Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

18.07.2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт його постійного проживання на території села Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, з моменту народження [INFO] по 1995 рік, у тому числі станом на 24.08.1991р. та 13.11.1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що з досягнення шістнадцятирічного віку він неодноразово звертався до відповідних органів з приводу отримання паспорту громадянина України. Але в отриманні паспорту йому було відмовлено у зв'язку з тим, що станом на 24.08.1991 року він не був зареєстрований на території України, тому і право на отримання паспорту громадянина України та відповідно громадянства не має, оскільки для отримання громадянства України йому необхідно надати докази того, що на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року він проживав на території України та не був громадянином інших держав. Заявник в судовому засіданні підтримав вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] (знайома родичів, голова Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району 1998-2015р.), [PERSON] (дядько заявника), [PERSON] (сестра заявника), [PERSON] (співмешканка заявника, мати дітей заявника). Свідок [PERSON] пояснила, що з 3х років заявника, його батьки, які постійно з ним проживали у с.Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, на літо привозили до бабусі в Нову Некрасівку. Ні батьки ні заявник за межі України не виїжджали. До 1995р. сім'я проживала в с.Утковносівка, та з 1995р. переїхала до с.Нова Некрасівка. Свідки [PERSON], [PERSON] зазначили, що з народження заявник проживав на території с.Утковонсівка, потім в с.Нова Некрасівка та за межі України ніколи не виїжджав. Допитана у якості свідка [PERSON] зазначила, що познайомилась з заявником, коли йому було 11 років, та останні 12 років вони сумісно проживають однією сім'єю. За межі України заявник не виїжджав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.08.2010 року, виданого Виконкомом Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, повторно, [PERSON] народився [INFO] в с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.07.1980р. батьки заявника [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у 23.07.1980р. у Утконосівському сільському бюро РАГС. Згідно свідоцтв про народження братів заявника [PERSON], [PERSON], вони теж являються уродженцями с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Згідно довідки виконавчого комітету Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 1245 від 04.07.2016р. [PERSON], батько заявника, у період з 1986р. по 1990р. рахується у по господарській книзі Утконосівської сільської ради, особовий рахунок [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], та за зазначеною адресою також були зареєстровані дружина, діти, у тому числі і заявник [PERSON], [INFO], що також, підтверджується ще і Актом щодо підтвердження факту проживання [PERSON] на території с. Утконосівка разом зі своєю родинною, дружиною та синами, а саме: на станції Ташбунар с. Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, у період часу з 1991р. по 1995р. Згідно довідки Ізмаїльського РВ ГУДМСУ в Одеській області [PERSON] відмовлено у видачі паспорту у зв'язку з тим, що перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Згідно ч. 2 ст. 17 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв'язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику як для здійснення права на отримання паспорту громадянина України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим заяву задовольнити, з огляду на те, що допитані свідки та досліджені судом письмові докази підтверджують факт постійного проживання заявника на території села Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, з моменту народження по 1995 рік, у тому числі станом і на 24.08.1991р. та 13.11.1991 року. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved