Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] за укладеним кредитним договором № 500391272 від 12 липня 2013 року між Банком і відповідачем заборгованість в сумі 35464 грн. 71 коп., з яких 10 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 13414 грн.71 коп. - заборгованість по процентам та комісією, 12050 грн.00 коп. пеня, штраф, неустойка та судовий збір у сумі 1762 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк" (далі - ПАТ «Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500391272 від 12 липня 2013 року на суму 10 000 грн. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Дата [PERSON]" (далі ТОВ " Дата [PERSON]") укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ " Дата [PERSON]" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500391272 від 12 липня 2013 року. 10.10.2016 між ТОВ " Дата [PERSON]" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ ' "ФК "ЄАПБ") укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ " Дата [PERSON]" відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ " Дата [PERSON]", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ від 10.10.2016 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 35464 грн. 71 коп. На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ від 10.10.2016 згідно вимог ст.ст. 512 - 514, 516 ЦК України на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві (Кредитному договорі), від імені ТОВ " Дата [PERSON]" направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ". Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов'язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов'язку та припинив повернення наданих йому коштів в строки, передбачені Кредитним договором. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов'язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ухвалою суду від 18 травня 2018 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. \~ \~ \~ \~08.06.2018 року відповідач надіслав до суду відзив, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що він має право звертатися до суду з вимогою до нього про стягнення боргу. Зазначає, що відповідно до ст.515 ЦК України кредитора не можна змінювати в зобовязаннях, які нерозривно повязані з цим самим кредитором, адже банківський кредит відноситься до банківських послуг, а тому ці послуги можуть надаватися тільки юридичними особами на підставі певних банківських документів (ліцензій), а позивачем такі документи не надані. Отже його зобовязання виникли перед самим банком, а не перед будь-якою іншою установою. \~ \~ \~ \~Крім того, надані позивачем матеріали не є допустимими доказами, оскільки не завірені належним чином. \~ \~ \~ \~Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності , встановлений ст.257 ЦК України, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив від 25.06.2018 року та у додаткових поясненнях від 16.07.2018 позивач зазначає, що згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Дата [PERSON]" (далі ТОВ " Дата [PERSON]") укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ " Дата [PERSON]" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500391272 від 12 липня 2013 року. \~ \~ \~ \~10.10.2016 між ТОВ " Дата [PERSON]" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ ' "ФК "ЄАПБ") укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ " Дата [PERSON]" відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ " Дата [PERSON]", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. \~ \~ \~ \~Після відступлення права грошової вимоги на рахунки попередніх кредиторів, ні на їхній рахунок кошти призначені для погашення заборгованості по оспорюваному кредитному договору не надходили. \~ \~ \~ \~Зазначає, що неповідомлення боржника про зміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст.516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобовязання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитних зобовязань взагалі. \~ \~ \~ \~Також зазначає, що посилання відповідача на неправомірність переходу права вимоги по зобовязанням за кредитним договором від ПАТ «Альфа-Банк» до наступних кредиторів є недоведеним. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва серії ФК №183 від 27 грудня 2007 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є фінансовою установою та має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: факторинг. \~ \~ \~ \~Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності позивач зазначає, що право вимоги до [PERSON] у них виникло 10.10.2016 року. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.1 ст.261 ЦК України строк загальної позовної давності починає обчислюватися з моменту відступлення права вимоги. До суду з позовом вони звернулися у квітні 2018 року, тобто в межах строків загальної позовної давності, а отже ними не пропущені строки загальної позовної давності, тому твердження відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності не відповідає дійсним обставинам справи. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 279 ч.5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд з урахуванням того, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вважає за необхідне розглянути справу в судовому засіданні без повідомлення сторін відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України. Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін відсутні. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається, а ст.1054 ЦК України передбачає обовязок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями\~ст.627 ЦК України\~встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 12 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк"та відповідачем укладено кредитний договір №500391272 (а.с.5). Положеннями ст.ст.1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~ст.1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2\~ст.1082 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк" та ТОВ " Дата [PERSON]" укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500391272 від 12 липня 2013 року. 10.10.2016 між ТОВ " Дата [PERSON]" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ ' "ФК "ЄАПБ") укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ " Дата [PERSON]" відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ " Дата [PERSON]", а позивач набув право вимоги грошових коштів від Відповідача. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ від 10.10.2016 позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 500391272 від 12 липня 2013 року в сумі 35464 грн.71 коп (а.с.29). \~Стаття 612 ч.1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк. На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ ЄАПБ від 10.10.2016 року згідно вимог ст. ст.\~512 - 514,\~516\~ЦК України на адресу відповідача від імені ТОВ «Дата [PERSON] » були направлені повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості від Боржників відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Боржників. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими Договорами. Незважаючи на це, [PERSON] не виконав свої обов'язки та не повернув наданий йому Кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно з ч. 2. ст.\~1050, ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України якщо договором встановлений обов*язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. У зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов кредитного договору позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлене повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу по кожному з кредитних договорів.(а.с.21). При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації своїх зобов'язань по сплаті кредитних заборгованостей на рахунки первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору № № 500391272 від 12 липня 2013 року, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав свої зобов'язання. Після відступлення ТОВ «Дата [PERSON]» позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ПАТ «Альфа-Банк", ні на рахунки ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». \~ \~ \~ \~З моменту отримання права вимоги до [PERSON], а саме з 10 жовтня 2016 року, позивачем не\~здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій по жодному з кредитних договорів. Таким чином, станом на 10.10.2016 року відповідач має заборгованість\~в сумі 35464 грн.71 коп., з яких 10000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 13414 грн.71 коп. - заборгованість по процентам та комісією, 12050 грн.00 коп. пеня, штраф, неустойка, що підтверджується витягом з додатку №1-1 до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин заяви відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Частинами 3, 4 статті 267\~ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13; від 19.03.2014 року №6-20цс14. Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 липня 2013 року має чіткі рамки, а саме з 10 жовтня 2016 року, тобто з моменту відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», по 10 жовтня 2019 року. З позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду 25 квітня 2018 року в межах строків загальної позовної давності. Оскільки, сума заборгованості розрахована станом на 10 жовтня 2016 року, а позов до суду подано 25 квітня 2018 року, тому суд вважає, що пеня не підлягає стягненню в сумі 12 050,00 грн. за відсутності нарахувань пені в межах річного строку перед зверненням ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до суду. Враховуючи наведене, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до пред'явлення позову. Беручи до уваги те, що сума заборгованості розрахована станом на 10 жовтня 2016 року, нарахування пені з цього періоду та до звернення до суду позивачем не провадилось, а строк позовних вимог по нарахованій пені сплинув. На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме: необхідним стягнути з відповідача 23414 грн. 71 коп., з яких 10000 грн. - заборгованість за кредитом, 13414, 71 грн.\~ - заборгованість за процентами та комісією за період з 15.08.2014 року по 15.07.2016. Відповідно до ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. Частиною 1ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 35464,71\~ грн., судом визначено часткове задоволення позовних вимог в сумі 23414 грн. 71 коп., тобто позовні вимоги задоволені на 66% (23414,71 х 100 : 35464,71=66), що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача 1162,92 грн. судового збору (1762 х 66: 100 =1162,92).

Outcome: approved