Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. 28.10.2019 р. неналежного відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було змінено на належного відповідача ПАТ «КБ`Приватбанк». Посилається на те, що 23.11.2016 р. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинила виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 10265. Даним виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № MKTWGA0000000837 від 27.08.2018 р., укладеним між ним та ПАТ «КБ`Приватбанк», у сумі 1330657.81 гривень. Стягнення здійснюється за період з 27.08.2008 р. по 02.09.2016 р. у сумі 1330657.81 грв., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 15229.98 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 11311.57 доларів США, заборгованості по комісії у сумі 3040.08 доларів США, заборгованості по пені у сумі 17971.62 доларів США, заборгованості по штрафу у сумі 2377.66 доларів США, що всього становить 49930.91 доларів США, та витрати на вчинення виконавчого напису у сумі 1700 грв. Вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до абз. 3 п.п 3.1. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У 2010 році він перестав виконувати свої зобов`язання перед кредитором. На момент вчинення виконавчого напису від дня настання права вимоги у кредитора минуло більше шести років. Як вбачається із змісту виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення складає вісім років та шість днів, що грубо порушує вищезазначені норми. Згідно до ст. 256 ч. 1 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ст. 157 ч. 1 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України). Отже, на момент видачі виконавчого напису щодо суми заборгованості слід було застосувати позовну давність в три роки, а щодо заборгованості зі сплати пені та штрафу - позовну давність в один рік. Отже, стягнення даної заборгованості йде в розріз із вимогами безспірності. Просить визнати виконавчий напис вчинений 23.11.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. за № 10265, про стягнення з нього на користь АК КБ «Приватбанк» заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Представник АК КБ «Приватбанк» та третьої особи Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2008 р. між ПАТ "КБ" Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір. 23.11.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. було вчинено виконавчий напис № 10265, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" грошові кошти у сумі 49930.91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.09.2016 р. становить 1328957.81 грв. Вказана сума складається із заборгованості за кредитом у сумі 15229.98 доларів США, заборгованості по відсотках у сумі 11311.57 доларів США, заборгованості по комісії у сумі 3040.08 доларів США, заборгованості по пені 17971.62 доларів США та штрафу у сумі 2377.66 доларів США. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України "Про нотаріат", постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1127 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 2.3. п. 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів із моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а згідно підпунктів 3.1., 3.2. п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. Відповідно до п. 2 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно ст. 88 Закону України "Про нотаріат " нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Встановлення вказаного трьохрічного обмеження на вчинення виконавчого напису не є формальністю позаяк узгоджується з приписами Глави 19 ЦК України, якою визначено загальну трьохрічну позовну давність. Позаяк включення у загальний розмір заборгованості частини платежів, які нараховані поза межами строків позовної давності, в будь-якому разі свідчать про спірність такої суми. Як вбачається з виконавчого напису, сума, яка пропонується до стягнення, нарахована з 27.08.2008 року по 02.09.2016 р., тобто більш як за три роки до моменту звернення, що прямо суперечить ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Із постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 569/8884/17 від 14.08.2019 р. вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Таким чином, з врахуванням вищенаведеного нарахована сума заборгованості за кредитним договором, яка пропонується до стягнення у виконавчому написі в будь-якому разі не може вважатися безспірною. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки на час вчинення виконавчого напису банк подав нотаріусу документи, які підтверджували не безспірність заборгованості [PERSON] перед банком, а навпаки, свідчили про її спірність, оскільки крім тіла кредиту визначеного договором включали у заборгованість пеню, відсотки за користування кредитом, комісію та штраф. Крім того нотаріус не з`ясував, який час минув із моменту порушення [PERSON] зобов`язань перед банком і не взяв до уваги ту обставину, що з часу припинення позивачем погашати кредит пройшло більше трьох років. У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 768.40 грв. За таких обставин,

Outcome: approved