSON] - [PERSON], Криворізької міської ради Дніпропетровської області до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про визнання права власності /а.с.16,34-37/. Отже, позивач [PERSON], який досяг повноліття [INFO] /а.с.42/, звернувся 24.06.2015 року до суду з цим позовом за захистом порушеного права в межах строків позовної давності. Вирішуючи питання про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири та скасування державної реєстрації права власності , суд виходить з наступного. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Отже, [PERSON] є особою, права та законні інтереси якої порушено незаконною приватизацією житлового приміщення, в якому була зареєстрована його матір [PERSON], безпідставним визнання її безвісно відсутньою та зняттям з реєстрації місця проживання, що встановлено судовими рішеннями. Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних. Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.1978 року, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Оскільки свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 11 жовтня 2005 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON], визнано судом недійсним, то відповідно до ст.216 ЦПК України воно не створює юридичних наслідків , тому [PERSON] та [PERSON] не набули права власності на цю квартиру, і як наслідок вони не могли укладати жодних договорів щодо відчуження цієї квартири. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 26 Закону № 1952-IV визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. За змістом статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Постановою КМУ від 21.01.2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» реєстраційну службу ліквідовано, завдання і функції з реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень покладено на Міністерство юстиції України. Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та скасування записів Державного речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту України від 12.12.2011 р. № 3502/5 та зареєстрованого в Мін'юсті України 12.12.2011 р. за №1429/20167 встановлено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації права та скасування записів державного реєстру речових прав заявник звертається до органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав. Отже, договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О. та зареєстрований у реєстрі за №15449, за яким [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON], не відповідає вимогам чинного законодавства, в наслідок чого повинен бути визнаним недійсним. Оскільки суд визнає недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 17 жовтня 2005 року, державна реєстрація права власності проведена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.О., тому нотаріус має скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру, яка зареєстрована за [PERSON] Щодо вимог про визнання недійсним з моменту укладення договору дарування зазначеної квартири від 30.11.2005 p. та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 10 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК ( 435-15 ) не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК ( 435-15 ). Такої правової позиції притримується Верховний Суд України у своїх постановах від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14 та від 25 червня 2014 року № 6-67цс14, які згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання позову про витребування майна, якщо для цього існують підстави, передбачені статтями 387, 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Між особою, яка вважає себе власником майна, та теперішніми власниками квартири [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON], можуть існувати правові відносини щодо права на спірну квартиру та відповідним цим правовідносинам способом захисту є витребування майна (ст.ст. 387, 388 ЦК України). Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред'явлення віндикаційного позову. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд з розглядає справу в межах заявлених вимог. Позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування від 30.11.2005 року не є належним способом захисту порушеного права. Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог. Позовні вимоги щодо визнання за позивачем право на проживання та користування квартирою; визнання за позивачем право на приватизацію частки квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Судовими рішеннями встановлено, що за заявою [PERSON] рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого від 14.07.2005 року матір позивача - [PERSON] було визнано безвісно відсутньою та знято з реєстрації місця проживання. В подальшому 12.01.2006 року у зв'язку з явкою [PERSON] рішення скасовано /а.с.39/. У зв'язку з безпідставним визнанням [PERSON] безвісно відсутньою та зняттям з реєстрації місця проживання, виключення її та неповнолітнього сина з членів сім'ї наймача, вони не приймали участі в приватизації та не отримали права на частку житлового приміщення. Частинами 1,2 статті 61 Житлового кодексу України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.1,2 ст.64 ЖК України). Враховуючи, що [PERSON] знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], після скасування рішення про визнання її безвісно відсутньою вона з заявою щодо поновлення реєстрації місця проживання до відповідних органів не зверталася; позивач у спірній квартирі зареєстрований не був, що встановлено в судовими рішеннями; у теперішній час в спірній квартирі зареєстровано право власності та місце проживання інших осіб, які не є членами сім'ї позивача, тому питання вирішення права користування квартирою не підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч.4,5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку ( ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" громадянином до органу приватизації подаються, зокрема, довідка про склад сім'ї та займані приміщення, копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку). Таким чином, питання про визнання права на приватизацію, пов'язано, зокрема, з наявністю реєстрації місця проживання у житловому приміщенні, яке особа має намір приватизувати. Оскільки, місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, зазначене вимога є такою, що не підлягає задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли часткове підтвердження в судовому засіданні, суд вважає задовольняє позовні вимоги що визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири та скасування реєстрації права власності за [PERSON], в решті позову вважає за необхідне відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача судові витрати 81,20 грн. по 27,07 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial