Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

26 серпня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Чистий світ-трейд», тертя особа - [PERSON] , в якому просив стягнути з: ПрАТ «СК «ВУСО» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 17 307 грн 70 коп., пеню на суму заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 25 серпня 2020 року в розмірі 654 грн 36 коп., 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 25 серпня 2020 року в розмірі 149 грн 36 коп., індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 25 серпня 2020 року в розмірі 86 грн 53 коп., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. 00 коп., а всього 21 197 грн 95 коп.; ТОВ "Чистий світ-трейд" моральну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, 17 квітня 2020 р. у м. Дніпро, на просп. Героїв відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить йому на праві власності та Fiat р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2020 р. (справа № 201/3914/20), водія [PERSON] було визнано винним вчинені даної ДТП та притягнуто до відповідальності, в порядку ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала чинності 19 травня 2020 року, та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. [PERSON] на момент ДТП працював водієм у ТОВ "Чистий світ-трейд", яке є власником транспортного засобу Fiat р.н. [NUMBER] . На момент ДТП автомобіль Fiat р.н. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 189110377, що виданий ПрАТ "СК "ВУСО". Згідно Висновку експерта № 2806/20/20 від 16 червня 2020 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, складає 36 203 грн 38 коп. 12 травня 2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування в розмірі 18 895 грн 68 коп. Проте позивач не погодився із даною сумою, та в досудовому порядку звернувся із вимогою про здійснення доплати страхового відшкодування, яка була залишена без відповіді. Тому [PERSON] , з метою захисту своїх порушених прав змушений був звернутись до суду із відповідними вимогами до страхової компанії. 06 жовтня 2020 року до канцелярії суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, зазначивши, що оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» після відкриття провадження у справі судом здійснило оплату частки страхового відшкодування в розмірі 17 307,70 грн., виклав вимоги до ПрАТ «СК «ВУСО» в наступній редакції, стягнути з ПрАТ "СК "ВУСО": пеню на суму заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 16 вересня 2020 року в розмірі 779 грн 54 коп., 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 16 вересня 2020 року в розмірі 180 грн 66 коп., індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 16 вересня в розмірі 86 грн 53 коп., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. 00 коп., а всього 4 046 грн 73 коп. Також, [PERSON] звернувся до ТОВ «Чистий світ-трейд» із вимогою про стягнення спричиненої моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати дану справу за його відсутності, та повністю підтримав пред`явлений позов. Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» Пронякін Є.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити повністю у задоволенні пред`явлених позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО». У відзиві на позовну заяву зазначив, що суд повинен відмовити у задоволені пред`явлених вимог до страхової кампанії через те, що оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило частку страхового відшкодування в розмірі 17 307,70 грн., то на теперішній час відсутній предмет позову. Також, ПрАТ «СК «ВУСО» не погоджується із вимогою про стягнення моральної шкоди та витрати на оплату послуг експерта, мотивуючи це тим, що моральна шкода відшкодовується страховою компанією виключно в порядку ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обовязок щодо компенсації оплати послуг експерта у страхової компанії не виникає, через те, що представник ПрАТ «СК «ВУСО» своєчасно здійснив огляд пошкодженого автомобіля позивача. Також ПрАТ «СК «ВУСО» не погодилось із розміром заявлених судових витрат, які були понесені позивачем, просив відмовити у їх задоволенні. Окрім цього, у наданому відзиві на позовну заяву. ПрАТ «СК ВУСО» просило суд здійснити розгляд справи без їхньої участі. ТОВ «Чистий світ-трейд» надало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення спричиненої моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Відзив мотивовано тим, що «Чистий світ-трейд» не несе відповідальності за своєчасність та повноту виплати страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та позивачем не було долучено до позову жодних доказів, на підставі яких можливо було б встановити факт протиправної поведінки ТОВ «Чистий світ-трейд» та обов`язок відшкодувати спричинену моральну шкоду. Окрім цього, ТОВ «Чистий світ-трейд» надало до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути дану справу та ухвалити по справі рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином,суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані учасниками справи заяви по суті справи та наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17 квітня 2020 р. у м. Дніпро, на просп. Героїв відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить йому на праві власності та Fiat р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2020 р. (справа № 201/3914/20), водія [PERSON] було визнано винним вчинені даної ДТП та притягнуто до відповідальності, в порядку ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала чинності 19 травня 2020 року, та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на момент ДТП працював водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Чистий світ-трейд", а власником транспортного засобу Fiat р.н. [NUMBER] є Відповідач-2. На день ДТП автомобіль Fiat р.н. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 189110377, що виданий ПрАТ "СК "ВУСО". Як вбачається із копії даного полісу, який було надано ПрАТ «СК «ВУСО», страхувальником є ТОВ "Чистий світ-трейд", страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн., розмір франшизи складає нуль гривень. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», позивач надав 22 квітня 2020 року заяву на виплату страхового відшкодування, також надав для огляду свій пошкоджений автомобіль. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернулась до судового експерта автотоварознавця [PERSON] . Згідно висновку експерта № 2806/20/20 від 16 червня 2020 р. складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. оригінал якого було надано позивачем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, складає 36 203 грн 38 коп. Судом встановлено, що даний висновок експерта було складено у цілковитій відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку. Також, даний висновок цілковито відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки ліміт відповідальності ПрАТ "СК "ВУСО" за полісом 189110377 становить 130 000,00 грн., а отже виплата страхового відшкодування не може перевищувати цієї суми. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик повинен був здійснити позивачу виплату страхового відшкодування, яка розраховується як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством за вирахуванням ПДВ та франшизи в розмірі 36 203 грн 38 коп. на протязі 90 днів, з дня подання заяви на виплату страхового відшкодування. 12 травня 2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 18 895 грн 68 коп. Несплачена частка страхового відшкодування склала 17 307 грн 70 коп. З матеріалів даної справи вбачається, що сплачена сума страхового відшкодування була розрахована страховою компанією без погодження з позивачем, всупереч ст. 36 Закону. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Оскільки зобов`язання ПрАТ «СК «ВУСО» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання». Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16. У ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Згідно ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Системний аналіз положень Цивільного кодексу України які регламентуюсь порядок виконання зобов`язання та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає змогу дійти однозначного висновку, що саме на ПрАТ «СК «ВУСО» покладається відповідальність за своєчасність та повноту виплати страхового відшкодування. Окрім цього, матеріалами даної справи підтверджується, що ПрАТ «СК «ВУСО», відповідно до платіжного доручення № 26128 від 17 вересня 2020 року здійснило доплату позивачу частки страхового відшкодування в розмірі 17 307,70 грн. З матеріалів справи також вбачається, що доплата страхового відшкодування була здійснена страховою кампанією після відкриття судом провадження у справі та отриманням ПрАТ «СК «ВУСО» ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. Дана обставина є підтвердженням того факту, що ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в повному обсязі з простроченням строку, встановленого ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач ПрАТ «СК «ВУСО», прострочивши виконання грошового зобов`язання (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі), повинен сплатити позивачу, з урахуванням суми заборгованості 17 307 грн 70 коп. за період з 13 травня 2020 року по 16 вересня 2020 року включно: пеню в розмірі 779 грн 54 коп.; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 180 грн 66 коп.; індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦК України, в розмірі 86 грн 53 коп., а всього: 1 046 грн 73 коп. (779,54 + 180,66 + 86,53 = 1 046 грн 73 коп.). Наданий позивачем розрахунок штрафних санкції відповідачами не спростовується та не оскаржується. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності із ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Відповідно до п. 3 вищезазначеної Постанови Пленуму "...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб ". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13 та у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року № № 534/872/16-ц З огляду на викладене, та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суди частині відшкодування моральної шкоди яка підлягає стягненню з ТОВ «Чистий світ-трейд», вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП була завдана з вини водія [PERSON] , який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить ТОВ «Чистий світ-трейд», та під час виконання трудових обов`язків. Адже незалежно від характеру такої шкоди, (матеріальна або моральна) вона відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Щодо вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» спричиненої моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому), страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Зі змісту спеціального закону вбачається, що він не містить обов`язку страхової кампанії компенсувати спричинену моральну шкоду, в разі здійснення оплати страхового відшкодування не в повному обсязі та/або здійснення виплати відшкодування з порушенням строку. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства та висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у відповідних постановах Верховного суду, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Чистий світ-трейд». Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що частина вимог була задоволена відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО» після відкриття провадження у справі, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає за можливе стягнути з відповідачів судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог, а саме: стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» судові витрати в розмірі 9 234,80 грн., стягнути з ТОВ «Чистий світ-трейд» судові витрати в розмірі 434,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial