Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09.10.2008 р. між нею та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», був укладений кредитний договір №014/14792/2/24369, відповідно до якого позивач отримала 30000 дол. США строком до 08.10.2033 року зі сплатою 12,50 % річних. Для забезпечення виконання зобовязання 09.10.2008 р. між банком з однієї сторони та позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки, а також між банком та позивачем укладено договір іпотеки на однокімнатну квартиру №99 за адресою: м.Херсон, Кіндійське шосе, буд. 17, корпус 1. Вказує, що кредитор не надав позичальнику інформацію про сукупну вартість кредиту, кредитні кошти видав у доларах США, а не в національній грошовій одиниці, як того вимагає законодавство. Крім цього, банк не мав відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій. Оскільки світова фінансова криза значно збільшила розмір боргу по кредиту, а це порушує принцип рівності сторін договору, просить визнати кредитний договір та договір поруки недійсними; припинити зобовязання за вказаним кредитним договором; припинити право відповідача на іпотеку майна та зобовязати ПАТ «ФІДОБАНК» повернути сплачені позивачем кошти за кредитним договором у розмірі 22743,48 дол. США, еквівалент 91506,03 грн. шляхом зарахування отриманого кредиту в 151500 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала повністю та просила узадоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до 1. ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, 09.10.2008 р. між нею та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», був укладений кредитний договір №014/14792/2/24369, відповідно до якого позивач отримала 30000 дол. США строком до08.10.2033 року зі сплатою 12,50 % річних. Для забезпечення виконання зобовязання 09.10.2008 р. між банком з однієї сторони та позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки, а також 09.10.2008 р. між банком та позивачем укладено договір іпотеки на однокімнатну квартиру №99 за адресою: м.Херсон, Кіндійське шосе, буд. 17, корпус 1. Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Також, як розяснено в п.11 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.12 р.№5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Судом встановлено, що перед укладанням кредитного договору позичальник був ознайомлений про умови надання кредиту, про що свідчить підписання Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту. Таким чином, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне відмовити в частині позовних вимог щодо визнання кредитного договору №014/14792/2/24369 від 09.10.2008 р. за необґрунтованістю. В зв"язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним кредитного договору, суд відмовляє і в решті позовних вимог, оскільки ці вимоги можуть бути задоволені лише як наслідок визнання правочину недійсним.

Outcome: dismissed