Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

03.02.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 640 000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що позивач з 06.04.1987 року по 07.06.2013 р. працював на підприємстві відповідача - водієм автотранспортних засобів в кар'єрі та на відвалах виробничої дільниці дорожньо-будівельної техніки. У січні 2013 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини йому було встановлені професійні захворювання, а саме, вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдоромом, в сполученні з полірадикулопатією, на фоні медіанної протрузії диску, вентральної грижі диску, циркулярної протрузії диску, переважно на попереково-крижовому рівні з вираженим статико-динамічним порушенням та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періатрозу, ПФ другого ст. та остеоартроз колінних суглобів, та трофічними розладами на кистях, які відповідно до акту розслідування профзахворювання отримані внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які сталися з вини роботодавця, протягом 1987 - 2001 р.р. Згідно до висновку МСЕК від 24.05.2013 р. позивачу було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% з 24.04.2014 року безстроково. Виходячи з характеру захворювань позивача він не має змоги вести звичайний спосіб життя, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає на біль у шийному та попереково-крижовому відділах з іррадіацією в ліву ногу, оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ - 640 000 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити його повністю. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, надала письмові заперечення, згідно яких зазначила, що у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода позивачу завдана не з вини підприємства. Позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, забезпечувався засобами індивідуального захисту, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність доказів заподіяння моральної шкоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання , що під час перебування в трудових відносинах з відповідачем позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдоромом, в сполученні з полірадикулопатією, на фоні медіанної протрузії диску, вентральної грижі диску, циркулярної протрузії диску, переважно на попереково-крижовому рівні з вираженим статико-динамічним порушенням та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періатрозу ПФ другого ступеня та остеоартрозу колінних суглобів ПФ другого ступеня та трофічними розладами на кистях (а.с.6, 7-11, 47). 24.05.2013 позивачу було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, а з 24.04.2014 року - безстроково (а.с.12,13). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім того, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 7-11, медичних висновків та епікризів, а.с.37-45, встановлено хронічне професійне захворювання під час перебування в трудових відносинах з відповідачем. Причиною його виникнення встановлено перевищення гранично допустимих рівнів небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, зокрема вібрації загальної транспортної (118 Дб). Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя позивача, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв"язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію . З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 13000,00 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача щодо об'єктивного характеру шкідливих умов праці, їх добровільного вибору позивачем та наявності пільг суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають правового значенння для вирішенння спору. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial