Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 18 березня 2010 року між нею [PERSON], Перечинською районною кредитною спілкою «Тур'я» та [PERSON] був укладений договір про перевід боргу та заміну сторони у зобовязанні, згідно умов якого [PERSON] зобовязалася повернути [PERSON] заборгованість у сумі 7366,68 грн. протягом 12 місяців. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами була визначена у розмірі 24,00 % річних. Відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про примусове стягнення вказаної суми грошових коштів та процентів за їх використання. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2011 року, яке набуло законної сили 20.05.2011 року з відповідача було стягнуто суму боргу у розмірі 7366,68 грн., 690,81 грн. відсотків за користування грошовими коштами, пеню за прострочення виконання грошових зобовязань в розмірі 81,05 грн., моральну шкоду у розмірі 1699,00 грн. витрати на оплату правової допомоги у розмірі 1000,00 грн. державне мито у розмірі 98,39 грн., та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120,00 грн., а всього - 11055,93 грн. Оскільки вказане рішення суду відповідачем станом на 04.09.2017 року не виконано, відповідач [PERSON] досі не повернула суму боргу за укладеним договором, а отже не виконала грошове зобов'язання, позивач вважає, що вправі звернутися до суду за захистом порушеного майнового права шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь, з врахуванням приписів ч.2 ст.625 ЦК України суми інфляційних втрат за період з 15 вересня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно в розмірі 12251,82 грн., проценти за користування грошовими коштами розмір яких встановлений в договорі за період з 15 вересня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно у розмірі 5255,57грн., а також завдану їй тривалим неповерненням грошових коштів моральну шкоду розмір якої оцінено нею в сумі 5000,00 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2018 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/9207/17 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача , та в якій зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило та письмовий відзив на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду від 23.02.2018 року, до суду не подала. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 8800023954856 , за № 88800000749252 . Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином не з'явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 11.03.2019 року представником позивача [PERSON] подано заяву про розгляд без його участі та без участі позивача; В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 05.10.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву було залишено без руху. 30.10.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву було повернуто позивачу у зв'язку з невиконанням вимог визначених в ухвалі від 05.10.2017 р. 15.01.2018 року постановою апеляційного суду Закарпатської області ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2017 року скасовано, а питання про відкриття провадження у справі направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 23.02.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/9207/17 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 18.03.2010 р., у зв'язку з значними фінансовими труднощами у КС «Тур'я» і неможливістю виконати свої зобов'язання по депозитному договору укладеного між КС «Тур'я» та [PERSON] № 71/1 та депозитному договору № 134/1, між [PERSON] (кредитор), Перечинською районною кредитною спілкою «Тур'я», в особі Ужгородської філії № 1 (попередній боржник) та [PERSON] (новий боржник) був укладений договір про перевід боргу та заміну сторони у зобов'язанні, згідно п. 1 якого кредитор та попередній боржник визначили, що станом на 18.03.2010 р. розмір зобов'язання попереднього боржника перед кредитором по відсотках та тілу депозиту складає 7366.68 грн. За умовами договору сторони досягли згоди щодо часткової заміни ( з дати визначеної п.1 даного правочину) в зобов'язанні попереднього боржника - новим боржником та кредитор з цим погоджується. Новий боржник [PERSON] зобов'язалася повернути кредитору заборгованість у розмірі 7366.68 грн. протягом 12 місяців (до 18 числа кожного місяця): протягом перших шести місяців сума сплати складає - 250 грн щомісячно, протягом наступних шести місяців сплата здійснюється рівними частинами з правом дострокового повернення всієї суми. Відсоткова ставка визначена у розмірі 24 % річних. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором про перевід боргу та заміну сторони в зобов'язанні [PERSON] належним чином не виконала. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2011 р., яке набрало законної сили 20.05.2011 р., з [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 7366.68 грн., 690.81 грн. суму відсотків за користування грошовими коштами, пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань в розмірі 81.05 грн., моральну шкоду у розмірі 1699 грн., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 1000 грн., державне мито у 98.39 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 120 грн. З листа РВ ДВС Ужгородського МРУЮ № 40877529 від 12.08.2014 р. вбачається, що на виконанні РВ ДВС Ужгородського МРУЮ перебуває виконавче провадження ВП № 30892300 по примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2614 виданого 23.06.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 11055.93 грн. За період перебування справи на виконанні у РВ ДВС Ужгородського МРУЮ жодні стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] не проводилися. Станом на 12.08.2014 р. заборгованість по виконавчому документу № 2-2614 виданого 23.06.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом становить 11055.93 грн. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.05.2015 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5197 (п'ять тисяч сто дев'яносто сім) гривень 45 копійок, нараховані станом на 12 серпня 2014 року, суму інфляційного збільшення суми заборгованості у розмірі 1030 (одна тисяча тридцять) гривень 63 копійок, нараховану станом на 12 серпня 2014 року та 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору. З листа МВ ДВС Ужгородського МРУЮ № 37589 від 04.09.2017 р. вбачається, що на виконанні МВ ДВС Ужгородського МРУЮ перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 712/12777/12 видане 29.12.2015 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу в розмірі 396054,54 грн., виконавчого листа № 308/11497/14 видане 09.09.2015 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6471,68 грн. та виконавчий лист 2-2614/11 виданий 23.06.2011 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 11055,93 грн. Заборгованість за виконавчим документом не погашена. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Отже, внаслідок укладання договору про перевід боргу та заміну сторони у зобов'язанні між сторонами виникли цивільні права та обов'язки. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Також частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання за договором про перевід боргу та заміну сторони у зобов'язанні від 18.03.2010 року. За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч умовам договору, свого зобов'язання в частині здійснення повернення боргу не виконав, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Cуд констатує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 15 вересня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно в розмірі 12251,82 грн., та проценти від простроченої суми розмір яких встановлено умовами договору за період з 15 вересня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно в розмірі 5255,57грн. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та проценти від простроченої суми в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Враховуючи викладене, cуд, перевіривши розрахунок процентів у розмірі 5255,57 грн. та розрахунок щодо інфляційних втрат , визнає їх арифметично вірними та обґрунтованими, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 12251,82 грн. інфляційних втрат та в частині стягнення 5255,57 грн. процентів за період з 15 вересня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно підлягають повному задоволенню. Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку позивач оцінює у сумі 5000,00 грн., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Між сторонами виникли правовідносини щодо порушення зобов'язального права. Правові наслідки порушення зобов'язального права передбачені нормами ст. 611 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Із змісту договору про перевід боргу та заміну сторони у зобов'язанні від 18.03.2010 року вбачається, що договором передбачено стягнення моральної шкоди за невиконання зобов'язання новим боржником. Оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.05.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто моральну шкоду у розмірі 1699,00 грн. за невиконання зобов'язання відповідачем , суд не вбачає підстав для повторного стягнення моральної шкоди . Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суми процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5255,57 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят п'ять гривень 57 копійок) грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 12251,82 (дванадцять тисяч двісті п'ятдесят одна гривня 82 копійок) грн., нараховані за період з 15 вересня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно є обгрунтованими і підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище, а позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають з підстав та мотивів викладених вище. В порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial