Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним [PERSON] іпотеки від 07 лютого 2007 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №519, визнання недійсним додаткового [PERSON] від 29.02.2008 року посвідченого приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №639, а також [PERSON] про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 року посвідченого приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3559. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що згідно укладеного 07 лютого 2007 року [PERSON] іпотеки, предметом іпотеки є майнові права на чотирикімнатну житлову квартиру №109, житловою площею 51,74 кв. м, загальною площею 85,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лучаківського,11. Статтею 5 Закону України від 05.06.2003 року № 898-IV "Про іпотеку", у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваного договору 07 лютого 2007 року, визначений вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором, при цьому таке поняття як «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України "Про іпотеку" відсутні , зокрема, стаття не визначала майнові права як предмет іпотеки. Оскільки майнові права на відповідну квартиру в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України "Про іпотеку" в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки, вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку, тому оскаржуваний договір іпотеки від 07 лютого 2007 року, вважає недійсним в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням вимог статті 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Також вважає, що, оскільки є недійсним Договір іпотеки від 07 лютого 2007 року, тож недійсним є і Додатковий договір від 29.02.2008 року посвідченого приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №639, а також Договір про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 року. Також просить зобовязати приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] службу Тернопільського міського управління юстиції зняти заборону відчуження обєкта нерухомого майна: квартиру №109, житловою площею 51,74 кв. м, загальною площею 85,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лучаківського,11, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження та заборону відчуження вищевказаного нерухомого майна за договором іпотеки від 07 лютого 2007 року. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Універсал Банк» в судовому засіданні позову не визнав та подав суду письмове заперечення в якому зазначив, що твердження позивача про недійсність [PERSON] іпотеки не повністю збігаються з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки необхідно повністю довести не відповідність змісту правочину та те, що вони суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. [PERSON] по собі відсутність визначення в Законі України «Про іпотеку» майнових прав, на момент укладення договору іпотеки від 07.02.2007р. не може бути, ствердженим фактом невідповідності вимогам законодавства та як наслідок бути підставою визнання правочину недійсним. Фактично на даний правочин який оскаржується позивачем діє презумпція правомірності правочину в силу ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, але має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце, як того вимагає постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладення договору іпотеки віл 07.02.2007 року не визначала майнові права як предмет іпотеки, однак в ч. 1 ст. 5 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" № 979-ІУ від 19.06.2003 (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки), передбачено, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України "Про іпотеку" щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Крім того майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800- VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Також необхідно врахувати те, що було укладено додатковий договір від 29.02.2008 року до договору іпотеки від 07.02.2007р. за реєстровим №519, яким було в іпотеку передано вже не майнові права на квартиру, а обєкт нерухомості належний позивачу, а тому такі дії свідчать про те, що воля сторін була направлена саме на настання реальних наслідків та була результатом вільного волевиявлення і породила юридично значущі наслідки. Вважає, що спосіб захисту який обрав позивач, а саме визнання договору іпотеки недійсним, є таким, що не відповідає способам захисту прав, оскільки порушене право позивача відсутнє. Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності в обгрунтування якої представник відповідача зазначив, що з моменту укладення у 2007 році спірного [PERSON] іпотеки минув строк позовної давності для звернення з вимогами про визнання даного договору недісним. Також ПАТ «Універсал Банк» в ході розгляду справи заявлено письмове клопотання про накладення арешту на квартиру №109, житловою площею 51,74 кв. м, загальною площею 85,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лучаківського,11 в порядку ст. 1057-1 ЦК України. Відповідач приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вважає, що при посвідченні спірного [PERSON] іпотеки від 07.02.2007 року нею було дотримано всіх вимог чинного на момент посвідчення договору законодавства. Також зазначила, що вона не є учасником правовідносин та спору, а тому не може бути відповідачем у даній справі. Представник відповідача [PERSON] служби Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, однак подав суд заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно вирішення позовних вимог покладається на думку суду. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Як вбачається із укладеного 07 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] [PERSON] іпотеки посвідченого приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №519, [PERSON] (Іпотекодатель) передала в іпотеку ПАТ «Банк Універсальний» ( Іпотекодержатель), майнові права на чотирикімнатну житлову квартиру №109, житловою площею 51,74 кв. м, загальною площею 85,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лучаківського,11. 29.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Додатковий договір до [PERSON] іпотеки від 07.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №639, згідно якого [PERSON] (Іпотекодатель) за згодою свого чоловіка [PERSON], передала в іпотеку ПАТ «Банк Універсальний» (Іпотекодержатель), чотирикімнатну житлову квартиру №109, житловою площею 51,74 кв. м, загальною площею 85,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лучаківського,11, в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №063228 виданого виконкомом Тернопільської міської ради 05.02.2008 року. 14.12.2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень до [PERSON] іпотеки від 07.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3559. За умовами якого сторони погодили, що предметом іпотеки є обєкт нерухомого майна зазначений в п.1 укладеного 29.02.2008 року між ними Додаткового договору до [PERSON] іпотеки від 07.02.2007 року. Також сторони обумовили інші умови, що випливають з іпотечних правовідносин. Згідно із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. За умовами до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 5 Закону України від 05.06.2003року № 898-IV "Про іпотеку", у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваного позивачем [PERSON] іпотеки 07.02.2007 року, визначений вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна в майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. При цьому таке поняття як "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав в Законі України " Про іпотеку" відсутні (в редакції від 12.05.2006 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права, як предмет іпотеки. Закон України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.\~\~\~ Отже, предметом правового регулювання Закону України від\~\~19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»\~\~є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений\~\~07.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року\~\~\~ № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку».\~\~ У постанові від 17 квітня 2013 року в справі № 6-8цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що у статті 5 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІУ "Про іпотеку" (у редакції, яка діяла з 12 травня 2006 року по 14 січня 2009 року) вказаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку". Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2013року в справі № 6-36 цс13., постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-7337ск15. Вказана правова позиція згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином під час укладення договору іпотеки 07.02.2007. були порушені положення ст. 5 Закону України від 05.06.2003р. «Про іпотеку»\~\~ (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Оскільки майнові права на відповідну квартиру в незавершеному будівництвом жилому будинку відповідно до положень Закону України "Про іпотеку", в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки, вказані майнові права були неправомірно передані в іпотеку, і за даних обставин оспорюваний позивачем договір іпотеки від 07.02.2007р. є недійсним в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що укладений з порушенням вимог статті 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Згідно розділу 4 Додаткової угоди від 29.02.2008р. та [PERSON] про внесення змін та доповнень від 14.12.2011р. вищевказані договори є невід'ємними частинами [PERSON] іпотеки від 07 лютого 2007 року по реєстру № 519. З вищенаведеного вбачається, що додаткові угоди не можуть окремо породжувати правові наслідки для сторін у разі недійсності [PERSON] іпотеки від 07.02.2007р. по реєстру № 519 з моменту його укладення. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки, Договір іпотеки від 07.02.2007р.є недійсним в силу ст.ст. 203, 205 ЦК України та не породжує юридичних наслідків для сторін, а відтак є недійсними Додатковий договір від 29.02.2008 року посвідчений приватним нотаріусом тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №639, та Договір про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 року, які є невід'ємними його частинами та не породжують окремих правових наслідків для сторін. Таким чином позовні вимоги про визнання недійсним [PERSON] іпотеки від 07.02.2007 року та Додаткових договорів до нього підлягають до задоволення як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем. Відповідно до ч.9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. У звязку з вищенаведеним, позовні вимоги про зобовязання приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] служби Тернопільського міського управління юстиції зняти заборону відчуження обєкта нерухомого майна: квартиру №109, житловою площею 51,74 кв. м, загальною площею 85,36 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Лучаківського,11, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження та заборону відчуження вищевказаного нерухомого майна за договором іпотеки від 07 лютого 2007 року, до задоволення не підлягають оскільки є передчасними. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що позивач дізналася про порушення його права у вересні 2015 року. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом у межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Разом з тим, оскільки заява ПАТ «Універсал Банк» про застосування правових наслідків недійсності правочину в порядку ст. 1057-1 ЦК України подано в ході судового розгляду справи, суд вважає, що слід відмовити в її задоволенні при вирішення позовних вимог виходячи з наступного: Згідно ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Оскільки вказаною нормою ЦК України був доповнений законом України N5405-VI від 02.10.2012р., тобто після укладення договору іпотеки від 07.02.2007., то вказаний закон відповідно до ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в часі. За таких підстав, передбачений ст. 1057-1 ЦК України арешт у даній справі не може бути застосований.

Outcome: partial