Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи це тим, що 27.11. 2004 року помер її батько [PERSON] Після смерті батька відкрилась спадщина на належне їй на праві приватної власності майно. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серія КР №022675, вона є власником земельної ділянки площею 4,47га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3524983700:02:000:0828. Державний акт вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2005р. Протягом 12-ти років після смерті батька вона отримувала орендну плату від відповідача . Отримавши всі необхідні документи, що посвідчували право власності [PERSON], на земельну ділянку, вона віддала їх копії разом з паспортом відповідачу, щоб підтвердити правомочність отримання орендної плати. В 2016 році вона дізналася, що існує договір оренди землі, який укладений нею з відповідачем 20.01.2012року строком на 10 років. Отримавши оригінал договору оренди землі з додатками, позивач виявила , що підпис на цьому договорі не її. Так як вона даний договір не підписувала і нікого не уповноважувала, а тому просить визнати недійсним договір оренди землі від 20 січня 2012 року, який зареєстрований 10 серпня 2012року в відділі Держкомзему у Петрівському районі Кіровоградської області за № 352490004001614, та зобовязати відповідача повернути земельну ділянку. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, але письмовими заявами прохали суд слухати справу без їх участі, позов підтримали повністю та просили його задовольнити посилаючись на доводи наведені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання також не зявився письмовою заявою прохав слухати справу без його участі, але позов не визнав посилаючись на доводи наведені в запереченні на позов, де вказував на наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2004 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.11). Після смерті батька відкрилась спадщина на належне їй на праві приватної власності майно. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку, серія КР №022675, позивач є власником земельної ділянки площею 4,47га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3524983700:02:000:0828.(а.с.13). Державний акт позивач отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2005р.. реєстр №1431. ВСК 492286 (а.с.12). Позивач не може вільно розпоряджатися вищевказаною земельною ділянкою, так як існує договір оренди землі від 20 січня 2012 року, який зареєстрований 10 серпня 2012року в відділі Держкомзему у Петрівському районі Кіровоградської області за № 352490004001614. Однак, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 269 від 15 листопада 2017 року (а.с.70-79) встановлено, що підпис в договорі оренди землі від 20 січня 2012 року укладеному між [PERSON] та ПСП «Зарічне» зареєстрований 10 серпня 2012 року в відділі Держкомзему у Петрівському районі Кіровоградської області за № 352490004001614, в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Договір - це домовленість двох чи більше осіб, яка спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.628 ЦК України). Договір оренди землі згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В силу статей 18, 20 цього закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після такої реєстрації. Договір оренди землі є договором, порядок укладення та чинності якого врегульовано, як спеціальним Законом України "Про оренду землі", так і загальними нормами України. Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст.6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. З ст.203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на час укладення зазначеного договору, передбачено, що договір укладається у письмовій формі, а статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок, покладався на Державний комітет України із земельних ресурсів. Державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Порядок державної реєстрації договорів оренди землі на час виникнення спірних правовідносин регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 "Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі". Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу саме на момент вчинення правочину. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (загальна умова дійсності правочину). Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Чинне законодавство не наділяє повноваженнями будь-яких осіб, окрім сторін, вирішувати питання щодо укладення, вчинення договору, оскільки у цивільних правовідносинах діє принцип свободи договору, який є основоположним. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не підписувала спірний договір оренди землі від 20 січня 2012 року, тобто її волевиявленням не охоплювалося взагалі укладення договору оренди землі. Вказана обставина свідчить проте, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, тобто вони взагалі відсутні. Частиною 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цієї статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Суд не наділений спеціальними знаннями в галузі почеркознавства, а тому вирішувати питання про достовірність підпису [PERSON] не в компетенції суду. Судом за клопотанням представника позивача призначено незалежну від впливу позивача, а так і відповідача судово почеркознавчу експертизу. Проведення зазначеної експертизи доручено експерту почеркознавцю Кіровоградського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України у м. Кропивницький [PERSON], повноваження, якого зазначені на (а.с.70), вказаного висновку судово-почеркознавчої експертизи, а також експерт попереджений за ст.ст. 384, 385 КК України про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Представником відповідача в ході розгляду справи було подано заперечення в якому зазначено, що позов подано із пропуском строку позовної давності, яку останній мотивував тим, що позивач з моменту укладення спірного договору оренди землі знала про його існування, про що свідчить вчинення нею дій, направлених на його фактичне виконання, а саме регулярне отримання орендної плати, відсутність заперечень щодо використання земельної ділянки відповідачем, і звернення позивача в серпні 2017 року з вище зазначеним позовом слід вважати таким, що вчинено із порушенням загального трирічного строку позовної давності, що на думку представника відповідача є підставою для відмови в позові. Але суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в позивача права на позов і можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди землі, лише у 2016 році, так як спірний договір оренди землі вона не підписувала, що в розумінні частини ч.1 ст. 261 ЦК України, є моментом початку перебігу строку позовної давності. А, посилання представника відповідача про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2012 року, тобто з моменту укладання спірного договору і отримання позивачем орендної плати за користування землею, суперечить нормам ст. 261 ЦК України. Суд вважає, що позивач довела те, що вона не підписувала договір оренди земельної ділянки з відповідачем і останній безпідставно та самовільно використовував земельну ділянку позивача. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, \~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 1724 гривні та витрати пов'язані з проведенням судової експертизи в сумі 2250 гривень 24 копійки.

Outcome: approved