Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

ТОВ "ФК "УКРФІНАНС ГРУП"звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» заборгованість за кредитним договором № 21/2010 від 29 листопада 2010 року у розмірі 132 765, 53 грн., та судові витрати у розмірі 1762,00 грн, з підстав, передбачених ст.ст. 526, 530, 629, 610, 1054 ЦК України. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що 29 листопада 2010 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21/2010, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 184 660,00 гривень, строком до 27.11.2015 року. 29 листопада 2010 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором, між ПАТ "ВТБ Банк" та відповідачем був укладений договір застави № 21з/2010, згідно якого предметом застави є автомобіль марки FORD, модель KUGA TREND, тип-легковий універсал, 2010 року випуску, колір-білий, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 1-м ВРЕР м.Маріуполя при УДАІ ГУМВС в Донецькій області 25.11.2010 року. Окрім того, 29.11.2010 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] укладений договір поруки № 21п/2010, згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником своїх зобов'язань. Відповідно до п.4 договору поруки у разі невиконання умов за кредитним договором поручитель і позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. 22 січня 2018 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно якого ПАТ "ВТБ Банк" відступило ТОВ права вимоги за кредитним договором № 21/2010. Отже, всі вимоги за кредитним договором, договорами поруки та застави належать ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП». 12.02.2018 року позивачем на адресу відповідача направлені повідомлення про відступлення прав вимог, але жодних виплат по зобов'язанню не здійснено. Станом на 22 січня 2019 року заборгованість за кредитним договором № 21/2010 від 29 листопада 2010 року становить 132765,53 гривень, яка складається із: 69372,24 грн. - сума простроченого основного боргу за кредитом; 1282,89 грн - сума нарахованих процентів, у валюті кредиту; 62110. 40 грн. - сума прострочених процентів, у валюті кредиту. Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, на підставі ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Справу прийнято до розгляду та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засідання представник позивача Шевченко О.М. підтримала вимоги заявлені в позовній заяві у повному обсязі та просить задовольнити. Наполягає на солідарному стягнення заборгованості з відповідачів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно даних позовної заяви місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS], місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS], тобто в тимчасово окупованому населеному пункті. За інформацією управління соціального захисту населення Приазовської районної державної адміністрації № 2380 від 02 жовтня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] на обліку як тимчасово переміщені особи не перебувають. Надіслані відповідачам судові повістки за адресою вказаною в позові, повернуті до суду без вручення на підставі листа генеральної дирекції УД ППЗ "Укрпошта" від 22.07.2014р № 522-31/205 "Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень". Відповідачі [PERSON] та [PERSON] викликані до суду в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", шляхом опублікування судових повісток на сайті Приазовського районного суду Запорізької області та вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надали. Оскільки судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачів про розгляд справи, згідно статей 280, 281 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Із досліджених документів судом встановлено, що 29 листопада 2010 року між ПАТ "ВТБ Банк" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 21/2010, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 184660,00 гривень. Згідно п.3.2 кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі 27.11.2015 року. Проценти за користування кредиту нараховувались банком за ставкою у розмірі 22% річних (пункт 3.3.1.). Відповідно пункту 3.3.2 у випадку невиконання зобов'язань, передбачених п.5.3.12 даного договору, процентна ставка підвищується на 5 % річних у порівнянні з передбаченою п.3.3.1 процентною ставкою за цим договором, з третього робочого дня після закінчення строку дії попереднього договору страхування. Про збільшення розміру процентної ставки Банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа до нового графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. Графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг, встановлена періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а саме не пізніше 28 числа кожного місяці у розмірі 5096,00 гривень. За умовами кредитного договору та графіку, останній платіж складає - 5029 гривень 93 копійки, дата платежу-27 листопада 2015 року. Відповідно до договору застави № 21з/2010, 29 листопада 2010 між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] укладено договір застави, згідно якого предметом цього договору є передача заставодавцем в заставу заставодержателем рухомого майна - транспортного засобу для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, збитків та будь яких з інших платежів, розмір, строк/термін та умови сплати і повернення яких встановлюється кредитним договором № 21/2010 від 29.11.2010 року. Предметом застави є автомобіль FORD, модель KUGA TREND, тип-легковий універсал, 2010 року випуску, колір-чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 1-м ВРЕР м. Маріуполя при УДАІ ГУМВС в Донецькій області 25.11.2010 року. Предмет застави сторони оцінили в 263800,00 грн. Пункт 9.4 зазначеного договору передбачає, що у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором або за цим договором, заставодержатель має право достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у тому числі вилучити предмет застави). Даних про звернення стягнення на предмет застави суду не надано. Згідно договору поруки № 21п/2010 від 29.11.2010 року, між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк", поручителем [PERSON] і позичальником [PERSON], з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальником, укладений даний договір, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед банком щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені та збитків. Пункт 4 договору передбачає, що у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. У випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, поручитель зобов'язується виконати їх протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення банку шляхом перерахування коштів на рахунок банка, зазначений в повідомленні (пункт 7 договору застави). В пункті 12 договору поруки від 29.11.2018 року вказано, що договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань кредитним договором. Відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220118нв, 22.01.2018 року між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП" та ПАТ "ВТБ Банк" відбулося відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями, в тому числі за кредитним договором № 21/2010, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON]. Тобто новим кредитором стало товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» . В пункті 6.2 договору відступлення передбачено, що підписанням цього договору первісний кредитор гарантує, що йому належать право вимоги на законних підставах; відповідно до законодавства, він не має права відступити права вимоги третім особам; права вимоги є дійсними, в момент укладення цього договору первісному кредитору не відомі обставини, внаслідок яких боржники мають права не виконувати вимогу нового кредитора. Зазначена гарантія є дійсною на момент відступлення прав вимоги. В реєстрі прав вимог, що додається до наведеного договору відступлення, під номером 86 зазначені дані про позичальника [PERSON] (реквізити кредитного договору, сума заборгованості 132765,53 грн., інші дані) Згідно акта приймання - передачі документації за договором відступлення новий кредитор прийняв, в тому числі, кредитний договір № 21/2010, позичальник [PERSON] Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту, заперечень чи інших заяв щодо позовних вимог відповідачами суду не надано. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Із досліджених документів судом встановлено, що між ПАТ "ВТБ Банк" та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір за вказаних позивачем обставин і умов. Між відповідачем [PERSON] та банком укладено договір поруки. В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наслідки порушення договору позики, які відповідно до ст.1054 ЦК України, застосовуються до відносин за кредитним договором, передбачені ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України) та, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст.624 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором чи законом. Встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань з погашення кредиту за договором № 21/2010 від 29 листопада 2010 року станом на 22 січня 2018 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 69372,24 гривень, 1282,89 сума нарахованих процентів, 2110,40 сума прострочених процентів, які підлягають стягненню на користь правонаступника банку із наведених підстав. Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення суми заборгованості солідарно із поручителя - [PERSON] судом встановлено наступні обставини. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. В пункті 12 договору поруки від 29.11.2018 року зазначено, що договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань кредитним договором. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявляння вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Зазначена правова позиція неодноразово була викладена в постановах Верховного Суду України (від 10.09.2014 року у справі № 6-28цс14, від 17.09.2014р. у справі 6-53цс14, від 20.04.2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16 та в інших). Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вважала правильною таку практику застосування норм права. Договором поруки у цій справі не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору (пункт 12) встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань. В такому випадку порука є припиненою, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (27.11.2015 року) не пред'явив вимоги до поручителя. Враховуючи вище наведені обставини, позовні вимоги про стягнення з поручителя [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, оскільки на момент пред'явлення позову до поручителя, договір поруки припинив свою дію. Таким чином, задоволенню підлягають заявлені позивачем вимоги в частині стягнення із позичальника - відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 21/2010 від 29 листопада 2010 року станом на 22 січня 2018 року в розмірі 132765 гривень 53 коп. Позовні вимоги в частині солідарного стягнення, а саме стягнення заборгованості з відповідача (поручителя) [PERSON] задоволенню не підлягають з вище наведених підстав. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені (платіжним дорученням №152 від 17 вересня 2018 року) судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1991,49 грн.

Outcome: partial