Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання частково недійсним сві-доцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку в спільному майні под-ружжя, посилаючись на те, що 26.07.2010 року помер її чоловік і батько відповідача [PERSON], який постійно проживав в [INFO] на пл. Миру (бувша Леніна),6. На день його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 23/100 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою гос-подарських та побутових будівель споруд, який розташований за вказаною вище адресою. Спадкове майно було придбане під час шлюбу та зареєстроване на ім'я спадкодавця. Вважає, що вона має право на 23/200 часток житлового будинку садибного типу з відповідною част-кою господарських та побутових будівель і споруд, розташованих в с. Коробки на пл. Миру (бувша Леніна),6. Будинок в цілому має 328.1 кв.м., 166.7 кв.м. житлової площі, при ньому є: під "А" підвал, прибудови "а", "а1", ганки"а-2", "а-3", "а-4", "а-6", "а-7", "а-8", "а-11", при-будова котельної "а-10", сараї "Б", "В", огорожі та споруди 1-11, І-ІV. 13.07.2011 року за реєстром №2-741 державним нотаріусом Каховської районної дер-жавної нотаріальної контори на ім'я відповідача було видане свідоцтво про право на спадщи-ну за законом на 23/100 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, розташованого в с. Коробки на пл. Миру 6, (колишня назва Леніна). Вважає. що зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13.07.2011 року на ім'я [PERSON] повинно бути визнано частково недійсним, а їй, як дружині померлого повинно належати 23/200 часток спірного будинку. Просила суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори 13.07. 2011 року, реєстр №2-741, а саме: на 23/200 часток житлового будинку садибного типу з від-повідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, розташованого в с. Ко-робки Каховського району Херсонської області на пл. Миру (бувша Леніна), 6 на ім'я "Ло-патіна Віктора Анатолійовича". Крім цього, просила визнати за нею, [PERSON], право власності на 23/200 часток житлвоого будинку садибного типу з відпо-відною часткою господарських та побутових будівель і поруд, розташованого в с. Коробки Каховського району Херсонської області на пл. Миру (бувша Леніна),6, який має в цілому 328.1 кв.м. площі, в т.ч. житлової - 166.7 кв.м., при ньому є: під "А" підвал, прибудови "а", "а1", ганки "а-2", "а-3", "а-4", "а-6", "а-7", "а-8", "а-11", прибудова котельної "а-10", сараї "Б", "В", огорожі та споруди 1-11, І-ІV. В судовому засічданні позивачка заявлені вимоги підтримала, наполягала на повному задоволенні позову. Представник позивачки - адвокат [PERSON] позов підтримала, наполягала на його повному задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнав, і просив залишити його без задоволення через необгшрунтованість та про-пуск строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому запсіданні позовні вимоги ви-знав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Третя особа - державний нотаріус Каховської районної державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його присутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши до-кази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову смлід відмовити, з на-ступних підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на за-хист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має пра-во звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно зст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути проти-правно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.10.1968 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 26.07.2010 року (а.с. 3-4). У відповідності свідоцтву про право на спадщину за законом від 13.07.2011 року спадщину після смерті [PERSON], померлого 26.07.2010 року, прийняв йрого син - [PERSON], а інші спадкоємці - дружина [PERSON] та син - [PERSON], відмовилися від прийняття спадщини (а.с.5). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спад-щини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Ко-дексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зст.1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спад-кодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протя-гом строку, встановленогост.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалеж-но від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердже-ного наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру ви-рішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, позивачка зазначала, що при оформленні спадщини після смерті чоловіка вона, через свою юридичну необізнаність, не ставила питання про визнання її частки у спільному майні - 23/100 будинку, який при оформ-ленні купівлі-продажу був оформлений на померлого [PERSON], але був придбаний ними в шлюбі. Позивачка наглошувала, що при оформленні спадщини вона не заперечувала проти прийняття її сином [PERSON], але тепер між ними існує конфлікт з приводу користу-вання будинком, і тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позицію позивачки стосовно того, що нотаріус, при видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, не врахував, що 23/100 будинку, які належали померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, були придбані в період шлюбу і є спільним май-ном [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON], а тому порушив право пози-вачки, суд вважає надуманою, оскільки в суцдовому засіданні було встановлено, що спорів між позивачкою та її померлим чоловіком, щодо визначення частки у спільному майні по-дружжя, або про поділ спільного майна існувало. Звернувшись до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини, позивачка [PERSON] усвідомлювала, що право власності на 23/100 частин будинку перейде від померлого чловіка до їх сина - відповідача [PERSON]. Таку ж позицію, щодо відмови від спадщини, мав і відповідач [PERSON]. При цьому, жодного заперечення щодо визнання у спадковому майні частки [PERSON] у спадкоємців на момент оформлення спащини не виникало, що свідчить про їх повне погодження. Зі змісту заяви [PERSON] від 06.09.2010 року, яка знахродиться в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON], судом встановлено, що положення ст.60 СК України їй було роз'яснено. На видачу свідоцтва про право власнорсті на частку в спільному майні подружжя вона не претендувала, оскільки все майно вважала осорбистою власністю свого померлого чоловіка. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалі-стю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної по-зовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушен-ня свого права або про особу, яка його порушила. Позивачка [PERSON] звернулася до суду 14.06.2017 року з вимогою про визнання частково нгедійсним свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2011 року. Причиною пропуску строку для зверпнення до суду зазначила лише свою юридичну необізнаність. Суд не вважає вказану причину поважною, і не вбачає підстав для поновлення позивачки строку для звернення до суду. Відповідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed