Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей посилаючись на те, що вона є матір»ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON]. Батько участі у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні не приймає, аліменти на утримання дітей не сплачує, не працює. Під час спільного проживання систематично зловживав спиртними напоями, вчиняв насильство в сім'ї відносно неї та дітей. На даний час діти повністю перебувають на її утриманні, проживають разом із нею. Службою у справах дітей Монастирищенської райдержадміністрації Черкаської області надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виданої 12.02.2018 року Яблуновицькою сільською радою Оратівського району Вінницької області, [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 150, 153, 157, 164 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, їх можуть позбавити батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років (ст. 165 СК України). Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи стягувати з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити та пояснила, що вони з відповідачем не проживають разом та їх шлюб розірвано. Відповідач чинить їй перешкоди в проживанні в їх спільному будинку, а тому вона вимушена проживати разом зі своєю матір»ю в її будинку. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Коли відповідач приїздив в її помешкання, дітьми не цікавився, лише з»ясовував питання про продаж їх спільного будинку. Діти його майже не знають та бояться його. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Просить позов задоволити, позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов в частині стягнення з нього аліментів визнав повністю та не заперечував проти його задоволення, позов в частині позбавлення його батьківських прав не визнав та просив в цій частині в задоволенні позову відмовити та пояснив, що він приїздив до дітей, однак позивач чинила йому перешкоди в спілкуванні з дітьми. Декілька разів надавав матеріальну допомогу дітям грішми. На День народження дитини, він разом зі своїми батьками приїхали щоб поздоровити дитину, привезли подарунки, але позивач повідомила, що вона зараз зайнята, а тому він не зміг поспілкуватися з дітьми. Він звертався в орган опіки та піклування з вимогою перевірити в яких умовах проживають діти, оскільки їх спільний будинок був в дуже занедбаному стані. Крім цього, він також звертався в орган опіки та піклування по питання встановлення часу спілкування з дітьми, але в органі опіки та піклування йому повідомили, що розглянуть дане питання після прийняття судом рішення. Вважає, що позбавлення його батьківських прав на дітей не буде відповідати інтересам дітей. Він в подальшому буде піклуватися про своїх дітей, матеріально допомагати. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Монастирищенської РДА Редька Л.М. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та пояснила, що вважає, факти встановлені органом опіки та піклування при підготовці висновку достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав. Дійсно підтвердила, що відповідач звертався в орган опіки та піклування з питанням встановлення порядку спілкування з дітьми та вимогою про перевірку умов проживання неповнолітніх дітей. Проведеною органом опіки та піклування перевіркою порушень умов проживання неповнолітніх дітей встановлено не було. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та виходить з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З позовом про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], звернулась мати дитини, з якою вони проживають, батьком дітей є відповідач, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.07.2012 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.10.2013 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.6,7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 27.08.2013 року розірвано згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.08.2013 року ( а.с.8). Після розірвання шлюбу, діти сторін проживають з позивачем ( а.с. 11,14). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Колобок» загального типу Монастирищенської районної ради Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] дійсно відвідують заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Колобок». Вихованням дітей займається мама [PERSON]. Батько дітей не приймає участь у вихованні сина та дочки під час відвідування ними заклад дошкільної освіти «Колобок», так як приводить і забирає їх мама [PERSON] ( а.с.14). Згідно акту обстеження умов проживання сім'ї від 26.02.2018 року, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] Житлово-побутові умови проживання малолітніх дітей створені належним чином. (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст. 151 СК України батьки мають право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі Постанова) зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків, крім іншого є те, що вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов"язків, дітей не відвідує, матеріальної допомоги на утримання дітей, на дошкільне виховання, лікування, за всі ці роки не надавав. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). За змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області подав суду письмовий висновок № 64/01-01-40 від 16.03.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] ( а.с. 9-10), відповідно до якого комісія дійшла висновку, що батько під час спільного проживання систематично зловживав спиртними напоями, вчиняв насильство по відношенню до дружини та дітей, псував спільно нажиті речі, за що притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Із дітьми спілкується рідко, матеріально не допомагає, аліменти на їх утримання не сплачує. Мати самостійно займається вихованням дітей, вимушена проживати у своїх батьків, оскільки через конфлікти з колишнім чоловіком, жити з дітьми у власному будинку не має можливості. За місцем проживання вона характеризується позитивно, перебуває на обліку районного УСЗН, як малозабезпечена сім»я та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. Суд не погоджується з даним висновком в зв»язку з його недостатньою обґрунтованістю та виходить з наступного. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам малолітніх [PERSON] та [PERSON] суд враховує наступне. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків, якщо вони за станом свого психічного здоров»я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов"язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною матір»ю позивача показала, що відповідач не піклується про дітей. В період їх спільного проживання з позивачем неодноразово вчиняв сімейні сварки. Вони постійно викликали працівників поліції, однак до їх приїзду відповідач залишав будинок. Після візитів батька, відповідача до дітей, в них був поганий психологічний стан. З приводу вказаних фактів вони до лікарів не зверталися. Коли відповідач приїздив до них, дітьми взагалі не цікавився, були лише розмови про продаж спільного будинку. Її донька в даний час вимушена проживати разом з нею, оскільки відповідач чинить їй перешкоди в проживанні в їх спільному будинку, який придбано в тому числі і за її кошти. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є батьками відповідача, вважають, що достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає та пояснили, що їх син має бажання спілкуватися з дітьми, але позивач чинить йому в цьому перешкоди. Позивач та представник органу опіки та піклування не надали суду доказів того, що позивач зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей раніше, а відповідач не виконує рішення суду, що на думку суду навіть при його наявності не може бути достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано доказів того, що відповідач перебуває на обліку в лікаря психіатра чи нарколога, доказів зловживання відповідачем спиртними напоями, чинення насильства по відношенню до власних дітей, що в свою чергу вплинуло на їх загальний стан здоров»я про, що в судовому засіданні зазначала свідок [PERSON] В матеріалах справи наявні дані про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, в період їх спільного проживання з позивачем, а саме 03.10.2012 року. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про системність вчинення відповідачем адміністративних правопорушень, насильства по відношенню до дітей, зловживання спиртними напоями, псування майна суду не надано. Натомість, згідно характеристики з місця проживання відповідача [PERSON] з Яблуновицької сільської ради Оратівського району Черкаської області № 36 від 12.02.2018 року, зауважень та скарг від жителів села до Яблуновицької сільської ради не надходило ( а.с.12). Враховуючи зазначені обставини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківські обов'язки, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним. Крім цього, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги, що заперечення відповідачем проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про її інтерес до дітей, бажання приймати активну участь у вихованні дітей та бути їм батьком. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari &aнв;aер; Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). З огляду на вказану правову позицію та принципи проголошені Європейським судом з прав людини, можна зробити висновок, що для розлучення дитини з батьками (з позбавленням батьківських прав або без такого) суду потрібно встановити: 1) винну поведінку батьків, 2) справжню небезпечність умов для дитини, 3) доказову базу вказаних обставин, 4) наявність вжиття тимчасових проміжних заходів до батьків, 5) обов'язкове слухання показань самих дітей. Суд вважає, що позивач не надала суду переконливих та достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративного стягнення). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батька. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з огляду на недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав. Як зазначено вище, відповідач у справі є біологічним батьком малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 3). У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України обов'язок утримувати своїх неповнолітніх та непрацездатних дітей лежить на їх батьках. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей (аліменти) стягуються в судовому порядку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідач не надав суду доказів того, що немає можливості сплачувати кошти на утримання дітей, не надав документів, які підтверджують відсутність заробітку, перебування на утриманні інших осіб, а навпаки позов в частині стягнення з нього аліментів визнав повністю. Суд з урахуванням матеріального становища дітей, які проживають з позивачем, матеріального становища платника аліментів, визнання відповідачем позову в цій частині, інших обставин справи, визначає розмір стягуваних аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача, але у відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 20.03.2018 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати на підставі ст. 430 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в сумі 704,80 грн. судового збору за позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дітей . На підставі викладеного ст. ст. 15, 19, 150, 155, 164-166, 180 Сімейного Кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року та

Outcome: approved