Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

11.01.2017 року представник заявниці [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO] був батьком [PERSON], посилаючись на наступні обставини. Заявниця народилася [INFO] в м.Татарбунари Одеської області під час спільного проживання її матері [PERSON] з її батьком [PERSON], які перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадського стану. Інших спільних дітей у них не має. Відповідно до частини 2 статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року (який був чинний на час народження), запис про батька у відповідній графі актового запису про народження заявниці зроблено за прізвищем матері «[PERSON]», а ім'я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою «[PERSON]». [PERSON] помер [INFO]. Після смерті останнього відкрилася спадщина та заявниця є спадкоємцем першої черги за законом, утім у встановленому законом порядку прийняти спадщину не може у зв'язку з тим, що батьківство [PERSON] стосовно неї не встановлено. Однак, [PERSON] вказує, що спадкодавець визнавав себе її батьком. Він тривалий час проживав з її матір'ю у незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство, допомагав у вихованні, матеріальному забезпеченні доньки та мав намір встановити батьківство, однак за життя не встиг належним чином його оформити. За таких обставин, встановлення батьківства є фактом, який має юридичне значення, а також є особистим немайновим правом заявниці. Захистити свої права у позасудовому порядку вона не може, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. В зв'язку з цими обставинами, [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить встановити факт, що [PERSON] є її батьком та внести зміни в її актовий запис про народження, вказавши в графі «батько» [PERSON]. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали вимоги, просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Із копії свідоцтва про народження заявниці [NUMBER] від 10.12.2002 року (а.с.11) вбачається, що в графі батько вказано [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.13), [INFO] [PERSON] помер в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області. Копією домової книги (а.с.20-23) підтверджується, що [PERSON] був прописаний (зареєстрований) з 26.04.1991 року по 25.06.2008 року у будинку [ADDRESS] власником якого є [PERSON]. Згідно копії актового запису про народження №137 від 22.10.1994 року, виданого на ім'я [PERSON], запис про батька внесено за заявою матері [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що мати заявниці та покійний [PERSON] на протязі декількох років до народження заявниці та нетривалий час після її народження проживали разом без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Після народження заявниці [PERSON] визнавав її своєю донькою, коли він залишив сім'ю та виїхав проживати до іншої місцевості разом зі своїми батьками, періодично зустрічався та спілкувався з донькою, заявниця також разом з матір'ю, а потім і сама навідувала батька та його рідню, підтримуючи з ними добрі родинні стосунки. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Згідно з п.15 абз.3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З огляду на те, що заявниця народилася 19 вересня 1994 року, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України. Відповідно до ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із ст.55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. З урахуванням викладеного, встановлених при розгляді справи обставин, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту батьківства, а саме те, що батьком [PERSON] є [PERSON], який помер [INFO]. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє їй оформити спадкові права після смерті батька. Тому вимоги заявниці про встановлення факту батьківства доведені і підлягають задоволенню, суду не надано будь-якого доказу в розумінні вимог ст. 59-60 ЦПК України, які б суд міг покласти в основу відмови в заяві. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved