Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

В липні 2021 року представник Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» (далі - ПрАТ «УСК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , представник позивача просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування в межах суми 14 677,41 грн.. Представник позивача обґрунтовує свої вимоги такими обставинами. 26.11.2012 між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» (далі - КС «УКС») та [PERSON] , було укладено кредитний договір №8479с. На виконання умов згаданого договору КС «УКС» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їхнього повернення та сплати процентів у визначені договором строки в загальному розмірі 10 000,00 грн. на 24 місяці (з 26.11.2012 по 26.11.2014 включно), зі сплатою 28,8% річних. Перерахування визначених кредитним договором №8479с від 26.11.2012 грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням №15673 від 26.11.2012. 03.12.2012 між ПрАТ «УСК» і та КС «УКС» укладено договір добровільного страхування кредитів № 32, предметом якого є майнові інтереси КС «УКС». За твердженнями представника позивача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №8479с від 26.11.2012 належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. ПрАТ «УСК»» на підставі страхового акта від 16.06.2021 №271кр здійснена виплата страхового відшкодування КС «УКС» в розмірі 14677,41 грн. Посилаючись на положення ч.1 ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «Українська страхова компанія» вважає, що саме до позивача перейшло право вимагати стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове у розмірі 14 677,41 грн.. Таку суму коштів позивач просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами щодо сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн.. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи судом; уопвноважений редставник позивача не прибув для участі в судовому розгляді справи, на адресу суду засобами електронного зв`язку надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, додатково пояснив, що він всі платежі на користь КС «УКС» здійснював своєчасно та в повному обсязі, боргу за кредитним договором не існує. Відповідач не надав до суду доказів на підтвердження належної сплати ним коштів на користь КС «УКС», зауважив, що ці документи у нього не збереглися, він вважав, що з часу отримання ним коштів у позику та завершення платежів за кредитом минув досить тривалий строк, тому платіжні документи не зберігав. Відповідач в судовому засіданні просив застосувати до спірних правовідносин визначений законом строк позовної давності, вважав, що такий строк позивачем пропущений, позивачу нічого не заважало (в разі наявності майнових претензій) звертатись до суду раніше, однак цього вчинено не було; відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог. Судом встановлено, що 26.11.2012 між КС «УКС» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8479с. На виконання умов цього договору КС «УКС» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їхнього повернення та сплати процентів у визначені договором строки в загальному розмірі 10 000,00 грн. на 24 місяці (з 26.11.2012 по 26.11.2014 включно) зі сплатою 28,8% річних. Перерахування визначених кредитним договором №8479с від 26.11.2012 грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням №15673 від 26.11.2012. 03.12.2012 між ПрАТ «УСК» і та КС «УКС» укладено договір добровільного страхування кредитів №32, предметом якого є майнові інтереси КС «УКС», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані кредитній спілці внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів. Як вказано у п. 1.3 договору від 03.12.2012, ПАТ «УСК» (як страховик) здійснює страхування кредитних ризиків за кредитними договорами, укладеними між позичальниками і КС «УКС», згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів у межах договорів про співробітництво між КС «УКС» та ПрАТ «УСК» (Додаток №1 до договору страхування). Згідно з Додатком № 1 до Договору добровільного страхування кредитів №32 від 03.12.2012, кредитний договір №8479с від 26.11.2012, укладений між КС «УКС» і [PERSON] , віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 14700,00 грн. Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів від 03.12.2012 № 32 передбачено, що страховим випадком за цим договором стосовно конкретного Кредитного договору, внесеного до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №8479с від 26.11.2012 належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував з 21.03.2014. Відповідно до підпункту 4.4.6 Договору добровільного страхування кредитів на підставі страхового акта від 05.04.2019 №141кр, ПрАТ «УСК» здійснена виплата страхового відшкодування КС «УКС» в розмірі 11 751,63 грн. Згідно з пунктом 5.1. Договору добровільного страхування кредитів від 03.12.2012 № 32, про настання страхового випадку страхувальник (КС «УКС») повинен повідомити страховика (ПрАТ «УСК») і направити заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного місяця кварталу відповідного року, в якому настав страховий випадок, з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим Договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №8479с від 26.11.2012 належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував, що підтверджуються випискою з рахунку [PERSON] (вих. №461 від 25.06.2021). На підставі заяви страховика від 15.06.2021 та доданих до неї документів ПрАТ «УСК» складено страховий акт №271кр (вх. №28-9/21/з від 16.06.2021) про страховий випадок та 16.06.2021 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14677,41 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 16.06.2021 № 627. Здійснення позивачем страхової виплати КС «Українська кредитна спілка» за кредитним договором №8479с від 26.11.2012 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] у розмірі 14677,41 грн. також підтверджується копією довідки за вих. № 511 від 25.06.2021. Згідно з пунктом 5.7 Договору добровільного страхування кредитів до страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке страхувальник має до позичальника за умовами Кредитного договору Правовідносини,що виникли між сторонами регулюються положеннями Глави 67 «Страхування» Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Отже, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відтак, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Водночас відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України і ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Позиція ПрАТ «УСК», згідно з котрою страхова компанія набула право на звернення до суду з позовом до [PERSON] саме в порядку регресу (а не суброгації) не ґрунтується на законі з наведених підстав. Строк позовної давності в розглядуваному випадку обліковується з моменту виплати відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку. Верховний Суд в своїй постанові від 20.04.2018 у справі № 910/8982/17 зазначив, що основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - це право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Завдання майнової шкоди страхувальнику є підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик. Деліктне зобов`язання - це первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України), але не навпаки. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду, незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Як зауважив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК),а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача [PERSON] дійсно виникла заборгованість перед Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка», однак правовідносини, котрі виникли між позивачем та відповідачем, за своєю сутністю є суброгацією, а не регресом. Відповідачем в судому засіданні заявлено про застосування судом при вирішенні спору позовної давності. З приводу заяви відповідача суд зазначає про таке. За ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення Суду від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення Суду від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Частинами 3 та 4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із ч.1 ст. 254 строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 256,257 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1. Розділу 2 «Умови страхування» Договору добровільного страхування кредитів від 03.12.2012 № 32, страховим випадком за цим договором стосовно кожного конкретного Кредитного договору, внесеного до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі: якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу (п/п. 2.1.1.); якщо Кредитор не одержав обумовлений Кредитним договором останній за графіком платіж протягом 3 (трьох) днів після настання сплати останнього платежу, передбаченого Кредитним договором (п/п. 2.1.2.). У розглядуваному випадку неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань базується на п.п.2.1.1. пункту 2 Договору добровільного страхування кредитів, тому початок перебігу позовної давності слід обчислювати за спливом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього послідовного платежу. Відповідно до п.3.2. Розділу 3 «Порядок надання та повернення кредиту» Кредитного договору №8479с від 26.11.2012, повернення кредиту Позичальником здійснюється таким чином: заборгованість за кредитом - тіло кредиту та відсотки за кредитом Позичальник сплачує щомісячно згідно з Додатком №1 до Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору, на рахунок Кредитодавця …. У разі відсутності можливості сплатити щомісячну основну частку (тіло кредиту), позичальник сплачує відсотки, а до сплати наступної щомісячної основної частки сплачує заборгованість. Відповідно до графіку розрахунків (Додаток №1 до кредитного договору № 8479с від 26.11.2012) тіло кредиту погашається щомісячними платежами 26 - го числа кожного місяця (в період з 26.12.2012 по 26.11.2014) по 417,00 грн. за тілом кредиту, 240,00 грн. за відсотками. Загальна сума, що підлягає сплати щомісяця складає 657,00 грн.. З виписки з рахунку позичальника від 25.06.2021 за вих. № 461 випливає, що останній платіж на погашення заборгованості був внесений позичальником 21.03.2014. 26.06.2014 - строк сплати третього послідовного платежу. 10 днів після цього строку - це 06.07.2014, що припадає на неділю (вихідний день). Згідно з пунктом 3.5 кредитного договору №8479с від 26.11.2012, якщо дата, зазначена у Додатку № 1 до Договору (графіка), є неробочим днем. Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованого тіла кредиту та відсотків по кредиту у попередній робочий день. Враховуючи викладене, строк позовної давності за даним страховим випадком, який настав 04.07.2014, сплив 04.07.2017. Позовна заява направлена до суду 27.07.2021, тобто поза межами строку позовної давності. За ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Отже, в спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку, тобто 04.07.2014. Таким чином, суд вважає, що у [PERSON] дійсно виникла заборгованість перед Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка», однак, оскільки правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, є суброгацією, а не регресом, позивачем було подано позовну заяву із спливом строку позовної давності, перебіг котрого почався з моменту настання страхового випадку, а не з моменту страхової виплати (як у регресних правовідносинах). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати мають бути віднесені на рахунок позивача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія».

Outcome: dismissed