Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

В березні 2021 року Позивач, [PERSON] , як споживач фінансових послуг, звернулась до суду з позовом до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Юрій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що в березні 2021 року на підприємство, де працює Позивач, надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. від 04.03.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 64522525. З вказаної постанови вбачається, що виконавче провадження № 64522525 було відкрито на підставі виконавчого напису № 21025 від 03.02.2021, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з Позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 85 030, 44 грн. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис не підлягає виконанню,оскільки вчинений з численними порушеннями законодавства, а саме: по-перше, нотаріусом не додержано порядку вчинення нотаріальної дії, по-друге, у нотаріуса на час вчинення ним виконавчого напису були відсутні документи, які свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, по-третє, виконавчий напис було вчинено поза межами встановленого законом строку. Також Позивач зазначає, що підставою для вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису є стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений нею 09.10.2013 з ПАТ «Альфа-Банк». Але вся заборгованість за вказаним кредитним договором від 09.10.2013 вже була стягнута з Позивача на користь банка раніше - на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 14 січня 2015 pоку. Вказаний факт підтверджується постановою Верховного суду від 23.01.2019 у справі № 331/8887/15-ц, копію якої Позивачем долучено до матеріалів справи. Ухвалою судді від 23.03.2021 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження; сторонам надано строк для надання відзиву, пояснень, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2021 року справу призначено до судового розгляду. 05.11.2021 року від представника Позивача - адвоката Надворної О.С. надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за відсутності Позивача та її представників; на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та треті особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомив. При цьому Відповідач у наданий судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Відтак відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутності сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи У відповідності з положеннями ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. 09.10.2013 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500420194, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 33249,00 грн. з кінцевим терміном повернення 10.11.2016. 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 21025 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500420194 від 09.10.2013 за період з 16.01.2019 по 27.10. 2020 у розмірі 84 380,44 грн., у т.ч. прострочена заборгованість за сумою кредиту - 26 799,06грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 23 544,85 грн., строкова заборгованість за комісією - 3 279,09 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 25 157,44 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5 600 грн., а також стягнуто з боржника на користь стягувача плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 650 грн. За вказаним виконавчим написом нотаріуса постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. від 16.02.2021 було відкрито виконавче провадження № 64522525. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 вказаного Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1.2 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст. 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" № 23 від 21.03.2017. Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" № 92 від 24.11.2017. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає саме Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 2075 від 11.11.1999, № 693 від 24.04.2000 та № 1602 від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису Відповідачем був наданий приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. нотаріально не посвідчений кредитний договір № 500420194 від 09.10.2013. З огляду на вказане, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, передбаченим вищезазначеним Переліком, а, отже у нотаріуса в момент вчинення 03.02.2021 спірного виконавчого напису, відповідно, не було правових підстав для його вчинення. Крім того, на думку суду, неможливість вчинення виконавчого напису у цій справі була обумовлена й іншими обставинами. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15-ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена також Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Натомість, матеріали справи не містять жодних належних доказів щодо наявності у Позивача безспірної заборгованості перед Відповідачем. Так, Позивачем в обґрунтування поданої позовної заяви долучено копію Постанови Верховного суду від 23.01.2019 у справі № 331/8887/15-ц. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в грудні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» вже звертався до суду з позовом про стягнення з Позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року - в розмірі 45 830,63 грн., яка утворилася станом на 18 липня 2016 року і складається з: 26 799,06 грн. - заборгованості за кредитом, 4 880,67 грн. - заборгованості за процентами, 10 350,90 грн. - заборгованості з комісії, 2 400 грн.- штрафу, а також 1 218 грн. - витрат зі сплати судового збору. Вказаною Постановою від 23.01.2019 у справі № 331/8887/15-ц в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» було відмовлено. При цьому приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, Верховний суд виходив із того, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 14 січня 2015 pоку з Позивача вже була стягнута на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2013 року № 500420194, а саме: 26 799,06 грн.- заборгованості за кредитом, 1 547,98 грн.- заборгованості за процентами, 3 277,79 грн. - заборгованості з комісії, 1 тис. грн. - штрафу та 400 грн. - витрат зі сплати третейського збору. Судом при розгляді справи № 331/8887/15-ц встановлено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Зважаючи на вищенаведене, Верховний суд при розгляді справи 331/8887/15-ц дійшов висновку, що оскільки, ПАТ «Альфа-Банк`у 2015 році вже використав своє право на дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року, тому саме з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, установлені ці обставини. Окремо слід зазначити, що зі змісту оскаржуваного виконавчого напису № 21025 вбачається, що відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» своє право вимоги до Позивача за вищевказаним кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року набув на підставі договорів про відступлення прав вимоги, укладених: 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи», 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», та Договору відступлення права вимоги, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» з Відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал». При цьому в оскаржуваному виконавчому написі не зазначено, коли саме був укладений Договір відступлення прав вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та Відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал». При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо наявності у Відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» права стягнення заборгованості за кредитним договором № 500420194, укладеним 09 жовтня 2013 року між Позивачем та ПАТ «Альфа-Банк». Жодної копії вищезазначених договорів, які містять умови відступлення ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором № 500420194 від 09 жовтня 2013 року будь-яким іншим особам - до матеріалів справи не долучено. Тобто, належних та допустимих доказів щодо переходу прав кредитора від ПАТ «Альфа-Банк» (зараз АТ «Альфа-Банк») до Відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Вердикт Капітал» стосовно конкретної особи Позичальника [PERSON] - в ході судового розгляду надано не було. Отже, вищенаведене свідчить про відсутність будь-яких законних правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь Відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500420194, який був укладений 09 жовтня 2013 року між Позивачем та іншою юридичною особою - ПАТ «Альфа-Банк». Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів Позивача. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, крім того при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом застосовано нечинні на той момент норми права, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис, вчинений 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 21025, - підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним за звернення до суду із заявою про забезпечення позову в розмірі 454,00грн. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved