Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

В квітні 2016р. [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначила, що на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29.04.2010р. відповідач [PERSON] зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2009р.нар., у розмірі 1\\4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. Однак відповідач аліменти сплачує нерегулярно і розмір вказаних аліментів не дають їй можливості належним чином утримувати дитини, тому позивачка просить змінити вказаний розмір аліментів, прийнявши рішення про стягнення їх в твердій грошовій сумі по 700 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з наведених в позовній заяві підстав. Крім того пояснила, що розмір аліментів, які на даний час сплачує відповідач, складає 380 грн., що не дає змоги забезпечити всім необхідним їхнього сина, який хворіє, а тому потребує додаткових витрат на лікування. Позивачка зазначає, що матеріальне становище відповідача на даний час покращилось і, оскільки він раніше сплачував аліменти нерегулярно, тому вона бажає, щоб розмір аліментів був встановлений в твердій грошовій сумі по 700 грн. щомісячно. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши, що заборгованості по аліментам, які він сплачує на користь позивачки, на даний час у нього немає. Він має регулярний дохід, оскільки влітку працює в ТОВ "Нібулон", а в зимовий період перебуває на обліку в Ружинському центрі зайнятості, де щомісячно отримує допомогу по безробіттю. 2 На його утриманні перебуває малолітній син від другого шлюбу та дружина, яка перебуває в декретній відпустці. З врахуванням вказаних обставин, відповідач вважає, що підстав для зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] до 26.12.2013р. перебували в зареєстрованому шлюбі та мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що стверджується рішенням суду про задоволення позову про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження дитини (а.с.4, 6). Відповідно до рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29.04.2010р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхньої неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], підлягають стягненню аліменти, визначені в частці від заробітку (доходу) відповідача, а саме: в розмірі 1\\4 частки всіх видів заробітку (доходу) , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.04.2010р. і до повноліття дитини, тобто до [INFO](а.с.5). На підставі вказаного рішення суду з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти, заборгованості по яким на час розгляду справи немає, що вбачається з довідки відділу ДВС Ружинського РУЮ Житомирської області від 29.04.2016р. № 1649 (а.с.32). Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов'язку щодо утримання дитини, передбаченим ст.181 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статею 182 СК України визначено обставини, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України , розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру 3 аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (Правова позиція ВСУ у справі за № 143 цс13 від 05.02.2014р.). Як вбачається з довідок про доходи, відповідач , працюючи в ТОВ "Нібулон" в період з липня по жовтень 2015р., отримував заробітну плату, з грудня 2015р. в по даний час він перебуває на обліку в Ружинському РЦЗ, де отримує допомогу по безробіттю(а.с.35, 50). Позивачка не надала суду доказів про те, що відповідач крім допомоги по безробіттю, яку він отримує щомісячно, має інший мінливий дохід, а тому суд вважає, що підстав для зміни способу присудження аліментів з частки від доходу(заробітку) відповідача на тверду грошову суму немає. Також позивачкою не надано суду доказів про те, що з часу присудження аліментів за вищевказаним рішенням суду від 29.04.2010р. матеріальне становище відповідача значно покращилось. Навпаки, на підставі наданих відповідачем доказів судом встановлено, що після винесення вищевказаного рішення суду у відповідача змінилось сімейне становище, а саме: на його утриманні на даний час крім сина [PERSON], 2009р.нар., перебуває малолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], та дружина яка не працює і здійснює догляд за дитиною до досягнення 3-х річного віку (а.с.13, 15, 51). Як донька [PERSON], так і дружина відповідача хворіють та потребують витрат на лікування (а.с.33, 34). Крім того, відповідач на даний час отримує хоч і регулярний, проте незначний дохід у виді допомоги по безробіттю в сумі 544 грн. щомісячно, що також не свідчить про покращення його матеріального становища. Посилання позивачки на те, що розмір аліментів повинен бути збільшений в зв'язку з хворобою сина [PERSON], суд вважає необгрунтованим, оскільки як вбачається з наданих нею лікарських довідок та підтверджується показами самої позивачки, син хворіє з народження, тобто, відповідно, його стан здоров'я вже був врахований при винесенні рішення суду від 29.04.2010р. про стягнення аліментів (а.с.38). Крім того, позивачка не позбавлена можливості за наявності підстав відповідно до ст.185 СК України просити суд визначити розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed