Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ „Укрнафта" ( далі ПАТ „Укрнафта") та Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія АХА страхування" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Моральну шкоду, завдану йому в результаті ДТП визначив у розмірі 60 000,00 грн, та просив стягнути з ПАТ „Укрнафта" у відшкодування моральної шкоди 57 000,00 грн, а у відшкодування моральної шкоди з страхової компанії просив стягнути 3000,00 грн. Судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу 1225,00 грн та 30 грн судового збору просив стягнути з ПАТ „Укрнафта" та із страхової компанії 1795,00 судових витрат. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково - стягнуто з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія АХА страхування" (далі страхова компанія) на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн та судові витрати у розмірі 152,50 грн , а з ПАТ „Укрнафта" на користь [PERSON] стягнуто 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 448, грн. В решті позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ „Укранафта", оскаржуючи рішення про стягнення з ПАТ „Укрнафта" 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 448,00 у відшкодування судових витрат, просить рішення в зазначеній частині скасувати та у задоволенні позовних вимог до ПАТ „Укрнафта" відмовити. Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та ухвалення рішення при неповному з"ясуванні обставин справи. Апелянт, зокрема, зазначає, що суд безпідставно посилається у рішенні на ч.2 ст. 1167 , 1187ЦК України, хоча неправомірності дій ПАТ „Укрнафта" не встановлено. Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин ч.5 ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої власник джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди, завданої у результаті ДТП, якщо пригода є наслідком дії непереборної сили. Також, у скарзі звертається увага на те, що вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом та який перебуває у трудових відносинах з ПАТ „Укрнафта", органами слідства не встановлено, так як мала місце що мала місце подія непереборної сили - транспортний засіб вийшов з-під контролю водія [PERSON] з технічних, не залежних від нього причин - раптово став некерований та, виїхавши на полосу зустрічного руху, здійснив зіткнення з автомобілем позивача. Відносно водія [PERSON] та відносно особи, відповідальної за випуск транспорту на лінію [PERSON] провадження у кримінальній справі закрито у зв"язку з недоведеністю їх вини у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. Також, доводами апеляційної скарги є посилання на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 22 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон), оскільки не враховано, що перш за все, відшкодування моральної шкоди у межах ліміту відповідальності здійснює страховик, а в частині, що перевищує ліміт відповідальності (страхову суму) відшкодування здійснює особа, винна у скоєнні дорожньо-транспортної пргоди. У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі. Представник страхової компанії та позивач [PERSON] в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ „Укрнафта", дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди з ПАТ „Укрнафта" підлягає частковому задоволенню, а в частині щодо наявності підстав для застосування ч.5 ст.1187 ЦК України задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] за рахунок відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що факт непереборної сили яка, на думку ПАТ " Укрнафта" мала місце 04.05.2013 року у вигляді непередбачуваного виходу з ладу механізмів атобуса, які впливають на можливість водія керувати рухом транспортного засобу, не доведено, отже підстави для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за завдану шкоду, відсутні. З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія апеляційного суду, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 04.05.2013 року на вулиці Щорса в смт. Талалаївка сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За висновками експертизи від 14.06.2012 року, яка була проведена в рамках кримінального провадження, встановлено, що механізми автобуса "КАВЗ" д.н.з. [NUMBER], що впливають на керованість транспортного засобу водієм, знаходяться в технічно несправному стані. Також свтановлено, що час виникнення несправностей та причину їх виникнення встановити не можливо (а.с. кримінального провадження 118-119). Враховуючи вищезазначене, висновок експертизи про технічну несправність транспортного засобу на момент його дослідження після ДТП, на думку апеляційного суду, не є безспірним доказом того, що аварія 04.05.2012 року сталась в результаті непереборної сили. Сам факт закриття провадження по кримінальній справі та недоведеність у діях [PERSON] та [PERSON] ознак кримінально - карного діяння, також не свідчить про те, що ДТП сталась в результаті непереборної сили у вигляді непередбачуваного руйнування певних деталей та механізмів автобуса, які впливали на керованість транспортного засобу водієм. Також, відповідачем - власником джерела підвищеної небезпеки не надано доказів щодо належного технічного стану авобуса, докази вчасного проходження технічного огляду , та його результати. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги також щодо необгрунтованого завищеного розміру моральної шкоди, яку визначив суд першої інстанції для відшкодування. Рішення в цій частині постановлене з врахуванням всіх обставин справи, а саме, обсягу травм, отриманих позивачем в результаті ДТП, їх тяжкості, тривалості моральних страждань, які зазнав позивач від травм, необхідності зміни його звичного способу життя, та, виходячи з принципу розумності і справедливості. Отже, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не ґрунтуються на нормах матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини та не узгоджуються з наявними у справі доказами. У той же час, доводи апелянта в частині щодо визначення розміру маральної шкоди , яка підлягає стягненню з ПАТ „ Укрнафта", заслуговують на увагу, оскільки висновки в цій частині на думку апеляційного суду, ґрунтуються на невірному розумінні норм ст. 22 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у редакції, що діяла на момент ДТП, та ст.1194 ЦК України. Правилами ст. 22 зазначеного Закону, передбачено, що при настанні страхового випадку страховик у межах страхової суми (ліміту відповідальності) відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров"ю, майну третьої особи. Фізична особа, потерпіла від ДТП має право на відшкодування від страхової компанії, як матеріальної так і моральної шкоди. При цьому, страховик відшкодовує не більше 5% ліміту, а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у ДТП. Згідно наведеного, розмір відшкодування з ПАТ „Укрнафта" мав бути судом визначений з урахуванням того, що саме обов"язком страховика є відшкодування потерпілому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я у межах 5% страхової суми ( ліміту відповідальності), визначеному у страховому полісі ( договорі). Тобто, у даному випадку, це 5000,00 грн ( 5% від 100000,00 грн а.с.32) Отже, не зважаючи на те, що позивач пред"явив до страховика вимогу на відшкодування моральної шкоди у розмірі, нижчому 5% страхової суми- 3000.00 грн., суд, визначивши загальний розмір моральної шкоди 13 000,00 грн, мав визначити розмір відшкодування з ПАТ „Укрнафта", враховуючи суму, „яка має бути відшкодована страховиком", а не суму, стягнуту за рішенням суду із страховика, тобто, суд не мав правових підстав для повного відшкодування визначеної суми, збільшувати обсяг відповідальності ПАТ „Укрнафта" за рахунок зменшення відповідальності страховика, тобто стягувати різницю між 13000,00 грн та 3000,00 грн , замість суми, що становить різницю між 13000,00 та 5000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я потерпілому у ДТП [PERSON], який має сплатити ПАТ "Укрнафта" ,підлягає зменшенню до 8000,00 грн. (13000,00 - 5000,00), оскільки потерпілий сам розпорядився своїм правом на власний розсуд заявивши вимогу до страховика у меншому розмірі, ніж той повинен був відшкодувати за законом. ПАТ „Укрнафта" за правилами ст. 22 Закону та ст. 1194 ЦК України, зобов"язане відшкодувати лише ту різницю, яку страховик не повинен відшкодовувати з причин перевищення ліміту. Виходячи з встановленого факту неправильного застосування судом першої інстанції положеньст.22 Закону та ст.1194 ЦК України та на підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскаржуване рішення в зазначеній частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з ПАТ „Укрнафта" до 8000,00 грн. ( 13000,00 - 5000.00) = 8000,00грн. Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України зменшенню підлягає і розмір відшкодування судового збору на користь позивача.

Outcome: partial