Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

05.06.2019 р. позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Олійник І.О., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить: визнати право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,7680 га з кадастровим номером [NUMBER] , розташовану за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку площею 0.2320га з кадастровим номером [NUMBER] , розташовану за адресою: [ADDRESS] для ведення особистою селянського господарства; відновити становище, яке існувало до порушення прав [PERSON] та: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 25.06.2012 за № 632208301002270. яким посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.7680га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 25.06.2012 за № 632208301002269. яким посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.2320га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства: припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.7680га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянською господарства та на земельну ділянку площею 0.2320га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства; закрити поземельні книги па земельні ділянки площею 0.2320га з кадастровим номером [NUMBER] та 0.7680га з кадастровим номером [NUMBER] . надані [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та скасувати державну реєстрацію цих земельних ділянок. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.06.2019 р. було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача - адвокат Олійник І.О. подала до канцелярії суду клопотання про проведення підготовчого провадження без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, 18.07.2019 р. до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] про прийняття заяви [PERSON] від її представника - [PERSON]., який діє на підставі довіреності №2999 від 04.05.2017 р. Згідно наданої заяви [PERSON] , вона з позовом [PERSON] ознайомлена, з позовними вимогами погоджується та визнає їх у повному обсязі. Із наслідками визнання позовних вимог знайома. Справу просить слухати без її участі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Положенням ст..206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] , відповідно до договорів купівлі-продажу від 02.07.2010, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О.М. за реєстровими номерами 1047 та 1050, придбав земельну ділянку площею 0,7680га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,2320га з кадастровим номером [NUMBER] , відповідно до договорів купівлі-продажу від 02.07.2010, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О.М. за реєстровими номерами 1047 та 1050, які були розташовані за межами населеного пункту на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (а.с.17-22). Після зміни меж міста Харкова у 2012 році вказані земельні ділянки були включені до складу його території. Харківською міською радою було прийнято рішення від 26.10.2016 № 389/16, яким змінено адреси земельних ділянок: ділянці площею 0,2320га присвоєно адресу [ADDRESS] ; ділянці площею 0,7680га присвоєно адресу [ADDRESS] ) (а.с.29). [PERSON] звернулась до [PERSON] , та повідомила, що є власником належних позивачу земельних ділянок. Згідно з наданими [PERSON] документами, кадастрові номери земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] є різними. Земельній ділянці площею 0,7680га одночасно присвоєно такі кадастрові номери: [NUMBER] (ділянці позивача) та [NUMBER] (ділянці відповідача); земельній ділянці площею 0,2320га одночасно присвоєно такі кадастрові номери: [NUMBER] (ділянці позивача) та [NUMBER] (ділянці відповідача). [PERSON] звернувся до Харківської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" із адвокатським запитом щодо отримання інформації про земельні ділянки сторін по справі. Згідно відповіді ХРФ ДП "Центр державного земельного кадастру" № 07/525 від 22.05.2019 р., обмінні файли на земельні ділянки [PERSON] з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] були прийняті 02.04.2010, однак згодом були анульовані та не поновлювались. Обмінні файли на земельні ділянки позивача з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] були прийняті 04.06.2010 і не були анульовані. За наявними у ХРФ ДП "Центр державного земельного кадастру" даними координати земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] є ідентичними координатам земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] ; координати земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] є ідентичними координатам земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] . Земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] має ті самі межі й розташування, що й земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] . Земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] має ті самі межі й розташування, що й земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] . Схема взаєморозташування земельних ділянок додана до відповіді. Таким чином, позивач та відповідач мають різні правовстановлюючі документи на одні й ті самі земельні ділянки, є одноосібними власниками одних і тих самих об`єктів нерухомості, що суперечить приписам цивільного законодавства. Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 07.12.2006 № 883 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Черкасько-Лозівської сільської ради (а.с.11). Такий проект відповідачем було розроблено і подано на затвердження до Дергачівської районної державної адміністрації. Органом державної влади 06.04.2010 прийнято розпорядження № 409, яким затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 1,0000га пасовищ, в тому числі [NUMBER] ділянка площею 0,7680га з кадастровим номером [NUMBER] та [NUMBER] ділянка площею 0,2320га з кадастровим номером [NUMBER] , а також передано ці земельні ділянки безоплатно у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням Дергачівської РДА від 14.04.2010 № 423, прийнятим на підставі протесту прокурора Дергачівського району від 13.04.2010, скасовано розпорядження голови районної державної адміністрації від 07.12.2006 № 883 та від 06.04.2010 № 409 (а.с.12). Після скасування 14.04.2010 Дергачівською районною державною адміністрацією розпоряджень, які стосувались набуття права власності [PERSON] на земельні ділянки, розпорядженням голови Дергачівської РДА № 486 від 14.05.2010 надано дозвіл громадянці [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0000га в тому числі: ділянка № [NUMBER] площею 0,2320га, ділянка № [NUMBER] площею 0,7680га, ділянка № [NUMBER] площею 1,0000га без зміни цільового призначення, розташованих на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту. Розпорядженням голови Дергачівської РДА № 493 від 17.05.2010 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та передано їй у власність земельні ділянки загальною площею 1,0000га ріллі, в тому числі ділянку № [NUMBER] площею 0,2320га та ділянку № [NUMBER] площею 0,7680га для ведення особистого селянського господарства (а.с.13). Відповідно до інформації, що міститься у державних актах на право власності на земельну ділянку, право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,7680га (кадастровий номер [NUMBER] ) зареєстровано 08.06.2010 Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 011069300221, а на земельну ділянку площею 0,2320га (кадастровий номер [NUMBER] ) за номером 011069300220 (а.с.14, 15). Як було встановлено, право власності на спірні земельні ділянки перейшло до позивача, про що 21.07.2010 Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі на державних актах вчинено відповідні написи: право власності на земельну ділянку площею 0,7680га зареєстровано в Поземельній книзі за номером [NUMBER] , на ділянку площею 0,2320га за номером [NUMBER] . Після того, як позивач набув право власності на спірні земельні ділянки, [PERSON] оскаржила до суду розпорядження голови Дергачівської РДА від 14.04.2010 № 423, і постановою Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 2а-9720/10/2070 від 22.02.2012 це розпорядження було скасовано. 25.06.2012 [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки. У зв`язку із тим, що [PERSON] не приступила до використання спірних земельних ділянок, їй до цього часу було невідомо про те, що у цих ділянок є ще один інший власник. Набуття [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки та подальший перехід права власності на них до [PERSON] відбулися у той проміжок часу, коли розпорядження голови Дергачівської РДА (які послугували підставою набуття відповідачем права власності на земельні ділянки) були скасовані. У постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 під час розгляду справи №2а-9720/10/2070, вказано, що: "відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. Оскільки прокурором Дергачівського району Харківської області внесено протест на розпорядження Дергачівської РДА щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки із земель державної власності та передачу у власність земельної ділянки [PERSON] , який не розглянутий у встановленому законом порядку, вимоги про зобов`язання видати державний акт на право власності на землю є передчасними. Протест прокурора зупиняє дію опротестованих актів, а отже у [PERSON] відсутні первинні документи, які є однією з підстав набуття права власності на землю". Зважаючи на те, що відповідачем не оскаржувався протест прокурора Дергачівського району від 13.04.2010р. №435, яким встановлено невідповідність вимогам чинного законодавства розпоряджень голови Дергачівської РДА, на підставі яких [PERSON] отримала у власність земельні ділянки, дія документів, які послугували для видачі їй державних актів на право власності на земельні ділянки, була припинена (відповідно до статті 21 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991, що діяв на час виникнення даних правовідносин). Відповідачем також не оскаржувались розпорядження голови Дергачівської РДА № 486 від 14.05.2010 та № 493 від 17.05.2010, договори купівлі-продажу від 02.07.2010, підставі яких [PERSON] , а потім [PERSON] набули право власності на спірні земельні ділянки. Відповідно до інформації, наданої Харківською регіональною філією державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", у відповідності до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, 04.06.2010 було прийнято обмінні файли на земельні ділянки [PERSON] та у подальшому оформлено їй державні акти на ці земельні ділянки. Відповідно до пункту 2.2 вказаного Тимчасового порядку, прийняттю обмінних файлів на земельні ділянки передувала перевірка зазначеної в них інформації щодо відсутності перетинів та розривів між суміжними земельними ділянками. Прийняття обмінних файлів на земельні ділянки [PERSON] свідчить про те, що ці земельні ділянки не мали перетинів (у тому числі "накладень") із іншими земельними ділянками (у тому числі земельними ділянками [PERSON] ). Тобто, на той час обмінні файли на земельні ділянки відповідача були анульовані, а інформація щодо них була вилучена із бази даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру, що у свою чергу унеможливлювало видачу [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] (відповідно до пункту 2.4 Тимчасового порядку прийняття обмінного файлу на земельну ділянку є обов`язковою передумовою для оформлення державного акту на право власності на неї). До дати видачі державних актів [PERSON] (до 25.06.2012) обмінні файли на її земельні ділянки повторно не приймались до бази даних автоматизованої системи Державного земельного кадастру (виходячи із інформації ХРФ ДП "Центр державного земельного кадастру"). Тобто, оформлення та видача державних актів на право власності відповідача на земельні ділянки відбулося з порушенням норм діючого на той час законодавства. Крім того, [PERSON] відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, на кожну земельну ділянку відкривалась та велась Поземельна книга (п.12.2 порядку). Поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, в тому числі кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на землю, та власника земельної ділянки (пункт 1.2 порядку). Зважаючи на те, що відповідачу було безпідставно видано державні акти на право власності на земельні ділянки, Поземельні книги на ці земельні ділянки було відкрито також безпідставно. Відповідно до ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на вищенаведене, підстави для невизнання, оспорювання чи позбавлення права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки відсутні. Натомість, наявні підстави для позбавлення права власності [PERSON] , адже вона отримала документи, що посвідчують її право власності на земельні ділянки із порушенням норм діючого законодавства. Статтею 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до положень статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, і перелік способів захисту цих прав не є вичерпним (право може бути захищено шляхом застосування інших, передбачених законом, способів). Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу, яке може бути захищено у тому числі шляхом визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України права або інтереси позивача можуть бути захищені у інший спосіб, не передбачений законом чи договором, але такий, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Як вказано у постанові Верховного суду України від 11.11.2014 у справі № 21-405а14 (що ґрунтується на рішенні Конституційного суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009), скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки (тобто ненормативного акту, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і яке вичерпує свою дію шляхом виконання) не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. З урахуванням цього, а також зважаючи на приписи частини 9 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (якою закріплено аналогію права та аналогію закону під час вирішення цивільних справ), у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відповідача. Крім того,зважаючи на те, що земельні ділянки є об`єктами нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації (а право власності [PERSON] на земельні ділянки зареєстровано відповідно до діючого на час видачі державних актів законодавства), і саме з державною реєстрацією речових прав закон пов`язує офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") порушені права позивача мають бути захищені у тому числі й шляхом скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельні ділянки. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач на законних підставах набув право власності на земельні ділянки. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved