Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[INFO] року помер батько позивача [PERSON], який на день смерті був постійним жителем [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку позивач прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном та отримав свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), майновий пай та грошові вклади. Проте він не може оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній правовстановлюючий документ на садибу, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач була змушений звернутись до суду з відповідним позовом про визнання права власності на садибу в порядку спадкування за законом. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, та враховуючи, що по даній справі зібрані всі пояснення та докази, розглядає справу за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, направивши до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву від 10.11.2017 за вих. № 233, в якій просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно (серії [NUMBER] від 25.10.2017) [PERSON] помер [INFO] року, про що виконкомом Дмитрівської сільської ради складено відповідний актовий запис № 19. Згідно із ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в [INFO], а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Як вбачається із свідоцтва про народження, виданого повторно (серії [NUMBER] від 25.10.2017 року) [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що помер [INFO] року. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради за вих. № 44 від 26.07.2017 року, за [PERSON], що помер [INFO] року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1955 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (чотири). Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1955 році, що стверджується даними Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] та довідкою сільської ради, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Як вбачається з повідомлення завідувача Золотоніською районною державною нотаріальною конторою № 7/01-16 від 04.01.2018 року після смерті [PERSON], що помер [INFO] року, заведена спадкова справа 14 травня 2014 року за № 947та видано свідоцтво про право на спадщину на майно померлого 20.09.2000 року та 05.12.2006 року. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2006 року, єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], що помер [INFO] року, є його син [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 липня 2017 року завідувачем Золотоніською районною державною нотаріальною конторою Гавриленко Н.П. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Таким чиному судовому засіданні встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, в тому числі і вказану вище садибу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви Дмитрівського сільського голови Іллічової Л.М. від 10.11.2017 за вих. № 233 відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved