Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 22 вересня 2019 року, приблизно о 16 год. 35 хв., на 308 кв.м. + 600 м. автодороги «Київ - Ковель - Ягодин», поблизу с. Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «ВАЗ 210740», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 210740», д.н.з. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № [NUMBER] , [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в розмірі 12519,00 грн. [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просили розгляд справи проводити без їх участі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про наступне. Згідно із ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого". Відповідно до статті 22 Закону, «Уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку і оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону, «Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого». Пунктом 27.3. ст. 27 Закону передбачено: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 22.09.2019р, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173 х 12 = 50 076,00 грн). Оскільки у загиблого [PERSON] , крім батька [PERSON] (Позивача) є мати - [PERSON] , дружина - [PERSON] та малолітня донька - [PERSON] [INFO] , то [PERSON] , як батьку загиблого, належить 1/4 з загального розміру страхового відшкодування (50 076,00 грн), а саме 12 519,00 грн. Хоча Позивач й оцінює завдану їй моральну шкоду, в зв`язку з загибеллю батька, в розмірі 300 000,00 грн., однак відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на Відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню Позивачу моральної шкоди лише в розмірі 12 519,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2 ст.1187 ЦК). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 його Постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на Відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), (Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 10.01.2019р., справа № 751/8121/17, провадження № 61-3932бсв18 та в Постанові Верховного суду від 15.08.2019р. у справі №756/16649/13-й, провадження № 61-26702св18.) Дослідивши письмові докази у справі, а саме повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 27.01.2020р.; заяви [PERSON] від 27.01.2020р. про виплату страхового відшкодування в розмірі 8 346,00.; листа-відповіді СУ ГУ НП в Рівненській області від 09.01.2020 р.; витягу з СРДР по кримінальному провадженню № 12019180000000273 від 22.09.2019 р.; Роздруківка з централізованої бази МТСБУ по полісу № А01238348; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження щодо [PERSON] ; повідомлення [PERSON] від 08.11.2019 р; заяви [PERSON] від 08.11.2019 р. про коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди; копії паспорта та ІПН [PERSON] , суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», у відповідності ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зобов`язане відшкодувати [PERSON] моральну шкоду в розмірі 12 519,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зважає на наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів цивільної справи вбачається, що до матеріалів справи приєднано Договір про надання правничої допомоги №0152-ц укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» 01.04.2020 р. та детальний опис виконаних робіт. Проте, станом на момент винесення рішення, до суду не подано Акту виконаних робіт, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити, що дані витрати є обґрунтовані за розміром, відповідають вимогам, встановленим ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та вимогам ст.ст.29,30 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 17.11.2012, а, також, ст. 627, 632, 901, 903 ЦК України. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази та застосовуючи положення п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність витрат, суд вважає, що позивачу слід відмовити в стягненні суми витрат на правничу допомогу з відповідача за недоведеністю. На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 27, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved