Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

02 квітня 2020 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 29 листопада 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину - [PERSON] , 2009 року народження, який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття поваги та любові оди до одного. Шлюбні відносини вони припинили, спільне господарства разом не ведуть та проживають окремо. Спорів щодо поділу майна та визначення місця проживання дитини не мають, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з нею. Пояснила, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини, а вона самостійно не в змозі забезпечити сина усім необхідним. Додала, що відповідач працездатний, працює та має стабільний дохід. У зв`язку з чим, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , 2009 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісяця, починаючи з 01 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 02 червня 2020 року відповідач [PERSON] подав суду відзив, у якому посилався на те, що дійсно він з 29 листопада 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який після припинення з відповідачем відносин залишився проживати з останньою, при цьому посилання позивача у позовній заяві про те, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання сина, не відповідає дійсності, оскільки він 01 червня 2020 року перерахував кошти у розмірі 1 066,00 грн., як аліменти за квітень місяць 2020 року. Крім того, він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісяця, оскільки він з 01 лютого 2019 року працює у фізичної особи-підприємця " [PERSON] " на посаді менеджера зі збуту, сума його доходів за період з 03 березня 2019 року по 12 травня 2020 року склала 21 990,00 грн., його дохід за січень 2020 року склав 4 264,00 грн., а тому вважає, що четверта частина від цієї суми, яка становить 1 066,00 грн. є обґрунтованою, проти якої він не заперечує. Водночас посилався на те, що позивачем не наведено доказів щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 3 000,00 грн. Додав, що інших доходів, окрім як від фізичної особи-підприємця " [PERSON] " він не має, у зв`язку з чим, він не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також не вважав наявними підстави для негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, оскільки він добровільно перерахував позивачеві аліменти за квітень 2020 року у розмірі 1 066,00 грн. (а.с. 25-26). Ухвалою суду від 03 квітня 2020 року було задоволено заяву судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецького Д. І. про самовідвід при розгляді цієї цивільної справи та останню було передано до канцелярії суду для визначення судді, який буде розглядати справу, в порядку автоматизованої системи документообігу, в порядку установленому ст. 33 ЦПК України (а.с. 13). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2020 року головуючим суддею у цій справі визначена суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майна Г. Є. (а.с. 14). Ухвалою суду від 19 травня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і відкрито провадження у справі (а.с. 17-18). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що підставою для звернення нею до суду із цією позовною заявою, крім вимог щодо розірвання шлюбу із відповідачем, стало те, що [PERSON] ніколи добровільно не купував дитині одяг, продукти харчування, на її прохання матеріально забезпечити дитину завжди пропонував лише ділити витрати на дитину порівну. На дитину приблизні щомісячні витрати складаються з наступного: 1 500,00 грн. - харчування; 700,00 грн. - харчування у школі; 500,00 грн. - одяг та взуття; 50,00 грн. - придбання канцтоварів; 100,00 грн. - внески до фонду у закладі навчання; 150,00 грн. - телекомунікаційні послуги (інтернет та мобільний зв`язок); 100,00 грн. - засоби особистої гігієни; 120,00 грн. - витрати на розваги та фізичний розвиток, тобто на рік така сума становить приблизно 10-15 тисяч гривень. Крім того, є витрати на свята: день народження, Новий рік тощо. Додала, що вона просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина саме у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має мінливий дохід. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти розірвання з позивачем шлюбу та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 066,00 грн. щомісяця, надавши пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву. Додав, що він опікує сина, оплачує його навчання іноземній мові та водить на секцію з волейболу, крім того за адресою місця проживання позивача з дитиною він зробив євроремонт, придбав позивачеві автомобіль. Пояснив, що вони з позивачем припинили шлюбні відносини, спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо один тиждень, він поки що проживає у друзів та він не заперечує проти того, що їх син проживає разом із позивачем. Пояснив, що він працював у ФОП " [PERSON] ", в подальшому він «буде отримувати заробітну плату від іншої юридичної особи», проти стягнення з нього аліментів в розмірі 3 000 грн. на місяць заперечує, оскільки не впевнений, що «позивач зможе розпоряджатися такою сумою належним чином на користь сина». Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 листопада 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 536 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 5). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, судом установлено, що дитина проживає разом з позивачем, проти чого відповідач заперечень не подав та визнав ці обставини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до приписів статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є фізично здоровим та працездатним, працював по 12 травня 2020 року на посаді менеджера зі збуту у фізичної особи-підприємця [PERSON] , сума його доходу за період з листопада 2019 року до березня 2020 року включно склала 21 990,53 грн. (а.с. 30), разом з тим ним не надано доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставини, що мають істотне значення. У зв`язку з наведеним, ураховуючи положення ст.ст. 11, 12, 81 ЦПК України, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити тверду грошову суму в розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 01 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд звертає увагу сторін на те, що в майбутньому позивач чи відповідач не позбавлені права звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, а також про участь батьків у додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial