Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., спричиненої загибеллю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві та на виконання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 02.09.2015 року. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є дружиною загиблого [PERSON], смерть якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві [INFO] близько 23.30 год. на території ТзОВ "Мізунь" під час виконання трудових обов'язків, пов'язаних із завантаженням автомобіля. Після смерті чоловіка у неї на утрианні залишилось двоє неповнолітніх дітей. Через раптову втрату рідної людини вона та її діти зазнали душевних переживань та моральних страждань. Враховуючи обставини, при яких трапився нещасний випадок, глубину та ступінь моральних переживань, а також інших обставин, що можуть вплинути на визначення розміру відшкодування моральної шкоди, діючи в інтересах дітей, з відповідачем було узгоджено суму добровільного відшкодування моральної шкоди, спричиненої її сім'ї смертю [PERSON], та розмір відшкодування моральної шкоди визначено у 115 000 грн, та укладено 02.09.2015 року Договір про добровільне відшкодування суми спричиненої моральної шкоди. При цьому, вона визнала факт отримання нею від відповідача часткову суму відшкодування у розмірі 15 000 грн. За умовами даного Договору сплата відшкодувння повинна здійснюватися поетапно шляхом щомісячного перерахунку 5 000 грн. позивачці в термін до 30.06.2016 року. Однак, умови зобов'язання відповідач виконував неналежним чином, часто затримував обумовлений термін сплати коштів, перераховуючи їх несистематично та не в повній сумі, внаслідок чого станом на 01.01.2017 року по виплаті відшкодування виникла заборгованість в сумі 20 000 грн. за чотири останні місяці, обумовлені графіком: березень, квітень, травень, червень 2016 року. Відповідно акт про сплату платежів сторонами не підписано. Проведені нею переговори з керівником відповідача [PERSON] щодо повної сплати боргу результату не дали і умови вказаного договору про відшкодування спричиненої їй та її дітям моральної шкоди залишаються невиконаними. 26.01.2017 року нею надіслано відповідачу претензію, після чого керівник відповідача [PERSON] позивачці зателефонував та повідомив, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем підприємства, борг погасить в наступних періодах, однак надати письмову відповідь на дану претензію відмовився. З того часу минуло більше дев'яти місяців, однак на даний час залишок суми, передбачемй договором вона не отримала. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., спричиненої загибеллю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві та на виконання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 02.09.2015 року, та судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі. Не заперечила щодо винесення заочного рішення (35). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 34). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення учасників справи, свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 04.12.2015 року [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 9). Згідно копій свідоцтв про народження [NUMBER] від 11.09.2003 року та [NUMBER] від 11.04.1997 року, батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.06.2015 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 39 років, про що виконавчим комітетом Хриплинської сільської ради Івано-Франківської міської ради складено відповідний актовий запис №5 (а.с. 8). 02.09.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мізунь" (сторона-1) та [PERSON], що діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (сторона-2) було укладено Договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, згідно п.1 якого сторона-2 звернулась з письмовою заявою до сторони-1 про відшкодування їй моральної шкоди, спричиненої смертю [PERSON], [INFO], який є чоловіком та батьком сторони-2, смерть якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, що трапився [INFO] близько 23.30 год. на території, на якій здійснює господарську діяльність сторона-1. Спричинену їй моральну шкоду сторона-2 оцінює в 115000 грн. Згідно п.п.2, 3 вказаного Договору сторона-1 погоджується з розміром моральної шкоди, вказаним у п.1 цього Договору, та бере на себе зобов'язання відшкодувати стороні-2 зазначену моральну шкоду, частину якої виплатити одноразово, а іншу частину шляхом періодичних платежів згідно погодженого сторонами Графіку погашення (Додаток №1), що є невід'ємною частиною цього Договору. Виплати здійснюються шляхом перерахунку коштів на рахунок [NUMBER] (номер картки [NUMBER]), відкритий у ПриватБанк, ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, на ім'я [PERSON], до кінця поточного місяця, за який проводиться платіж. Відповідно до п.5 зазначеного Договору сторони підтверджують, що до дня укладення даного договору сторона-1 частково відшкодувала стороні-2 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. Невідшкодована частина складає 100 000 грн., порядок відшкодування якої визначений п.п.2, 3. Пунктами 8, 10 даного Договору визначено, що цей договір вступає в дію з дня його підписання і діє до 30.06.2016 року. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторін від виконання його умов, невиконаних на дату припинення зобов'язань, взятих на себе за цим Договором (а.с. 4-6). 26.01.2017 року [PERSON] Звернулась до директора ТзОВ "Мізунь" з претензією про невиконання договірних зобов'язань щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої загибеллю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідно до якої просить невідкладно протягом п'яти днів з часу отримання претензії сплатити на її картковий рахунок недоплачену суму відшкодування в розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 15-16). Як вбачається з виписки ПАТ "КБ ПриватБанк" від 18.04.2018 року по картковому рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору [PERSON] за період з 01.08.2015 року по 31.08.2016 року, перераховано кошти для поповнення картки № [NUMBER] [PERSON]: 06.10.2015 року - в сумі 4 975,00 грн.; 02.11.2015 року - в сумі 4975,00 грн.; 04.12.2015 року - в сумі 4 975,00 грн.; 20.01.2016 року - в сумі 4 975,00 грн.; 18.03.2016 року - 9 950,00 грн. (а.с. 38-43). Проте, відповідач по даний час свої зобов'язання щодо сплати відшкодування моральної шкоди згідно договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 02.09.2015 року не виконав, а саме: за період березень-червень 2016 року не виплачено відшкодування в сумі 20 000 грн., як це передбачено Графіком погашення (Додаток №1), що є невід'ємною частиною цього договору. Зазначена обставина нічим не спростована. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - договору про дольову участь у будівництві та додаткового договору. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачкою суму заборгованості за вказаним договором про добровільне відшкодування моральної шкоди суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 640,00 гривень судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 610, 625, 1167, 1168 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved