Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивачі в особі свого представника [PERSON] звернулися з позовною заявою до суду, яку в подальшому уточнювали і в якій просили визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , посвідченого секретарем Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначили, задовго до смерті та на момент смерті батько позивачів постійно проживав в смт. Прудянка, де і був похований. За життя померлий набув певне майно, зокрема, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Протягом багатьох років до самої смерті померлий мав намір забезпечити житлом свого сина (одного з позивачів) [PERSON] , на користь якого склав заповіт та заповідав йому Ѕ частину будинку [ADDRESS] . Згодом померлий став стверджувати, що вважає за потрібним залишити своє майно дітям. Після смерті батька позивачі звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини та дізналися, що існує заповіт № 39 від 18.12.2009, посвідчений секретарем Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому батько позивачів [PERSON] заповів однокімнатну квартиру [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] . Позивачі зазначили, що з 1993 року протягом усього життя до смерті [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Тобто, померлий проживав у місті Харкові, на території якого є державна нотаріальна контора та приватні нотаріуси. Тому, для посвідчення заповіту він мав звернутися до нотаріуса у м. Харків, а не секретаря Пруднянської селищної ради. В редакції уточненої позовної заяви позивачі вважали, що секретар Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області не мала права посвідчувати заповіт [PERSON] та повинна була відмовити у вчиненні нотаріальних дій, оскільки він був мешканцем сел. Прудянка, про що в паспорті містився відповідний штамп. У зв`язку з вказаним позивачі вважають, що заповіт має бути визнаний недійсним. 10.11.2017 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова вищевказану позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 14.12.2017 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі. 26.01.2018 до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Приображенської Т. Б., в якому представник відповідача зазначила, що 30.09.1994 між відповідачкою та [PERSON] було укладено шлюб. З 2002 і по день смерті [PERSON] проживав зі своєю дружиною відповідачем по справі у належному відповідачці на праві приватної (часткової) власності буд. [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство. Постійно проживаючи в даному населеному пункті 18.12.2009 [PERSON] склав заповіт № 39 від 18.12.2009, посвідчений секретарем Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області, яким заповів однокімнатну квартиру [ADDRESS] своїй дружині відповідачу [PERSON] . На час смерті [PERSON] цей заповіт не було ним змінено чи скасовано. Представник відповідача вважає, що нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України за винятком випадків, передбачених законодавством. Дана справа не підпадає під таки винятки, тому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 14.03.2018 до суду надійшла відповідь представника позивачів [PERSON] на відзив на позовну заяву, у якому представник позивача зазначила, що місцем проживання [PERSON] було місце проживання, вказано у його паспорті, а саме: квартира [ADDRESS] . Саме за вказаною адресою [PERSON] отримував пенсію. Довідка Предянської селищної ради не доводить факту проживання [PERSON] в смт. Прудянка, а відомості, викладені в довідці не є достовірними та не відповідають дійсності, а також спростовуються довідкою КП «Жилкомсервіс» та копією паспорта [PERSON] . Тому представник позивачів, посилаючись на те, що посадова особа виконавчого комітету має відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо дія підлягає вчиненню нотаріусом або посадовою особою іншого виконавчого комітету, вбачає факт неможливості посвідчення заповіту [PERSON] секретарем Пруднянської селищної ради, що є підставою визнання заповіту недійсним. 17.04.2018 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, а також витребувано у Прудянської селищної ради, Дергачівського району Харківської області копію заповіту від 18.12.2009 року за реєстром № 39 та копії супровідних до нього документів, які зберігаються у справах Прудянської селищної ради. 08.05.2018 на виконання вищевказаної ухвали про витребування доказів до суду від Пруднянської селищної ради надійшли копії заповіту, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, журналу для реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік та алфавітки заповітів. 13.11.2018 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова витребувано у Прудянської селищної ради, Дергачівського району Харківської області оригінал заповіту від 18.12.2009 року за реєстром № 39, який зберігається в архіві Прудянської селищної ради; витребувано у ГУНП в Харківській області з матеріалів особової справи [PERSON] документи складені особисто [PERSON] ; клопотання представника позивачів про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено; призначено у даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 03.12.2018 до суду надійшли оригінали витребуваних судом згідно вищевказаною ухвалою доказів. 23.01.2019 до суду надійшло клопотання Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи № 267, а також рахунки №№ 31,32,33 від 11.01.2019 для оплати почеркознавчої експертизи. 04.02.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова провадження у справі поновлено. 06.03.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова витребувано у Вовчанської державної нотаріальної контори оригінал заповіту [PERSON] від 18.09.2007, що зареєстрований в реєстрі за № 3019 для отримання засвідченого відповідно до закону зразку почерку та підпису [PERSON] 06.05.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 09.08.2019 до суду надійшли докази, витребувані ухвалою від 06.03.2019. 13.12.2019 до суду надійшли матеріали цивільної справи № 646/7146/17 разом із висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 19782 по цивільній справі. 18.12.2019 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова поновлено провадження у справі. У судове засідання з`явилися представник позивачів адвокат Загорська О. В. та представник відповідача адвокат Приображенська Т. Б. Представник третьої особи Першої Харківської державної нотаріальної контори подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, зазначила, що заповіт був посвідчений особою, яка не мала на це права, а також був підписаний під впливом збиваючих обставин, що є підставами для визнання його недійсним. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у позові в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.09.1884 між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідачу по справі [PERSON] на підставі договору дарування частки житлового будинку від 18.12.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Маренич Г. П. належить 21/50 частки житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями. Батько позивачів [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 27.12.2017. [PERSON] перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, виплата пенсії здійснювалась через картковий рахунок. Фактично [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною у належному їй будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Предянської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 66 від 18.01.2018 та актом від 19.03.2018. Зазначену обставину підтвердили і позивачі у своїй первісній позовній заяві. [PERSON] перебував на обліку в Пруднянській АОПСМ, проходив лікування в Дергачівській ЦРК та госпіталі МВС, що підтверджується довідкою з амбулаторії загальної практикисімейної медицини смт. Прудянка. Рішенням I сесії У скликання Пруднянської селищної ради від 07.04.2006 секретарем Пруднянської селищної ради обрано депутата селищної ради від виборчого округу № 13 [PERSON] . Вказаним рішенням також затверджено обов`язки секретаря ради, яким секретаря ради призначено відповідальним, зокрема, за виконання повноважень як нотаріуса. 18.12.2009 [PERSON] склав заповіт, яким заповів однокімнатну квартиру [ADDRESS] своїй дружині відповідачу [PERSON] , посвідчений секретарем Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області В. О. Онопрієнко, зареєстрований в реєстрі за № 39. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області 16.12.2016. З висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 19782 від 02.12.2019 вбачається, що підписи від імені [PERSON] і заповіті від 18.12.2009 від імені [PERSON] (реєстр. № 39) а рядку «Підпис:_____», в журналі для реєстрації нотаріальних дій 2009 року по Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області на лицьовій стороні аркуша 5, в графі «9 Розписка про одержання нотаріально оформленого документа», в рядку «39» - виконані [PERSON] під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути незвична підкладинка, незвичний стан тощо. Ознаки, які б свідчили про виконання цих підписів під впливом штучних збиваючих факторів - відсутні. Рукописні записи «Цей заповіт прочитано мною в голос та підписано власноручно», « [PERSON] » в заповіті від 18.12.2009 він імені [PERSON] (реєстр. № 39); рукописний запис « [PERSON] » в журналі для реєстрації нотаріальних дій 2009 р. по Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області на лицьовий сторінці аркуша 5, в графі «9 Розписка про одержання нотаріально оформленого документа», в рядку «39» - виконані [PERSON] під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути незвична підкладинка, незвичний стан тощо. Ознаки, які б свідчили про виконання цих підписів під впливом штучних збиваючих факторів - відсутні. У відповідності до ст. 1233 ЦК України (в редакції чинній на момент посвідчення спірного заповіту) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ст. 1247 ЦК України). Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України). Відповідно до пп. 5 п. "д" ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції чинній на момент посвідчення спірного заповіту) вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про нотаріат" (в редакції чинній на момент посвідчення спірного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних). Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії (ст. 56 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями (ст. 41 Закону України "Про нотаріат"). У відповідності до п. 26 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.94 в редакції чинній на момент посвідчення спірного заповіту) посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти і довіреності, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу (1540-06) і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету (п. 33 Інструкції). Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором (ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції на поточну дату). Вказаний Закон в редакції на момент посвідчення спірного заповіту також не містив можливості зареєструвати своє місце проживання за декількома адресами. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції на момент посвідчення спірного заповіту) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Контекстуальний аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема її статтях 1247- 1249, 1253. Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту, як письмова з нотаріальним посвідченням. Проте законодавцем допускаються й інші способи посвідчення заповіту, зокрема, посадовою особою органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України). Позивач у своїй заяві плутає розуміння повноваження сільської ради на вчинення таких дій як посвідчення заповіту особи, яка не проживає в даному населеному пункті та посвідчення заповіту сільською радою на території іншого нотаріального округу. Прудянська селищна рада діяла в межах свого округу і будь-яка особа мала там скласти заповіт чи вчинити якісь інші дії на уповноваження підпису яких встановлені законом про органи місцевого самоврядування. Щодо норми закону, яка уповноважувала б посадову особу іншої селищної ради, де не проживає особа, яка складає заповіт, посвідчувати такий заповіт, може сказати, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» посадові особі (в даному випадку Прудянська селищна рада) наділені правом вчиняти нотаріальні дії, які дозволені їм законодавством, в тому числі посвідчувати заповіти, доручення. Тобто на території селищної ради, а не щодо кола осіб. Закон ані в поточній редакції, ані в редакції, чинній на момент посвідчення спірного заповіту не встановлює імперативну вимогу посвідчення заповітів нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, на території нотаріального округу яких зареєстроване місце проживання особи, яка складає заповіт. Тобто, не містить обмежень щодо посвідчення заповітів за колом осіб, як, наприклад, обмеження щодо посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, які провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Тому немає жодних підстав вважати, що посвідчення нотаріусом чи посадовою особою у нотаріальному окрузі, де не проживає (не зареєстрована) особа яка складає заповіт, не має юридичної сили. Якщо нотаріус (чи посадова особа органу місцевого самоврядування) посвідчив заповіт особи, яка зареєстрована та/або проживає в межах іншого нотаріального округу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та можуть вплинути на дійсність заповіту. Таким чином, суд вважає, що визнання заповіту недійсним із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як недійсного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Перевага має віддаватися волі заповідача, яку він висловив вільно й усвідомлено. Стосовно доводів представника позивачів, що спірний заповіт складений під впливом збиваючих обставин, тому [PERSON] не міг усвідомлювати свої дії суд зазначає наступне. З висновку експертизи судом встановлено, що спірний заповіт був підписаний під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути незвична підкладинка, незвичний стан тощо. Ознаки, які б свідчили про виконання цих підписів під впливом штучних збиваючих факторів - відсутні. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Позивач та її представники клопотань про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не заявляли. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] в момент складення ним заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Після складання заповіту у 2009 році до моменту смерті [PERSON] у 2016 році спірний заповіт ним не скасовувався, не змінювався. Отже, підстави припустити, що [PERSON] не розумів значення своїх дій і (або) не міг керувати ними на момент складання спірного заповіту, судом не встановлені. Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що заповіт складений особою, яка мала на це право, складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою і підстави для встановлення нікчемності такого заповіту зазначені у частині першій статті 1257 ЦК України відсутні. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: dismissed