Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач 26 травня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що 08.10.2012 року між ним та акціонерним товариством «БМ БАНК» було укладено кредитний договір № 316311-IS. У звязку з тим, що у позивача виникла заборгованість за кредитним договором відповідач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. На вимогу директора відділення № 16 ПАТ «БМ БАНК» [PERSON] позивачем було сплачено нібито судові витрати за проведення відповідачем претензійно-позовної роботи у розмірі 649,16 грн., що підтверджується копіями квитанцій від 18 серпня 2014 року № 4043024. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2014 року позовну заяву банку у справі про стягнення заборгованості залишено без розгляду, ухвала набрала законної сили. Таким чином, ні на момент відкриття провадження у справі, ні до теперішнього часу у позивача не виникло жодних обовязків відшкодовувати відповідачу судові витрати. Відповідач жодних дій із повернення зайво перерахованих коштів до цього часу не вчинив. Таким чином, відповідач відмовляється повернути позивачу кошти, які були отримані ним без достатньої правової підстави. Крім того, дійсний розмір судового збору за подання відповідної позовної заяви становив 299,16 грн. Позивач просив стягнути безпідставно перераховані кошти у розмірі 649,16 грн. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Від представника відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами і здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); сторони зобовязані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України). В ході судового розгляду встановлено, що 08 жовтня 2012 року між акціонерним товариством «БМ БАНК», правонаступник ПАТ «БМ БАНК» та [PERSON] було укладено договір № 316311-IS про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановлення кредитного ліміту (а.с.16-19). Однак, взяті на себе зобов`язання по повернення коштів відповідно до кредитного договору позивач виконував неналежним чином у зв`язку з чим станом на 12 червня 2014 року виникла заборгованість перед позивачем В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2014 року вказана позовна заява залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с.24). Як зазначив позивач на вимогу директора відділення №16 ПАТ «БМ Банк» м. Дніпропетровська останнім було сплачено судові витрати за проведення відповідачем претензійно-позовної роботи на загальну суму у розмірі 649,16 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями від 18 серпня 2014 року /а.с.22-23/. Тобто, дані правовідносини між сторонами виникли на підставі кредитного договору від 08 жовтня 2012 року. Характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законі України «Про захист прав споживачів» та Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ч.1,5,9 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналіз наведеної норми закону дає підстави до висновку, що ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту Таким чином грошові кошти в розмірі 649,16 грн. були перераховані безпідставно відповідачу, оскільки жодної правової підстави стягувати вказані кошти у банку не було. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 649,16 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved