Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що їй [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 05.01.1978, виданого виконкомом Великобичківської селищної ради належить на праві особистої власності, в цілій частині, житловий будинок [ADDRESS] . В житловому будинку на день звернення до суду є зареєстрованим відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . Відповідач, був зареєстрований у житловому будинку за її згодою, як її син, однак договору найму житлового приміщення між нею та відповідачем не укладалося. Підставою для звернення до суду із позовом є те, що [PERSON] , [INFO] , більше чотирьох років не проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає в м. Тячів, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 та довідкою Виликобичківської селищної ради №4175 від 25.11.2019. Точне місце його проживання їй не відоме. Зняти з реєстрації з місця проживання відповідача [PERSON] у добровільному порядку для неї являється неможливим, оскільки відповідач від цього відмовляється, що змушує її, як власника житлового будинку звернутися до суду за вирішенням спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. У зв`язку із реєстрацією відповідача [PERSON] у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. Дані обставини проявляються у неможливості одержанні нею певних документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо, оскільки відповідач на даний час зареєстрований у її будинку, не маючи на те відповідних правових підстав, що підтверджується наступними доводами. Відповідач, хоч і являється її сином, однак разом з нею не проживає більше чотирьох років, не веде з нею спільного господарства, не має спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між нею та відповідачем не укладалося. Виходячи із наведеного, вважає, що відповідач, правом власності у будь-якій формі чи частці/частках на її житловий будинок не володіє, а його реєстрація у житловому будинку порушує її, як єдиного законного власника, права на володіння, користування та розпорядження житловим будинком. На підставі наведеного, просила винести рішення, за яким визнатиг ромадянина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловими приміщеннями будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Тулик І.І. від 13.12.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.01.2020. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №31 від 21 травня 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/2360/19. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 22.05.2020, цивільну справу №305/2360/19, провадження по справі №2/305/260/20 прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 14.02.2020 надала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подавав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 05.01.1978, виданого виконкомом Великобичківської селищної ради депутатів трудящих Закарпатської області. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги. При цьому, відповідач, [PERSON] ,більше чотирьох років не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 та довідкою виконкому Великобичківської селищної ради №4175 від 25.11.2019. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела, що з відповідачем, договору найму житла не укладала, за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає більше чотирьох років. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved