Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з 01 листопада 2017 року працювала завідуюча бюро перепусток відділу охорони ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» м.Запоріжжя. 01 квітня 2019 року її звільнили з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1ст.40 КЗпП України. Вважає її звільнення незаконним. 02 листопада 2017 року вона обрана головою профспілкового комітету відділу охорони ТОВ «Охорона-Холдінг» та профспілкова організація є структурним підрозділом Первинної профспілкової організації «Металургів» та вона є чинним головою профспілкового органу. Згоду на її звільнення ППО «Металургів» не надавала і запитів про надання згоди на її звільнення від відповідача не надходило. При її звільненні цього до уваги не взяли. З огляду на викладене та з урахуванням уточнень до позову, просить суд скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» від 28 березня 2019 року № 127 о/с про звільнення [PERSON] ; поновити її на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» м.Запоріжжя на посаді завідувача бюро перепусток відділу охорони ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 62 201,64 грн.; стягнути також моральну шкоду у сумі 100 000 грн. У своєму позові та відповіді на відзив позивач посилається на вимоги ст.ст.40, 41, 43, 232, 235 КЗпП України. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» надав суду відзив на позов та заперечення, у яких просить суд відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що позивача 01 листопада 2017 року було прийнято на посаду завідуюча бюро перепусток відділу охорони ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» м.Запоріжжя. У зв`язку з причинами економічного характеру та внесення змін до договору про надання охоронних послуг, адміністрацією підприємства Наказом № 1/шр від 15.01.2019 року прийнято рішення щодо скорочення штату відділу охорони ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" та про наступне вивільнення працівників та вирішено скоротити з 01.04.2019 року у кількості 1 штатна одиниця - завідуючу бюро перепусток. Позивача під особистий підпис ознайомлено з наказом № 1/шр від 15.01.2019 року та запропоновано переведення на вакантні посади охоронника, чергового пульту, інспектора з кадрів, оператора відеозапису у тому ж місця, але позивач відмовилась від зазначених посад. До 01 квітня 2019 року позивач не виявила бажання переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, тому Наказом № 127 о/с від 28.03.2019 року вирішено з 01.04.2019 року звільнити [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України скорочення штату працівників, виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, виплатити вихідну допомогу.\~ ППО\~ "Металургів", членом якої є позивач, не є профспілкою, що діє на підприємстві, не є первинним профспілковим органом саме підприємства, не пройшла відповідної реєстрації, тож не є репрезентативною на підприємстві ТОВ «ОХОРОНА ХОЛДІНГ». Укладена угода є лише економічними домовленостями між сторонами. Зазначає, що на підприємстві відсутній колективний договір, відсутня профспілка підприємства, а тому вважає, що товариством не було порушено процедуру звільнення, яка визначена КЗпП України. Окрім цього,вважає, що діями відповідача позивачу не була спричинена й моральна шкода, позивачем не надані жодні докази її спричинення. Представник відповідача у своєму відзиві на позов посилаються на вимоги ст.ст.40, 43, 49-2 КЗпП України та ст.ст.23, 1167 ЦК України. Заяви, клопотання учасників справи: 28 травня 2019 року позивачем надана заява про усунення недоліків до позову. 24 червня 2019 року, 16 липня 2019 року представником відповідача надано клопотання про відкладення розгляду справи. 04 липня 2019 року, 05 вересня 2019 року, 30 вересня 2019 року позивачем надана заява про збільшення позовних вимог. 16 липня 2019 року представником відповідача суду наданий відзив на позов та письмові докази по справі. 05 вересня 2019 року позивачем надана суду відповідь на відзив. 16 вересня 2019 року представником відповідача надане суду заперечення на відповідь на відзив. 30 вересня 2019 року позивачем надана суд заява про збільшення позовних вимог, у якій просить суд залучити до участі у справі третю особу ППО "Металургів". В судове засідання позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилалась на обставини викладені в позові. Просить суд з урахуванням уточнень до позову скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» від 28 березня 2019 року № 127 о/с про звільнення [PERSON] ; поновити її на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» м.Запоріжжя на посаді завідувача бюро перепусток відділу охорони ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 62 201,64 грн.; стягнути також моральну шкоду у сумі 100 000 грн. Представники відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ»\~ Сердюк М.І., [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову, надали суду відзив на позовні вимоги, де просять суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» Отрізна М.О. в судовому засіданні вказала, що на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» діє Первинна профспілкова організація «Металургів», просила вирішити спір відповідно до діючого законодавства. Процесуальні дії суду 18 квітня 2019 року ухвалою суду позов залишено без руху. 31 травня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 16 липня 2019 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи залучено ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат». 16 липня 2019 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 30 вересня 2019 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2017 року позивач [PERSON] була прийнята на посаду завідуюча бюро перепусток відділу охорони ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» м.Запоріжжя, що вбачається з наданої трудової книжки (а.с.4-5). 15 січня 2019 року відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» за № 1/шр виданий Наказ "Про скорочення штату відділу охорони ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" та про наступне вивільнення працівника", за яким відповідно до чинного законодавства України у зв`язку з причинами економічного характеру та внесенням змін до договору щодо надання охоронних послуг, для впорядкування чисельності персоналу підприємства, наказано скоротити з 01 квітня 2019 року у відділі охорони ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" у кількості 1 штатна одиниця: завідувач бюро перепусток - 1, про що було повідомлено позивача та запропоновано переведення на іншу посаду. 01 квітня 2019 року [PERSON] була звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, що згідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» від 28 березня 2019 року № 127 о/с по особовому складу (а.с.7). Окрім цього, як вбачається з Протоколу № 1 організаційного збору по перейменуванню цехової профспілкової організації обранню голови та цехового комітету відділу охорони ТОВ «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» від 02 листопада 2017 року вирішено обрати в склад цехового комітету профспілки відділу ТОВ «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» членів ППО "Металургів" [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до угоди про взаємні зобов`язання від 04 січня 2019 року укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» та Первинної профспілкової організації "Металургів", вбачається, що ТОВ «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» забезпечує збереження соціальних пільг та гарантів за працівниками -членами профспілки, які прийняті в штат відділу охорона ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" ТОВ «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» на весь час роботи по наданню охоронних послуг; за згідно до п.3.1 за працівниками зберігається членство в Первинній Профспілковій організації ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", у якій знаходились до переведення (а.с.16-18, 19-20). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин, до яких застосовуються положення Кодексу законів про працю України. Оцінка суду Вислухавши позивача та представників відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~ Відповідно до частин 1 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст.55 Конституції України, «кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб….Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». Ст.68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно до вимог ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Так, як встановлено в судовому засіданні відповідальними особами відповідача Товариством з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» позивача [PERSON] під особистий підпис ознайомлено з наказом № 1/шр від 15.01.2019 року та запропоновано переведення на вакантні посади охоронника, чергового пульту, інспектора з кадрів, оператора відеозапису у тому ж місця, що не заперечувалось в судовому засіданні позивачем та вбачається з наданих суду документів. Але позивач відмовилась від пропонованих їй посад та до 01 квітня 2019 року позивач не виявила бажання переведення на іншу роботу та тому самому підприємстві, тому Наказом № 127 о/с від 28.03.2019 року вирішено з 01.04.2019 року звільнити [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України скорочення штату працівників, виплатити грошову компенсацію\~ за невикористану щорічну основну відпустку, виплатити вихідну допомогу. Стаття 43 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Так, ч.ч.1,2 визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: ліквідації підприємства, установи, організації; незадовільного результату випробування, обумовленого при прийнятті на роботу; звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації; звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян; звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібне) майна власника, встановлене вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду. З урахуванням викладеного в ст.43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власникам або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації, тобто звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена та діє саме на тому підприємстві, і членом якої є працівник. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ППО "Металургів", членом якої є позивач, не є профспілкою, що діє на підприємстві відповідача та угода про взаємні зобов`язання від 04 січня 2019 року, яка укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» та Первинної профспілкової організації "Металургів" є лише економічними домовленостями між сторонами угоди. У зв`язку з викладеним посилання позивача на те, що відповідачем при її звільненні не було дотримано вимог КЗпП України в частині обов`язкової попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) є безпідставним. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено порушень зі сторони відповідача під час звільнення позивача [PERSON] з посади завідуючої бюро перепусток відділу охорони ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОХОРОНА ХОЛДІНГ» м.Запоріжжя, а тому позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, позивачем на виконання вимоги ст.81 ЦПК України, не надано доказів спричинення моральної шкоди, які б були завдані незаконними діями відповідача, а саме те, що порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~\~ 2006 року). Судові витрати Враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, тому підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed