Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

26 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS] Дніпропетровської області шляхом зняття [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], з реєстрації у даному домоволодінні, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] Дніпропетровської області. Позов мотивовано тим, що позивачу належить на праві приватної власності домоволодіння № [ADDRESS] Дніпропетровської області. В домоволодінні позивача зареєстровані колишня співмешканка сина - [PERSON] та її донька, онука позивача - [PERSON], які з жовтня 2009 року за вказаною адресою не проживають, оплату комунальних послуг не здійснюють, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості оформити субсидію. Згідно заяви від 17.02.2014 року позивачем вказано підставою позову ст.405 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, надала суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, додатково вказала, що відповідачем в судовому засіданні не наведено поважних причин не проживання в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], з жовтня 2009 року. В судовому засіданні відповідач просила відмовити в задоволенні позову, вказала, що не проживає за адресою реєстрації місця проживання через неприязнені стосунки з [PERSON], батьком її дитини, та його матір'ю, позивачем, змушена була виїхати з домоволодіння [ADDRESS] через насильство з боку [PERSON], деякі свої речі та речі дитини залишились в будинку, оскільки [PERSON] не дав можливості їх вивезти. На даний час в будинку змінено замки, на її дзвінки [PERSON] не відповідає, в розмовах ображає. В судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, просила постановити рішення в інтересах дитини, зазначила, що дитина має бути зареєстрована та проживати з одним з батьків, батько, [PERSON], не зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Третя особа, [PERSON], просив позов задовольнити в повному обсязі, вказав, що на даний час відповідач з дитиною проживає разом зі своєю матір'ю в квартирі за адресою: [ADDRESS], відповідачу на праві власності належить частина вказаної квартири, тому відповідач може зареєструвати своє місце проживання та місце проживання дитини за адресою фактичного проживання. Представник третьої особи, Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні допитано свідка, [PERSON], [INFO]. Він пояснив, що є сусідом позивача, проживає за адресою: [ADDRESS], знає, що на даний час по [ADDRESS] проживає [PERSON] з новою жінкою та дитиною, відповідач з дитиною не проживає за цією адресою десь 4-5 років, виїхала з будинку через сварку з [PERSON], коли виїжджала якийсь речі забирала. В судовому засіданні допитано свідка, [PERSON], [INFO]. Він пояснив, що є сусідом позивача, проживає за адресою: [ADDRESS], знає, що на даний час по [ADDRESS] проживає [PERSON] з новою жінкою та дитиною, відповідач з дитиною не проживає за цією адресою приблизно з літа 2009 року, виїхала з будинку через сварку з [PERSON], коли виїжджала забрала речі. Заслухавши сторін та третіх осіб, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником домоволодіння № [ADDRESS] Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2005 року, посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, реєстраційний № 1-1299. За відомостями адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS], з 24.05.2007 року, місце проживання [PERSON], [INFO], не значиться. Відповідно до домової книги для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстровано [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як вбачається з письмових доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі, дитина, [PERSON], проживає разом з матір'ю. Відповідно до акту від 20.11.2013 року, який складено комісією у складі мешканця будинку [ADDRESS] [PERSON], мешканця будинку [ADDRESS] [PERSON], склали наступний акт про те, що [PERSON], [INFO] та її донька [PERSON], [INFO] з жовтня 2009 року по теперішній час не проживають у [ADDRESS], за весь період часу жодного разу не з'являлись в даному домоволодінні, не сплачують комунальні послуги, не несуть витрат, з утримання даного домоволодіння, а також, відсутні їх особисті речі з жовтня 2009 року у даному домоволодінні. Згідно з актом від 16.12.2012 року, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні в матеріалах цивільної справи №429/13087/12, з 2010 року по теперішній час в будинку [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], за даною адресою [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2010 року, що підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON]. Відповідно до акту відвідування домоволодіння за адресою: [ADDRESS], від 18.02.2014 року, який складено комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей, головного спеціаліста відділу освіти, методисту відділу освіти Павлоградської міської ради, встановлено, що в домоволодінні відсутні будь-які дитячі речі: одяг, взуття, предмети особистого користування та гігієни, книги, іграшки. Відповідно до вимог ч.1 ст.156 чинного Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, [PERSON] та малолітня дитина [PERSON], зі згоди власника житла, [PERSON], зареєстровані у домоволодінні [ADDRESS] Дніпропетровської області з травня 2007 року, тобто відповідачі вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку і набули прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК. Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Доводи представника позивача та третьої особи, [PERSON], щодо відсутності відповідачів у будинку понад один рік без поважних причин, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки ними не спростовується наявність напружених відносин з відповідачем, також на даний час в будинку проживає [PERSON] з іншою жінкою та дитиною, яких вселив у будинок, що також стало перешкодою для сумісного проживання сторін та третьої особи у будинку. Вищенаведене свідчить про наявність поважних причин для відсутності відповідачів у житловому будинку понад встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України строки. Незважаючи на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS], суд не приймає до уваги твердження [PERSON] щодо необхідності реєстрації місця проживання відповідачів за цією адресою, оскільки згідно положень Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом, реєстрація місця проживання осіб здійснюється за особистою письмовою заявою та визначеними вказаним Законом України документами. Таким чином, вимога позивача щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] Дніпропетровської області, задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог стосовно усунення перешкод у користуванні домоволодінням [ADDRESS] Дніпропетровської області шляхом зняття [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], з реєстрації у домоволодінні [ADDRESS] Дніпропетровської області, то така вимога не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки порядок та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на те органами, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Суд не знайшов підстав для постановлення рішення про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Виходячи з вищенаведеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], необхідно відмовити.

Outcome: dismissed