Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

10.05.2017 року преставник ПАТ КБ "Приват Банк" (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим станом на 31.03.2017 року утворилася заборгованість 43 837,34 грн., яка складається з наступного: 2 843, 92 грн. - заборгованість за кредитом; 35 179,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 063,68 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також 1 600 грн. судових витрат. 26.07.2017 року представник [PERSON] за довіреністю адвокат [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк"), в якому просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 20.10.2010 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», а також стягнути судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що станом на 20.10.2010 року (дату укладення кредитного договору), відповідач [PERSON] був неповнолітньою особою та не мав повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останнього своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітнім сином не надавали. А тому, відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, просив визнати цей договір недійсним. Ухвалою суду від 03.10.2017 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом 07.11.2017 року надіслав на адресу суду заперечення на зустрічний позов, в якому зазначив, що 20.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Також, представником АТ КБ "ПриватБанк" винесено на розгляд клопотання про застосування строків позовної давності з тих підстав, що кредит укладений ще 20.10.2010 року, а зустрічний позов до банку [PERSON] подав лише у 2017 році. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином ним пропущено строки позовної давності. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом свої заявлені вимоги підтримав, просив їх задоволити в повному обсвязі. В задоволенні зустрічного позову - відмовити. Представник відповідача за первісним позовом адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог за первісним позовом не визнав, пояснив, що на момент укладення кредитного договору [PERSON] являвся неповнолітнім, тому не міг повністю розуміти запропонованих Банком умов, їх невигідність для нього. Його фактично було введено в оману, оскільки не роз'яснено всіх деталей та умов даного договору. Зазначив, що оспорюваний кредитний договір було укладено 20.10.2010 року, разом з цим, з позовом до нього про стягнення заборгованості представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся лише 10.05.2017 року. До цього моменту він не знав про порушення його законних прав при укладенні вказаного договору, оскільки будь-яких претензій від банку не отримував. Підтримав зустрічний позов із підстав, зазначених у ньому. Просив визнати кредитний договір недійсним та стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Позивачем за первісним позовом на підтвердження виникнення у [PERSON] зобов'язань перед банком надана копія анкети-заяви (а.с.6) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.7), розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.10.2010 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 31.03.2017 року (а.с.4-5), випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.10.2010 року по 07.11.2017 року (а.с.79-84). З наданого позивачем розрахунку та виписки вбачається, останнє повернення коштів здійснено відповідачем банку 03.10.2014 у сумі 100 грн. Згідно розрахунку, станом на 31.03.2017 року у [PERSON] утворилася заборгованість 43 837,34 грн., яка складається з наступного: 2843, 92 грн. - заборгованість за кредитом; 35179,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2063,68 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач за первісним позовом [PERSON] народився [INFO] (а.с. 32). В судовому засіданні було встановлено, що 20.10.2010 року відповідач за первісним позовом [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредитну картку "Універсальна" (а.с.6,7), відповідно чого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак на момент укладення даного правочину [PERSON] виповнилось лише повних 17 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на укладення цього кредитного договору в справі відсутні. З довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду по договору [PERSON] був ознайомлений 20.10.2010 року, тобто на дату ознайомлення останній не набув повноліття (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст.32 ЦК України). Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов'язок позичальника регулярно в обов'язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же позивачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 20.10.2010 року. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною (АТ КБ "ПриватБанк") у спорі, безумовно не є підставою для відмови у позові, позаяк судом встановлено, що [PERSON], звернувшись 26.07.2017 року із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним не пропустив строк звернення до суду, оскільки дізнався про існування кредитних зобов'язань лише коли отримав поштовий лист з суду. Підстав піддавати сумніву його пояснення у суду немає. Встановивши, що позичальник [PERSON] уклав кредитний договір із ПАТ КБ «Приватбанк» у віці 17 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Аналіз вищезазначеного переконує суд в тому, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 року по справі №289/1996/16-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень 00 копійок. Крім цього, [PERSON] в своїй зустрічній позовній заяві просить суд стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000 гривень. В обґрунтування заявленої суми ним надано квитанцію №188 від 25.05.2018 року та розрахунок витрат. Відповідно до ч.1-6 ст.137 ЦПК витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи долучені матеріали та відсутність клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з боку представника відповідача за зустрічним позовом суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] стосовно відшкодування йому витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved