Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 02.02.2013 року у розмірі 18608, 95 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 гривень, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з 01.09.2014 року - 34,80 % на рік (2,9% на місяць), з 01.04.2015 року - 43,20 % на рік (3,6% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] , станом на 02.12.2018 року має заборгованість -18608,95 грн., з яких: 234,11 грн. - тіло кредиту; 2027,28 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 14985,23 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 862.33 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» та розпискою про вручення йому особисто поштової кореспонденції з ухвалою про відкриття провадження у даній справі та повісткою про виклик до суду. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - ;69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку. Про заочний розгляд судом 05.08.2019 року постановлено ухвалу. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставин справи та відповідні їм правовідносини, суд доходить наступних висновків. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» Кредитного договору № б/н від 02.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з 01.09.2014 року - 34,80 % на рік (2,9% на місяць), з 01.04.2015 року - 43,20 % на рік (3,6% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається із Розрахунку заборгованості, відповідач належним чином не виконував зобов`язання відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 02.12.2018 року має заборгованість -18608,95 грн., з яких: 234,11 грн. - тіло кредиту; 2027,28 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 14985,23 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 862.33 грн. - штраф (процентна складова). Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, суд розглянувши справу за наявними у справі матеріалами дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ ,,Приватбанк" підлягають до задоволення частково. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. За умовами п. п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню, яка нараховується в день нарахування процентів по кредиту. За умовами п. 1.1.6.1 Умов та правил надання банківських послуг зміни до цих Умови і правил надання банківських послуг вносяться банком щомісяця в однобічному порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту з відповідача на користь банку відповідно до положень кредитного договору та ст. 526 ЦК України. Разом з тим, суд вважає, обґрунтованими і вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості по відсотках відповідачем не оспорений, контррозрахунку не подано, строк дії кредитного договору ,який відповідає строку дії кредитної картки, на момент проведення розрахунку не закінчився (згідно з довідкою банку строк дії кредитної карки наданої відповідачу на виконання умов кредитного договору встановлений до 12/19), тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню, а саме, з відповідача підлягає до стягнення сума нарахованих процентів з урахуванням процентної ставки за договором - у розмірі 2027,28 грн. Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту згідно з розрахунком наданим банком у розмірі 234,11 грн., та заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 2027,28 грн., згідно з розрахунком заборгованості. Вирішуючи позовні вимоги банку в частині стягнення пені та нарахованих штрафів, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штрафом, суд вважає, що до стягнення підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 1362,33 грн. (500 грн. + 862,33 грн. = 1362,33 грн.), оскільки позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання(порушення позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором),що суперечить вимогам ч.1ст.61КонституціїУкраїни та ч.3 ст.509 ЦК України,та зазначене з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки, при цьому враховані положення, згідно з якими суд виходить з тих умов, які покращують становище відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої пені за кредитним договором. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 02.12.2018 року становить 3623,72 грн., з яких: 234,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2027,28 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1362,33 грн. заборгованість по штрафах, та розмір такої заборгованості суд вважає доведеним. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3623,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. З огляду на зазначене та враховуючи присуджені до стягнення суми боргу за кредитним договором, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 343,06 грн., виходячи із задоволення заявлених вимог в позові на 19,47% (тобто 1762*19,47%= 343,06). На підставі викладеного,

Outcome: partial