Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом до відділу державної виконавчої служби Городнянського управління юстиції, зазначаючи, що на виконання рішення суду про стягнення з її сина [PERSON] на користь ПАТ КБ „Приватбанк" коштів у сумі 52000 грн.00 коп, державним виконавцем 12 квітня 2016 року було проведено опис та арешт майна, яке знаходилось за місцем проживання її сина [PERSON] Описано речі, які придбані нею в кредит та які є її особистою власністю: пральну машину BOSCH, бойлер ARISTON, мікрохвильову піч LG, морозильну камеру NORD. Посилаючись на ті обставини, що зазначене майно було придбано нею для особистого користування, позивачка просила задовольнити її позов. В п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 серпня 1976 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника та особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Судом згідно вимог ст. 33 ЦПК України було залучено в якості належних відповідачів: [PERSON], як боржника у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт на спірне майно, та ПАТ КБ „Приватбанк", в інтересах якого накладено арешт на майно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила виключити з акту опису від 12.04.2016 року та звільнити з-під арешту пральну машину BOSCH, бойлер ARISTON, мікрохвильову піч LG, морозильну камеру NORD. Позивачка зазначила, що речі, вказані в акті опису від 12.04.2016 року, є її особистою власністю, оскільки були придбані нею в магазині її сина. Ці речі не належать відповідачу [PERSON], оскільки були придбані нею за кредитні кошти та перевезені в будинок її сина - відповідача - у зв'язку з тим, що у 2014-2015 роках вона проживала в будинку сина і користувалась цими речами. Перелічені в позовній заяві речі вона придбавала в кредит, купувала їх в магазині сина в той час, коли останній займався комерцією. Ці речі син купував для неї за її кошти в м.Чернігові, а після доставки речей в магазин були оформлені документи - товарні чеки на продаж спірних речей їй. Товарні чеки виписувала дружина сина, яка працювала в магазині продавцем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та обставини, викладені в заяві і поясненнях позивачки, визнав та підтвердив в повному обсязі. Представник відповідача Городнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На вимогу суду до матеріалів даної справи відділом виконавчої служби надано копії матеріалів виконавчого провадження №47353121, відкритого 28.04.2015 року згідно судового наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованості в сумі 52000 грн.00коп. (а.с. 25-43) Представник відповідача ПАТ КБ „ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заявою на адресу суду просив справу розглянути в його відсутність, проти позову заперечив, надавши до справи письмові заперечення. Суть заперечень ПАТ КБ „ПриватБанк" зводиться до того, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження вимог. (а.с.59-63) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, на які посилаються сторони, суд приходить до висновку, що позов не є обґрунтованим і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 12.04.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції (на момент розгляду справи - Городнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ) при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „Приватбанк" 52000 грн. 00 коп. описано й арештовано майно, що знаходилось за місцем проживання [PERSON] в будинку №7 по першому провулку Шевченка в м.Городня Чернігівської області. Відповідач [PERSON] є сином позивачки, що визнали сторони в судовому засіданні. Під час проведення опису майна були присутні боржник [PERSON] та представник стягувача - ПАТ КБ „ПриватБанк", також була присутня позивачка. Не погодившись з вказаним актом опису та арешту від 12.04.2016 року, [PERSON], звернулась до суду з позовом про виключення майна з акту опису, свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що дане майно є її особистою власністю, було придбане для особистого користування і знаходилось у сина у тимчасовому користуванні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спірне майно по даній справі є рухомим майном - предмети побуту та домашнього вжитку (побутова техніка). Стаття 11 ЦПК України зобов'язує суд розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України також зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в Постанові від 27.08.1976 року (з наступними змінами) №5 „Про судову практику в справах про виключення майна з опису", при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм , що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. Суд звертає увагу на те, що під час складання акту опису та арешту майна від 12.04.2016 року позивачка, яка була присутня при здійсненні виконавчих дій, не зробила жодних письмових зауважень до даного акту стосовно того, що майно, зазначене в акті, належить їй. В той же час відповідач [PERSON] не зробив жодних письмових зауважень до даного акту стосовно того, що майно, зазначене в акті, належить не йому, а іншій особі та що дане майно знаходиться у нього в користуванні. (а.с.3-4) Виходячи з положень ст. 58-60, 213 ЦПК України суд має оцінити докази, надані сторонами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірносі. В матеріалах справи відсутні документи, що видаються персоніфіковано при придбанні описаного майна, і взагалі відсутні дані щодо ідентифікації спірного майна. Виходячи із змісту позовних вимог та предмету доказування, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які містять інформацію, що має значення для справи. Оцінюючи надані позивачкою докази, суд вважає, що вони є неналежними. Так, з наданих позивачкою до справи кредитних договорів не вбачається, що кредитні кошти надавались позивачці для придбання конкретно визначеного майна. (а.с. 6-10, 12-14) Товарні чеки на придбання майна підписані продавцем [PERSON], не мають відбитку печатки. (а.с. 5,11) Як пояснили сторони в судовому засіданні, товарні чеки оформляла дружина відповідача [PERSON] - [PERSON], яка працювала в магазині відповідача [PERSON] Доказів того, що на момент оформлення товарних чеків [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність, або працювала на відповідача [PERSON], сторонами до справи не надано. Крім того, при допиті в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] відмовилась дати показання про обставини складання та видачі товарних чеків, наданих позивачкою. Враховуючи те, що позивачкою не доведено суду належними та допустимими доказами, які б відповідали вимогам ст. 58-66 ЦПК України, її право власності на спірне рухоме майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed