Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

До Франківського районного суду м. Львова надійшла заява Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» первинний огляд [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], для продовження лікування особи в умовах КЗ ЛОКПЛ. Заява мотивована тим, що [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні в КЗ ЛОКПЛ з 28.03.2016р. у відділенні №1. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 2003р. №23746 [PERSON] визнана недієздатною та рішенням Франківськоо районного суду м. Львова від 22.01.2015р., її опікуном призначено [PERSON]. Згідно рішення Конституційного суду України від 01.06.2016р. Про психіатричну допомогу ( справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу), [PERSON] була освідчена комісією лікарів у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Комісія лікарів прийшла до висновку, що подальше лікування [PERSON] є доцільним в психіатричночному стаціонарі у зв'язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, а саме порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, памяті та інтелекту, неможливості задоволення нею базових життєвих потреб. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з заявою про подальше лікування [PERSON] в умовах КЗ ЛОКПЛ. В судовому засіданні представник лікарні заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві, просив заяву задовольнити. Прокурор проти задоволення заяви не заперечував. Опікун [PERSON]- [PERSON] заяву представника КЗ «ЛОКПЛ» підтримав, просив госпіталізувати [PERSON] в КЗ «ЛОКПЛ». [PERSON] не заперечила проти лікування в КЗ "ЛОКПЛ". Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора та опікуна, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до висновку комісії лікарів психіатричного відділення №1 КЗ ЛОКПЛ від 08.07.2016р., [PERSON] була освідчена комісією лікарів у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Окрім цього, 28.03.2016р. також був проведений первинний огляд хворої сумісно із завідувачем відділенням, яким встановлено, що [PERSON] на стаціонарне лікування поступила повторно у звязку з погіршенням психічного стану. Комісією також встановлено, що подальше лікування [PERSON]. є доцільним в психіатричночному стаціонарі у зв'язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, а саме порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, памяті та інтелекту, неможливості задоволення нею базових життєвих потреб. З матеріалів справи вбачається, що вперше психічні розлади виникли в 1974 році у вигляді галюцинаторно-маячної симптоматики, хвороба швидко набула несприятливого перебігу, швидко сформувався дефект в емоційно-вольовій сфері. На даний час на перший план в клінічній картині виступає глибокий постпроцесуальний дефект особи в емоційно-вольовій сфері до степені неповного маразму. [PERSON] багато разів лікувалась в КЗ ЛОКПЛ, остання виписка була 23.03.2016р. У супроводі опікуна була виписана з відділення.Деякий час вдома була спокійна, але надалі почала відмовлятися від ліків, кричала, пищала, не хотіла митися, переодягатись, була неохайною фізвідправленнями, постійно сиділа в кріслі, відмовлялась лягати в ліжко. На момент огляду: мовному контакту недоступна, до уваги привертається важко, емоційно вихолощена. Коло інтересів звужене, пацієнтка оживляється лише при появі їжі. Періодами буває збуджена, кричить. Критика до свого стану відсутня. Виявляє глибокий дефект в емоційно-вольовій сферах, потребує по стороннього догляду та нагляду. Враховуючи дані медичної документації (заява опікуна, висновок комісії лікарів психіатрів, рішення суду про визнання громадянки недієздатної та про призначеня опікуна, акт первинного огляду особи у приймальному відділенні та акт про первинний огляд хворої сумісно з завідувачем відділення), [PERSON] є інвалідом І-ої групи безтерміново та виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, памяті та інтелекту, неможливості задоволення нею базових життєвих потреб, потребує подальше лікування в умовах КЗ ЛОКПЛ. Згідно статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Згідно з Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними). Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Стаття 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи, тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи наведене та

Outcome: approved