Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

23.06.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 921 600 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 20.05.2005 року по 31.01.2017 року виконувала роботу відповідно до трудового договору (працювала) за спеціальністю роздавальник вибухових матеріалів (з повним робочим днем в підземних умовах) на ПрАТ, всього 11 років 4 місяців. Нею було отримано хронічне професійне захворювання - радикулопітія шийна С5,С6,С7 і попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушенням, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), які відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 31.01.2017 року №113 виникли з вини роботодавця. Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 044818) від 25.04.2017 року їй первинно з 10.04.2017 року встановлено 3 групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Вважає, що її не було забезпечено безпечними умовами праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача, стаціонарного та амбулаторного лікування, їй важко виконувати будь яку роботу, вона страждає на біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовському відділах хребта, судоми в м'язах, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, задишка при фізичних навантаженнях, підвищення АТ, що порушує її нормальні життєві зв'язки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ - 921 600 грн. моральної шкоди. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Корчака М.В.в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду заперечення, згідно яких вказує, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. У підприємства наявний дозвіл на проведення відповідних робіт, а наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і діями роботодавця, а також докази завдання моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, медичним висновком, а.с. - 11, актом розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 16-19, що позивачу [PERSON] встановлено хронічних професійних захворювання, а саме радикулопітія шийна С5,С6,С7 і попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушенням, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Згідно Довідки МСЕК № 044818 від 25.04.2017 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності первинно з 10.04.2017 року, а.с.20-21. Позивач протягом з 20.09.2005 року по 31.01.2017 працювала у ПрАТ, а.с.-24-30. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до ст. 153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці (а.с.12-19) встановлено професійні захворювання, підставою для встановлення яких послужив в тому числі професійний маршрут позивача на посаді роздавальник вибухових матеріалів на шахті ім. «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК». Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які відносяться до 3 класу 1 ступеня за важкістю праці, концентрацією аерозолю, по мікроклімату. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує її нормальні життєві зв'язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати нею професійної працездатності, тривалість розладу її здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем умов праці, наявність пільг і компенсацій та об'єктивний характер шкідливості умов її праці суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial