Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

11.09.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогою встановити юридичний факт, а саме той факт, що вона з 1998 року постійно та безперервно проживала разом зі своїм батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та на день його смерті - [INFO] року, а тому є спадкоємцем, що прийняв спадщину після її смерті. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області померла її бабуся (мати її батька) [PERSON]. Родинні відносини між її батьком [PERSON] та померлою [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області [PERSON], як сина та матері підтверджується свідоцтвом про народження батька. За життя її бабусі (матері її батька) [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 36,80 кв.м, житлова площа 29,10 кв.м) з надвірними будівлями, що підтверджується: - даними технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що будинок було збудовано у 1950 році; - даними свідоцтва про право на спадщину від 18.10.1991 року та даними свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Право власності на земельну ділянку [PERSON] за її життя не оформлялося. На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку був зареєстрований та фактично проживав тільки її батько [PERSON] До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Батько її батька (її дід) [PERSON] помер [INFO] року. Враховуючи, що її бабуся [PERSON] померла [INFO] року на момент дії ЦК УРСР (в редакції 1963 року), в зв'язку з чим правовідносини щодо спадкового майна виникли в період дії цього Кодексу, при вирішенні поставленого питання повинні бути застосовані саме його норми. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, її батько належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері (її бабусі). [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області помер її батько [PERSON]. Родинні відносини між нею та померлим [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області [PERSON], як доньки та батька підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] З урахуванням того, що батько за життя прийняв спадщину після смерті своєї матері (її бабусі), вона переконана, що йому за життя фактично належав (але документально не переоформлявся) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 36,80 кв.м, житлова площа 29,10 кв.м) з надвірними будівлями. На момент смерті її батька [PERSON] у вказаному вище будинку ніхто, крім нього, не був зареєстрований, але фактично та постійно з батьком вдвох проживала вона з 1998 року, а після народження у 2004 році її сина [PERSON] - вони мешкали втрьох. До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини - ніхто не звертався. Дружина її батька (її мати), а також її сестра [PERSON] з батьком на момент смерті не проживали і до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Таким чином, спадщину після смерті батька прийняла вона одноособово шляхом постійного проживання разом з ним за однією адресою станом на момент його смерті. Після її звернення у 2017 році до Зміївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, їй було вказано нотаріусом на те, що факт проживання зі спадкодавцем за однією адресою підтверджується тільки реєстрацією (пропискою), а акт депутата не має ніякого значення, оскільки встановлення такого роду фактів можливе тільки у судовому порядку за дотриманням правил ЦПК України. Зокрема, нотаріусом не може бути прийнятий наданий нею акт, оскільки викладені у ньому дані щодо проживання не підтверджуються письмово. Як було вказано вище, у нотаріальній конторі вона посилалася на акт депутата Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 30.08.2017 року. З вказаного акту вбачаються наступні обставини: "[INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області померла [PERSON], якій за життя на праві особистої приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Право власності на земельну ділянку [PERSON] за життя не оформлялося. На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку був зареєстрований та фактично проживав тільки її син [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року. Інші двоє дітей [PERSON] (двоє синів) - померли до її смерті. [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області помер [PERSON]. На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку ніхто, крім нього, не був зареєстрований, але фактично та постійно з батьком вдвох проживала його донька [PERSON] з 1998 року, а після народження у 2004 році його внука [PERSON] - вони мешкали втрьох за вказаною адресою. Дружина [PERSON] - [PERSON], а також його донька -[PERSON] з [PERSON] на момент смерті - не проживали, оскільки дружина однією сім'єю з [PERSON] не мешкали понад 20 років, хоча шлюб між ними і не розірваний. Донька [PERSON] - [PERSON] мешкає у м. Красноград разом зі своєю сім'єю, де і зареєстрована. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла одноособово [PERSON] шляхом постійного проживання разом з ним за однією адресою станом на момент його смерті. Понад 10 років назад за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з наявністю заборгованості у близько 100 грн. було відключене електропостачання і [PERSON] разом з малолітнім сином понад 10 років живуть без світла". У зв'язку з цим, вона звернулася до суду з позовної заявою про встановлення факту її постійного проживання разом з батьком. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, судові витрати просила не стягувати з відповідача. Представник відповідача голова Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області Нечепоренко Є.Т. подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовної заяви [PERSON], просив розглянути справу без участі представника сільської ради. Треті особи [PERSON], [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили встановити факт того, що [PERSON] постійно проживала разом зі своїм батьком [PERSON] Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є факт постійного проживання [PERSON] з 1998 року зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та на день його смерті [INFO] року. [INFO] року помер [PERSON] в с. Тимченки Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Даними: копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом; копії свідоцтва про право власності; копії технічного паспорту, підтверджується, що власником житлового будинку після смерті [PERSON] є [PERSON] з надвірними будівлями розташованого в с. Тимченки Зміївського району. (а. с. 17-19, 20, 21). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області, померла [PERSON] (а. с. 15). Відомостями довідки №271 від 07.10.1996 року підтверджується, факт постійного проживання [PERSON] разом зі своєю матір'ю [PERSON], за адресою: с. Тимченки Зміївського району Харківської області. (а. с. 22, 16). [INFO] року помер [PERSON] в с. Тимченки Зміївського району Харківської області, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] (а. с. 24). Даними свідоцтва про народження позивачки [PERSON] підтверджується, що вона є дочкою [PERSON] (а. с. 25). З даних акту від 30.08.2017 року, складеного депутатом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що [INFO] року в с. Тимченки Зміївського району Харківської області померла [PERSON], якій за життя на праві особистої приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку був зареєстрований та фактично проживав тільки її син [PERSON], який помер [INFO] року. На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку ніхто, крім нього, не був зареєстрований, але фактично та постійно з батьком вдвох проживала його дочка [PERSON] з 1998 року, а після народження у 2004 році його онук [PERSON] - вони мешкали втрьох за вказаною адресою. Дружина [PERSON] - [PERSON], а також його дочка -[PERSON] з [PERSON] на момент смерті - не проживали, оскільки дружина однією сім'єю з [PERSON] не мешкали понад 20 років. Дочка [PERSON] - [PERSON] мешкає у м. Красноград разом зі своєю сім'єю, де і зареєстрована. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла одноособово [PERSON] шляхом постійного проживання разом з ним за однією адресою станом на момент його смерті. Понад 10 років назад за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з наявністю заборгованості у близько 100 грн. було відключене електропостачання і [PERSON] разом з малолітнім сином понад 10 років живуть без світла. (а. с. 26). 29.08.2017 року позивачка [PERSON] звернулась до керівника АО "Харківобленерго" зі зверненням про можливість підключення електропостачання до будинку в якому проживає. (а. с. 28-31). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідністю з ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Встановлення факту проживання позивачки разом зі своїм батьком (спадкодавцем) на час відкриття спадщини має для неї, як спадкоємця за законом, юридичне значення, оскільки цей факт є підставою вважати [PERSON] такою, що прийняла спадщину. Оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, [PERSON] обґрунтовано звернулася з заявою у порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Позивачкою [PERSON] доведено, що її батько (спадкодавець) [PERSON], який помер [INFO] року, до дня своєї смерті проживав в успадкованому ним після смерті матері будинку [ADDRESS] Разом з ним, в період з 1998 року по день його смерті, а також і після його смерті, в цьому ж будинку без реєстрації постійно проживала та проживає [PERSON], яка є спадкоємцем за законом. За таких обставин, позовна заява [PERSON], в межах заявлених нею вимог, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved