Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенского районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 02 серпня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 684; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]»; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 2500,00 грн., але не менше 50 % для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 2500,00 грн., але не менше 50 % для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 02.08.2013 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх доньок- [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем. Через різні погляди на життя та його цінності, ведення особистого господарства та інші побутові причини, спільне життя не склалося, зникли почуття на яких ґрунтуються сімейні відносини: почуття взаєморозуміння, поваги, любові і довіри. У зв'язку із взаємним непорозумінням стали виникати чисельні сварки, які призвели до того, що сторони стали проживати окремо один від одного. Діти постійно проживають разом з позивачем та знаходяться лише на її утриманні. Усі обов'язки щодо виховання дітей та матеріального їх утримання позивач виконує самостійно, відповідач не цікавиться життям дочок, ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги. Вказує, що на теперішній час стан здоров'я відповідача відмінний, має дохід, але офіційно не працює, кошти на утримання дітей не надає, хоча має для цього всі можливості. Виїжджав на заробітки за кордон. На утриманні інших неповнолітніх дітей та батьків похилого віку не має. Позивач вказує, що вона отримує невеликий дохід, якого категорично не вистачає для утримання дітей. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив обставини викладені в позовній заяві. Крім того, заявив клопотання про стягнення з[PERSON], позивача сплачені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти вимог про розірвання шлюбу. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей вважав завищеними, при визначені їх розміру просив врахувати суд, що він офіційно не працює, працює тільки коли є робота, просив визначити розмір аліментів, який буде меншим, ніж просить позивач. Також вказав, що за можливості він допомагає позивачці але лише коли є така можливість. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.01.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 02 серпня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 684 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 01.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 750) та - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 01.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 751) . Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки останні пів року, проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Між ними відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття поваги та довіри один до одного. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини сторони обопільно не бажають. Майнового спору не мають. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач заявила клопотання про відновлення дошлюбного прізвища "[PERSON]", суд задовольняє вказане клопотання. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Після розірвання шлюбу відновити [PERSON] дошлюбне прізвище "[PERSON]" Крім того, судом встановлено, що відповідач відповідач з сім'єю не проживає, допомогу на утримання дітей не надає, діти знаходяться на повному утриманні позивача. Позивач [PERSON] проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS], що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, хоча має до того матеріальну можливість, так як є працездатною особою. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, як безробітний не зареєстрований, працює неофіційно, розмір отриманого ним доходу довести суду не може. Крім того, з'ясовано, що відповідач має достойний рівень власного життя, забезпечений житлом. Крім того в процесі судового розгляду з'ясовано, що інші неповнолітні діти та непрацездатні члени сім'ї на утриманні у відповідача [PERSON] відсутні. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50 % для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50 % для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, судові витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається зі змісту витраченого часу акту предання - приймання фактично наданих правових послуг за договором про надання правових послуг № 10-12/2018 від 10.12.2018 року та наданих пояснень представника позивача - [PERSON] станом на 27.02.2019 року фактично сплатила за надану правничу допомогу адвокату [PERSON] 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується корінцем приходного касового ордеру адвоката від 27.02.2019. р. Але при вивченні квитанції до прибуткового касового ордеру, вбачається, що позивачем сплачено 2000 грн. та відповідно до акту - Замовником правових послуг оплачений завдаток за договором у розмірі 3000 грн. 00 коп. за калькуляцією/розрахунком № 1 від 10.12.2018 року. В зв*язку з зазначеним, суд вважає, що стягненню підлягають підтверджені витрати та стягує з відповідача на користь позивача 3000 грн. 00 коп. на професійну правничу допомогу, в частині стягненні витрат у сумі - 2000.00 грн. відмовляє. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу слід повністю покласти на відповідача. У зв'язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволені, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial