Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Базис-Черкаси» звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений т.1 а.с. 2-6, 28) до [PERSON] , Виконавчого комітету Черкаської міської ради, КП «ЧООБТІ», третя особа: ТОВ «ОСТ» Л.Т.Д. про визнання незаконними та скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що впровадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходиться цивільна справа № 711/6364/18 за позовом [PERSON] до ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ-ЧЕРКАСИ" про усунення перешкод в користуванні спільною частковою власністю. 10 вересня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси своєю ухвалою залучив до участі в справі ТОВ "БАЗИС-ЧЕРКАСИ" в якості співвідповідача, який став власником спірного нерухомого майна за договором дарування від 4 липня 2018 року, укладеним з ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ-ЧЕРКАСИ". В своїй позовній заяві [PERSON] , стверджуючи що вона є суб`єктом права спільної часткової власності на частину приміщень універсального салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме, - приміщень №№ 1-15 та №№ І-ІУ, звернулася до суду з вимогою захистити її право як співвласника вище названих приміщень та зобов`язати ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ-ЧЕРКАСИ" та ТОВ "БАЗИС-ЧЕРКАСИ" не чинити перешкод при користуванні [PERSON] цими приміщеннями та забезпечити їй та іншим визначеним нею особам за її дорученням чи іншим правочином безперешкодне користування ними в будь-який день року та в будь-який час доби на власний розсуд згідно його цільового використання, визначеного правовстановлюючими документами. 10 квітня 2018 року [PERSON] вже зверталася з позовними вимогами до ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ" та ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ-ЧЕРКАСИ" про визначення ідеальних часток у праві спільної власності на спірне нерухоме майно та встановлення порядку користування цим майном. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2018 року у справі №711/2752/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. [PERSON] оскаржила це рішення в апеляційному порядку. Апеляційний суд Черкаської області своєю ухвалою від 25 жовтня 2018 року за клопотанням [PERSON] призначив судову будівельну-технічну експертизу, якій запропоновано визначити варіанти користування спірним нерухомим майном, відповідно до ідеальних часток співвласників цього майна: [PERSON] - 11/50 та ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ-ЧЕРКАСИ" - 39/50. Разом з тим, жодних правовстановлюючих документів, які б підтверджували право спільної часткової власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] не існує, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане їй 27 вересня 2004 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради, яке посвідчує її право власності на нерухоме майно, як і рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 2 вересня 2004 року № 1232, на підставі якого було видане вище назване свідоцтво, є незаконними з наступних підстав. Згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 6 листопада 2017 року [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Вище названі відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчать, що рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення було прийнято реєстратором 8 листопада 2004 року, запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно був внесений 8 листопада 2004 року, підставою для реєстрації права власності на вище назване нерухоме майно було свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , видане [PERSON] 27 вересня 2004 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради, яке для реєстратора слугувало правовстановлюючим документом. Однак, [PERSON] на момент оформлення їй цього свідоцтва не мала права власності на вище назване нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить частина приміщень салону-магазину (літ. А-3), загальною площею 96,7 кв. м., а саме приміщення: №№ 3,4,5,6, площею 72,8 кв.м. та частина приміщень №№ І, II,III,IV, площею 23,9 кв.м. Навіть на цю частину приміщень у свідоцтві не вказано, що [PERSON] володіє ними на праві спільної часткової власності. Приміщення №№ 3,4,5,6 мають конкретно визначені площі, а саме: №3 - 39,2 кв.м, № 4-25,3 кв.м, № 5 - 6,9 кв.м, № 6 - 1,4 кв.м. Це свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради від 2 вересня 2004 року № 1232. Згідно рішення виконкому Черкаської міської ради від 2 вересня 2004 року № 1232 [PERSON] дозволено оформити право власності на частину приміщень салону - магазину (літ А-3), загальною площею 96,7 кв.м по [ADDRESS] . Отже, в цьому рішенні Черкаського міськвиконкому відсутня нумерація приміщень та їх площа, не вказано, яке право власності на частину приміщень дозволено оформити [PERSON] , і які пред`явлені документи на право власності стали підставою для прийняття цього рішення. Таким чином, дані свідоцтва про право власності на нерухоме майно про приміщення, право власності яких зареєстровано за [PERSON] , не відповідають даним рішення Черкаського міськвиконкому, яким було дозволено [PERSON] оформити право власності на частину приміщень. Вказана в цьому рішенні Черкаського міськвиконкому частина приміщень, на яку [PERSON] дозволено оформити право власності, залишилася невизначеною. Ні в згаданому рішенні Черкаського міськвиконкому, ні в свідоцтві про право власності на нерухоме майно відсутня вказівка на те, що вище названі приміщення належать [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на момент державної реєстрації [PERSON] права власності на нерухоме майно. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно на момент державної реєстрації [PERSON] права власності на вище названі нежитлові приміщення був визначений в Тимчасовому положенні про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5. Це Тимчасове положення втратило чинність з 1 січня 2013 року, відповідно до пунктів 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року "Про затвердження Порядку користування даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна". Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав (ч. 1 ст. 4 Закону). Державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об`єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав (ч. 3 ст. 17 Закону). Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах, визначених адміністративно - територіальних одиниць на підставі відповідних рішень виконавчих органів місцевого самоврядування (п. 1.3 Тимчасового положення, ч. 4 ст. 5 Закону). У відповідності до пункту 5 Прикінцевих положень Закону до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Єдина система органів реєстрації права почала діяти з 1 січня 2013 року. З цього часу функції реєстрації об`єктів нерухомості перейшли від комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації до органів реєстрації прав. Згідно з пунктом 1.4 Тимчасового положення державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням та припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштами особи, що звернулася до БТІ. Рішення про реєстрацію чи відмову в реєстрації прав приймає реєстратор прав власності на нерухоме майно, що є працівником БТІ, який безпосередньо здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно (п. 1. 12 Тимчасового положення). У Реєстрі прав на кожне нерухоме майно право власності, на яке заявлено вперше, за рішенням реєстратора про реєстрацію права власності відкриваються відповідні розділи (п. 4.1 Тимчасового положення). Реєстраційна справа відкривається на нерухоме майно, право власності, на яке підлягає реєстрації (п. 4.1.2 Тимчасового положення). Розділ Реєстру прав та реєстраційна справа закривається на підставі рішення реєстратора прав, зокрема, у разі поділу нерухомого майна (п. 4.2 Тимчасового положення). У разі поділу нерухомого майна для кожного з об`єктів нерухомого майна відкриваються нові розділи Реєстру прав і нові реєстраційні справи, кожному з об`єктів нерухомого майна присвоюється новий реєстраційний номер (п. 4.3 Тимчасового положення). Серед осіб, визначених в п. 6.1 Тимчасового положення, яким передбачено оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності, спадкоємці, які отримали таке майно в результаті виділу з майна товариства з обмеженою відповідальністю, відсутні. Підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводить БТІ. Згідно з п.п. 4.1.1. пункту 4 розділу 4 Тимчасового положення записи Реєстру прав на нерухоме майно про право власності на нерухоме майно серед інших відомостей повинні містити дані про вид спільної власності та розмір часток, якщо майно належить на праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 6.3. вищеназваного Тимчасового положення свідоцтво про право власності на нерухоме майно серед інших відомостей повинно містити інформацію про форму власності. Частиною другою п. 4.1.1. Тимчасового положення передбачено, що нерухоме майно в Реєстрі прав на нерухоме майно, зокрема, міститься реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна. У свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому [PERSON] , вказана єдина форма власності нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] - приватна. Суб`єктом права приватної власності на зазначені в цьому свідоцтві приміщенні є [PERSON] . Інших співвласників на ці приміщення в свідоцтві не вказано. Відповідно до частини першої ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Первісною підставою для набуття права власності на вище названі приміщення стало рішення загальних зборів учасників ТОВ «ОСТ» Л.Т.Д., відповідно до якого частину нежитлового приміщення салон - магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв.м., в результаті виділу було передано у власність [PERSON] , як спадкоємцю померлого учасника товариства [PERSON] . Разом з тим, про це рішення загальних зборів учасників товариства не згадується ні в рішенні Черкаського міського виконкому від 2 вересня 2004 року № 1232, ні в свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому [PERSON] . Таким чином, як на думку позивача, невідомо, що слугувало підставою для прийняття виконавчим комітетом Черкаської міської ради вищеназваного рішення. В інвентарній справі на спірне нерухоме майно знаходяться лише вище назване рішення загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. від 27 травня 2004 року та акт прийняття-передання нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв.м від 17 червня 2004 року. Відповідно до цього рішення загальних зборів учасників товариства у власність [PERSON] (саме [PERSON] , а не [PERSON] ) була передана частина нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв. м, як спадкоємцю померлого учасника товариства [PERSON] , в тому числі, - приміщення № 3, площею 39,2 кв.м, № 4, площею 25,3 кв.м, № 4, площею 6,9 кв.м, № 6, площею 1,4 кв. м, а також приміщення загального користування №І,№ІІ,№ІІІ,№ІУ, загальною площею 23,9 кв.м, як частку [PERSON] в майні товариства. Отже, за вищеназваним рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. [PERSON] була передана не ідеальна частка в праві спільної часткової власності на майно, а конкретні приміщення. 17 червня 2004 року був складений акт прийняття-передачі нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площою 96,7 кв. м, згідно якого уже [PERSON] отримала від ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. у власність ці приміщення. Крім того, в інвентарній справі знаходиться ще один акт прийняття-передачі нежитлового приміщення салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв. м, від 17 червня 2004 року, в якому йде мова про передання [PERSON] частини нежитлового приміщення салону - магазину без визначення конкретних приміщень. Звертає на себе увагу те, що адреса вищеназваних нежитлових приміщень в рішенні загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. і в актах прийняття-передання нежитлового приміщення салону-магазину, розміщеного за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7кв.м від 17 червня 2004 року не визначена: не вказаний населений пункт, де знаходяться ці приміщення. Крім того, в акті прийняття-передання нежитлового приміщення салону - магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв. м від 17 червня 2004 року, має місце посилання як на підставу передання нерухомого майна невідомий протокол зборів засновників неназваної юридичної особи від 27 травня 2004 року. Таким чином, відсутній зв`язок між вказаним актом прийняття-передачі нежитлового приміщення салону-магазину, розміщеного за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв.м від 17 червня 2004 року та протоколом загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. від 27 травня 2004 року. Вищеназвані рішення загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. та акт прийняття-передачі нежитлового приміщення салону-магазину стали підставами для оформлення права власності на ці нежитлові приміщення за [PERSON] : прийняття рішення Черкаським міськвиконкомом від 2 вересня 2004 року № 1232 та видача їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно серіїї [NUMBER] від 27 вересня 2004 року. Матеріали інвентарної справи на спірне нерухоме майно свідчать про те, що передання [PERSON] вищеназваних приміщень відбулося з грубим порушенням чинного законодавства. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент прийняття вище названого рішення зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., у зв`язку зі смертю учасника товариства спадкоємці мають право вступу до цього товариства. При відмові спадкоємця від вступу до товариства або відмові товариства у прийнятті до нього спадкоємця йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, вартість якої визначається на день смерті учасника. Згідно з частиною п`ятою ст. 147 Цивільного Кодексу України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи-учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 ЦК України. Відповідно до частини другої ст. 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Відповідно до частини першої ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Отже, як вважає позивач, відповідач, як спадкоємець, отримала від ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. нерухоме майно внаслідок виділу його із нерухомого майна, що належало на праві власності ТОВ "ДАГЕР" ЛТД і було повернуто відповідно до Додатку від 15 липня 2003 року до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року Товариству з обмеженою відповідальністю "ОСТ" Л.Т.Д . Аналіз матеріалів інвентарної справи свідчить про те, що вище названі приміщення являлися складовою частиною приміщень, які належали на праві власності спочатку ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., а потім згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року в складі інших приміщень були продані ТОВ "ДАГЕР" ЛТД. ТОВ "ДАГЕР" ЛТД зареєструвало право власності на ці приміщення 4 липня 2003 року. Після реєстрації ТОВ "ДАГЕР" ЛТД права власності на вище названі приміщення Додатком від 15 липня 2003 року ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. та ТОВ "ДАГЕР" ЛТД внесли зміни до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року. Відповідно до цих змін до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. була повернута частина приміщень у складі приміщень № 3, площею 39,2 кв. м, № 4, площею 25,3 кв. м, № 5, площею 6,9 кв. м, № 6, площею 1,4 кв. м та з приміщень загального користування №№ І, II, III, IV, площею 23,9 кв. м. Таким чином, ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. та ТОВ "ДАГЕР" ЛТД, в порушення частини другої ст.187 ЦК України, штучно розділили належні на праві власності ТОВ "ДАГЕР" ЛТД приміщення на складові частини, не приймаючи до уваги те, що ці складові частини кожна окремо не були самостійними об`єктами власності. Згідно з частиною другою ст. 187 Цивільного Кодексу України при переході права власності на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Штучне відокремлення частини приміщень призвело до істотного знецінення нерухомого майна, яке належало на праві власності ТОВ "ДАГЕР" ЛТД. Отже, виділені [PERSON] , як спадкоємцю померлого учасника ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. [PERSON] , частина приміщень та площі місць загального користування як частка у майні товариства в натуральній формі, не були самостійним об`єктом власності. Як на думку позивача, в порушення приписів ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент передачі нерухомого майна відповідачу, частини п`ятої ст. 147 Цивільного Кодексу України відповідач отримала не частку в нерухомому майні товариства, а все нерухоме майно, яке було передане Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАГЕР" ЛТД Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТ» Л.Т.Д., без виділу. Крім переданого відповідачу нерухомого майна ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. на момент передання іншого нерухомого майна не мало. Передання відповідачу нерухомого майна було здійснено без технічного висновку щодо можливості виділу цього майна із нерухомого майна, що належало ТОВ "ДАГЕР" ЛТД, в результаті чого виділ цього майна був проведений з порушенням вимог державних будівельних норм та правил протипожежної безпеки: виділене нерухоме майно не має окремого виходу. З цих підстав, передання цих приміщень [PERSON] у власність є незаконною. Крім того, ТОВ «ОСТ» Л.Т.Д. передало позивачу частину нежитлового приміщення, не маючи зареєстрованого права власності на цю частину приміщення. Після повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАГЕР» Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТ» Л.Т.Д. частини нежитлових приміщень, площею 96,7 кв.м. згідно Додатку від 15 липня 2003року до договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року ТОВ «ОСТ» Л.Т.Д. право власності на ці приміщення не зареєструвало. Але це не завадило ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. передати ці приміщення [PERSON] . Відповідно до частини першої ст. 182 Цивільного Кодексу України право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з частиною першою ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Після державної реєстрації права власності на набуте ТОВ "ДАГЕР" ЛТД нерухоме майно це право власності відповідно до п.1 частини першої ст. 346 ЦК України могло бути припинено лише в разі відчуження власником - ТОВ "ДАГЕР" ЛТД вищеназваного нерухомого майна. Оскільки такого відчуження не відбулося, внесення змін до договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року після повного виконання його умов і реєстрації права власності на це майно за ТОВ "ДАГЕР" ЛТД шляхом укладання Додатку до цього договору від 15 липня 2003 року є незаконним, а тому цей Додаток до договору не можна вважати документом, що встановлює перехід права власності на частину приміщень. Документ, який би посвідчував факт передання вище названої частини приміщень від ТОВ "ДАГЕР" ЛТД до ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., не складався. Сума договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року не коригувалася. В подальшому, ТОВ "ДАГЕР" ЛТД було припинено 12 березня 2015 року у зв`язку з його реорганізацією, шляхом приєднання до ТОВ "ОСТ-ІНВЕСТ". Позивач вказує, що якщо навіть не брати до уваги порушення чинного на момент передачі відповідачу вище названого нерухомого майна законодавства, то вона могла набути право власності на це майно, відповідно до ст.ст. 328, 1216, 1218 Цивільного Кодексу України, ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент передачі їй вище названого нерухомого майна. З цих підстав відповідач не могла набути право спільної сумісної, а тим більше право спільної часткової власності на нерухоме майно, яке належало на праві приватної власності ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., а потім відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 червня 2003 року було продано ТОВ "ДАГЕР" ЛТД. Чинним законодавством України не передбачено набуття спадкоємцями права спільної власності на майно, виділене в натуральній формі із майна товариства з обмеженою відповідальністю у зв`язку зі смертю учасника товариства. Згідно з п. 2.7 Тимчасового положення документами, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України. Реєстрації підлягають заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред`явленим правовстановлювальним документам (ч.1 п.3.5 Тимчасового положення). Реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта, права щодо якого підлягають реєстрації (п.3.6 Тимчасового положення). Внесення запису до Реєстру прав здійснюється після прийняття рішення про реєстрацію прав власності (п. 3.7 Тимчасового положення). Аналіз матеріалів інвентарної справи на це нерухоме майно свідчить про відсутність документів, що підтверджують перехід права власності на частину приміщень, загальною площею 96,7 кв.м від ТОВ "ДАГЕР" ЛТД до ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., рішення про реєстрацію права власності на ці примішення за ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., а також документів, що підтверджують передання саме [PERSON] частини приміщень салону-магазину (літ. А-3), загальною площею 96.7 кв. м, а саме, - приміщення №№ 3, 4, 5, 6, площею 72,8 кв.м та частини приміщень І, II, III, IV, площею 23,9 кв.м, розташованих саме за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.9 Тимчасового положення відомості, що містяться в електронній базі даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, мають відповідати даним реєстраційної справи. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. При прийнятті реєстратором Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" Посмерега С. В. рішення про реєстрацію права власності на вище назване нерухоме майно за [PERSON] від 8 листопада 2004 року були допущені суттєві порушення чинного законодавства України. Після повернення ТОВ "ДАГЕР" ЛТД частини приміщень у складі приміщень №№ 3, 4, 5, 6, загальною площею 72,8 кв.м та частини приміщень І, II, III, IV, загальною площею 23,9 кв.м ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. право власності на ці приміщення, як на окремий об`єкт нерухомого майна, реєстратором не було зареєстровано. Більше того, реєстратором в порушення пунктів 4.1 та 4.2 Тимчасового положення не були відкриті окремий розділ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та окрема реєстраційна справа на вищеназване нерухоме майно. Але це не завадило реєстратору зареєструвати право власності на це нерухоме майно за [PERSON] . При цьому, реєстратор при реєстрації права власності на вищеназване нерухоме майно за [PERSON] також не відкривав окремий розділ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та окрему реєстраційну справу. Це підтверджується тим, що нерухоме майно, яке належить [PERSON] і належало ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д., а потім ТОВ "Ост-Інвест" має один реєстраційний номер та одну реєстраційну справу. При оформленні права власності на вищеназване нерухоме майно за [PERSON] Комунальне підприємство "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" залишило поза увагою ті обставини, що заявлене [PERSON] право власності на вище назване нерухоме майно не відповідає вимогам чинного законодавства та пред`явленим документам, рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 2 вересня 2004 року № 1232 "Про оформлення права власності [PERSON] ", не відповідає рішенню загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. від 27 травня 2004 року та акту прийняття-передання нежилого приміщення салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв.м від 17 червня 2004 року та прийняте на підставі юридично нікчемних документів, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Черкаської міської ради 27 вересня 2004 року на підставі рішення Черкаського міськвиконкому від 2 вересня 2004 року № 1232, не відповідає цьому рішенню. З огляду на викладені обставини позивач вважає рішення загальних зборів учасників ТОВ "ОСТ" Л.Т.Д. від 27 травня 2004 року та акт приймання-передання нежилого приміщення салону-магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 96,7 кв. м від 17 червня 2004 року юридично нікчемними, а рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 2 вересня 2004 року № 1232, свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] , видане 27 вересня 2004 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради [PERSON] та рішення реєстратора Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" Посмерега С. В. від 8 листопада 2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Прийняття виконавчим комітетом Черкаської міської ради незаконного рішення стало підставою для видачі [PERSON] незаконного свідоцтва про право власності на нерухоме майно та незаконній реєстрації за нею права власності на це нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] , незаконно набувши право власності на вищеназване нерухоме майно, заявляє про своє право спільної часткової власності на нерухоме майно, що належить позивачу. Таким чином, позивач просить суд, - визнати неправомірними та скасувати: рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 2 вересня 2004 року № 1232 "Про оформлення права власності [PERSON] ", свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане [PERSON] 27 вересня 2004 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради та рішення реєстратора Комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" [PERSON] від 8 листопада 2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , а саме: частину приміщень салону-магазину (літ. А-3), загальною площею 96,7 кв.м, в тому числі приміщення №№ 3, 4, 5, 6, площею 72,8 кв.м та частину приміщень І, II, III, IV, площею 23,9 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1567195, номер запису 507 в книзі 5. Віднести судові витрати на відповідачів. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов (т.1 а.с.51), за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що з матеріалів інвентарної справи №2097 на об`єкти нерухомості - нежилі приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] вбачається, що будівництво цього об`єкту нерухомого майна здійснювало ТОВ «ОСТ» л.т.д., яке, уклавши з кооперативом «Аврора» договір №41/1 від 16 лютого 1998 року (з додатковою угодою від 10.01.2001р.) про дольову участь у будівництві Універсального салону-магазину та сплативши обумовлену ним суму.. На підставі цього договору, акту прийому-передачі від 08.10.2001р. та рішення виконкому Черкаської місії ради від 05.10.2001р. №112, - ТОВ «ОСТ`л.т.д. набуло у власність згідно свідоцтва про право власності від 08 травня 2002 року салон-магазин, що розташований у [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №845539 від 24.06.2003р., на підставі вказаного свідоцтва про право власності, за ТОВ «ОСТ`лтд на праві колективної власності було зареєстроване вказане нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 432,5кв.м. 23 червня 2003 року за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення ТОВ «ОСТ» Лтд в особі директора Тютіна І.О. продало ТОВ «Дагер» Лтд в особі директора Шакіна Д.В. вказане нежиле приміщення за вказаною адресою, загальною площею 432,5кв.м., право власності на яке зареєструвало ТОВ «Дагер`Лтд згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №928800 від 04.07.2003 року - форма власності «колективна». Але 15 липня 2003 року ТОВ «ОСТ» Лтд та ТОВ «Дагер» Лтд Додатком до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.06.2003 року внесли зміни до п.1.1. Договору від 25.06.2003 року в частині зменшення площі при продажі нежилого приміщення в наступній редакції: «Продавець» продає, а «Покупець» отримує у власність частину нежитлового приміщення «салон-магазин», площею 335,81м.кв., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа вищевказаного приміщення складає 432,5м.кв. У власності ТОВ «Ост» лтд (Продавця) залишається частка приміщення «салону-магазину», площею 96,69м.кв. На виконання умов цього Додатку до Договору сторони підписали Акт прийому-передачі від 15.07.2003р., за яким Продавець передав, а Покупець прийняв у власність нежитлове приміщення «салон-магазин», загальною площею 335,81м.кв., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (без зазначення конкретних приміщень згідно даних інвентарної справи). При цьому, 21.04.2004 року на адресу директора ЧООБТІ Громенка С.І. була подана заява про проведення поточної інвентаризації нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] : «для відчуження приміщень №3-39,2кв.м, №5-6,9кв.м, №6-1,4, а також приміщень загального користування - розміром 23,89м.кв, балансовою вартістю 40375грн. Цей лист підписав директор І.О.Тютін, тут же є перелік приміщень загального користування, виконаний рукописним текстом, який посвідчено підписом, що схожий на підпис В.С.Шакіна , де зазначені ці приміщення під №І,ІІ,ІІІ, ІV і 1, з зазначенням площі 105,9м.кв. та примітка, що площа загального користування складає 23,89м.кв. Крім того, на аркуші інвентарної справи «90» міститься довідка за підписом директора ТОВ «ОСТ`лтд Шакіна В.С. і г.бухгалтера даного товариства [PERSON] , що загальна площа нежитлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] складає 432,6кв.м, вартістю 181854грн., а передається у власність [PERSON] площа 96,6м.кв, вартістю 40618грн. На підставі вказаного Договору та Додатку ТОВ «Дагер» Лтд зареєструвало своє право власності на частину нежитлового приміщення, площею 335,8кв.м. як «приватну власність» ( без зазначення конкретних приміщень згідно даних інвентарної справи), про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.05.2004 року №3559156. Також право ТОВ «Ост`лтд на його частку значиться зареєстрованим на підставі свідоцтва про право власності б/н від 08.05.2002 року, виданого Виконкомом Черкаської міської ради, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №3757388 від 03.06.2004 року, в якому власниками нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] за [ADDRESS] значаться дві юридичні особи: ТОВ «Дагер`Лтд та ТОВ «ОСТ`лтд. Тому, враховуючи дані, які містяться у вказаному витязі, відповідач вважає безпідставним і такими, що не відповідають дійсності посилання позивача на ту обставину, що ТОВ «ОСТ» Л.Т.Д. право власності на свою частку в даному приміщенні не зареєструвало. При цьому, згідно реєстраційних даних, які зазначені у вказаному витязі - форма власності у обох співвласників значиться «приватна» (що відповідає положенням Закону України «Про власність», який був чинним на час первісного набуття вказаними товариствами приміщень у спільну власність), характеристика об`єкта - нежитлове приміщення, площею 430,3м.кв. Але на які саме конкретно приміщення, з їх зазначенням відповідно до плану-схеми, зареєстроване право за кожним із співвласників, у правовстановлюючих документах та в даних про реєстрацію, не вказано. Як і не вказано в жодному з правовстановлюючих документів і про те, яка частка з приміщення спільної власності за адресою: [ADDRESS] а належить кожному зі співвласників - ТОВ «Дагер`Лтд та ТОВ «ОСТ`лтд. Таким чином, відповідач вважає, що оскільки внаслідок укладення вказаного правочину приміщення за адресою: [ADDRESS] стало власністю двох юридичних осіб, то з чього часу (тобто з 15 липня 2003 року) воно набуло статусу об`єкта спільної часткової власності - ТОВ «Дагер`Лтд та ТОВ «ОСТ`лтд. При цьому, порядок володіння був врегульований главою 11 ЦК України від 18.07.1963р. Відповідач вважає, що посилання позивача на ту обставину, що ТОВ «Дагер`Лтд та ТОВ «ОСТ`лтд не мали права укладати цей договір, оскільки не було здійснено виділення конкретно визначеного майна в натурі, що до того ж суттєво знецінило його вартість, є безпідставними, оскільки, укладаючи зазначений Договір з відповідними змінами ТОВ «Дагер`Лтд та ТОВ «ОСТ`лтд діяли виключно на власний розсуд,

Outcome: dismissed