Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд скасувати накази Міністерства охорони здоров`я України (далі скорочено МОЗ) № 2361 від 19 жовтня 2020 року та № 2419 від 23 жовтня 2020 року у частині, що стосуються заявника (а.с.12 т.1). В подальшому, подав ще один позов про визнання незаконним наказу МОЗ за № 2750 від 27 листопада 2020 року. Дані дві справи вирішено розглядати в рамках спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, однак в подальшому здійснено перехід в спрощене позовне провадження з викликом учасників та обидва позови об`єднані в одне провадження (а.с.25 - 26 т.2). В обґрунтування заявленого позивач зазначив, що такі накази перешкоджають йому виконувати трудові обов`язки. Мало того, підстав для введення нової керівної посади в очолюваній позивачем установі не має, оскільки відсутні зміни в організації виробництва і праці. Відповідач МОЗ вимоги повністю заперечило та просило ухвалити відповідне судове рішення, адже оспорювані позивачем дії повністю відповідають чинному законодавству. Відповідач державна установа "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України", вимоги визнало повністю. Третя особа у судовому засідання вимоги заперечив, повністю підтримуючи доводи у даній частині представника МОЗ. Заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Суд зауважує, що інших доказів сторонами не подавалось, як і не ставилось питання про доповнення обсягу дослідженого судом. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області, отримував код платника податків, має пільги передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за посвідченням категорії 1 (а.с.14-16 т.1). Наказами МОЗ № 1363 від 3 листопада 2017 року та № 1636 від 7 вересня 2018 року вирішувались питання щодо реорганізації державних установ МОЗ, в тому числі державна установа "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" (далі за текстом скорочено ДУЖОЛЦ) (а.с.222-234 т. 1). 30 травня 2019 року наказом № 1199 виконуюча обов`язки Міністра охорони здоров`я затвердила статут державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України (нова редакція) з покладенням на виконуючого обов`язки такої установи [PERSON] здійснити певні дії, зокрема, подати на державну реєстрацію установчі документи (а.с.142-151 т.1). 14 березня 2020 року розпорядженням № 285-р Кабінет Міністрів України тимчасово до внесення змін до законодавства, заступника Міністра охорони здоров`я України Ляшка В.К. призначив головним державним санітарним лікарем України з покладенням на нього обов`язків визначати уповноважених осіб на здійснення повноважень головних державних санітарних лікарів відповідних адміністративно-територіальних одиниць (а.с.158 - 159 т.1). 26 червня 2020 року розпорядженням № 42 заступник Міністра охорони здоров`я - головний державний санітарний лікар України уповноважив [PERSON] здійснювати повноваження головного санітарного лікаря Житомирської області (а.с.133 т.1). 14 липня 2020 року управління держпраці у Житомирській області актом № ЖТ8231/617/АВ зазначено наступне. Відповідно до наданих для перевірки матеріалів встановлено, що [PERSON] прийнято на посаду виконуючим обов`язки директора ДУЖОЛЦ, а директора цієї ж установи [PERSON] не звільнено та\\або не відсторонено від займаної посади (а.с.32-37 т.1). 30 липня 2020 року тимчасово виконуючий обов`язки державної служби України з питань праці листом на адресу Кабінету Міністрів України повідомив наступне. Трудові відносини із виконуючим обов`язки директора ДУЖОЛЦ [PERSON] припинені шляхом виключення його з переліку виконуючих обов`язки директорів державних підприємств та державних установ МОЗ. Наявні фактичні відносини та діюче законодавство свідчить, що трудовий договір з [PERSON] не розривався, наказ про звільнення або переведення на іншу посаду не видавався. Таким чином, [PERSON] продовжує перебувати у трудових відносинах з МОЗ на посаді директора (а.с.38-39 т.1). 4 вересня 2020 року Міністерство юстиції України (далі скорочено МЮ) наказом № 3052/5 задовольнило скаргу [PERSON] і скасувало в ЄДРПОУ дію від 2 липня 2020 року за № 13051070025009389 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах" проведену державним реєстратором щодо ДУЖОЛЦ. Приймаючи рішення про скасування реєстраційної дії колегією МЮ встановлено наступне. 2 липня 2020 року державним реєстратором проведено реєстраційну дію про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язано із змінами в установчих документах, унаслідок якої змінено керівника та підписанта ДУЖОЛЦ. Підставою для проведення оскаржуваної реєстраційної дії слугував наказ МОЗ від 26 червня 2020 року № 31-О про призначення [PERSON] та наказ МОЗ № 1460 від 26 червня 2020 року про внесення змін до переліку виконуючих обов`язки директорів державних підприємств та державних установ. Колегією МЮ також встановлено, що зазначені накази МОЗ не містять інформації про звільнення [PERSON] і ставить під сумнів факт прийняття такого рішення МОЗ, а також суперечить законодавству, оскільки днем звільнення вважається останній робочий день працівника. Таким чином, колегією встановлено, що поданого обсягу документів було не достатньо для прийняття рішення і слід було зупинити розгляд звернення (а.с.27 - 31 т.1). 22 вересня 2020 року головний державний санітарний лікар України на адресу виконуючого обов`язки державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" [PERSON] направив лист, яким, серед іншого, повідомив наступне. МОЗ, відповідно до покладених на нього обов`язків, утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації у тому числі заклади охорони здоров`я, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади керівників. Листом звертається увага, що з [PERSON] не укладався трудовий договір на умовах контракту. Наказом МОЗ № 689 від 8 липня 2016 року внесені зміни в наказ № 644 від 1 липня 2016 року на [PERSON] , було покладено обов`язки директора ДУЖОЛЦ та відповідно до наказу № 1460 від 26 червня 2020 року [PERSON] виключено з переліку виконуючих обов`язки директорів державних підприємств та державних установ МОЗ затверджених наказом № 644 від 1 липня 2016 року (а.с.183 т.1). 19 жовтня 2020 року наказом № 2361 МОЗ введено на заміну посади директора посаду генерального директора, зокрема та, що стосується предмету спору, в ДУЖОЛЦ (а.с.17-24 т.1). Цим самим наказом затверджено статут ДУЖОЛЦ (нова редакція) (а.с.134 - 141 т.1). 21 жовтня 2020 року позивача викликали до МОЗ з метою вирішення виробничих питань (а.с.152-155 т.1). 23 жовтня 2020 року наказом № 2419 МОЗ внесені зміни до наказу №2361 в частині призначення керівника Лабораторного центру в іншому регіоні (а.с.25-26 т.1). 28 жовтня 2020 року зупинено розгляд документів, поданих [PERSON] для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу ДУЖОЛЦ у зв`язку із не наданням належним чином завірених документів (а.с.235-236 т.1). 13 листопада 2020 року позивача, шляхом направлення листів за місцем роботи та проживання просили терміново прибути до МОЗ (а.с.156 - 157 т.1). 14 листопада 2020 року наказом МОЗ № 469-к міністр поклав виконання своїх обов`язків на час тимчасової непрацездатності на свого заступника (а.с.48,49,74,75 т.2). 27 листопада 2020 року наказом № 2750 МОЗ в наказ № 2361 внесені зміни і визначено перелік осіб на яких покладається виконання обов`язків генеральних директорів лабораторних центрів, що належать до сфери управління МОЗ, зокрема на [PERSON] , щодо Житомирської державної установи (а.с.131-132 т.1; а.с.22 т.2). 24 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги на рішення від 28 жовтня 2020 року про зупинення розгляду документів поданих [PERSON] для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу ДУЖОЛЦ у зв`язку із правильними діями державного реєстратора (а.с.237-250 т.1). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовано правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Досліджені судом та надані сторонами матеріали, суд вважає, не свідчать про обмеження прав позивача, як працівника виконувати трудові обов`язки взагалі та в тому числі як директора згадуваної установи, щоб вимагало скасовувати оскаржувані рішення. Щонайменше, доказів такого суду надано не було. Так, позивачем не надано жодних матеріалів, які б свідчили про створення оскаржуваними наказами перешкод у виконанні позивачем трудових обов`язків, оскільки позивача не звільняють з роботи, не обмежують наявний обсяг виконуваних обов`язків і не зменшують заробітну плату. Мало того, на переконання суду, МОЗ, як орган до компетенції якого віднесено ДУЖОЛЦ, має право створювати як нові посади, ліквідовувати існуючі та вносити змінити в організацію функціонування останнього, що і було зроблено наказами № 2361 від 19 жовтня 2020 року та № 2419 від 23 жовтня 2020 року з урахуванням змін відповідно до наказу № 2750 від 27 листопада 2020 року. Навіть наявність двох посад директора та генерального директора установи, на переконання суду, не заборонені чинним законодавством, адже такі повноваження МОЗ є його виключною компетенцією і лише останнім визначається спосіб та засади його функціонування і управління. В разі наявності спірних питань щодо функціонування одночасно двох посад то вони можуть бути вирішені тим самим власником в особі Міністерства охорони здоров`я України або судом. Наразі, таких питань сторонами не наведено та судом не встановлено. Чисельні невиконання позивачем, як працівником вказівок керівництва, в даному випадку МОЗ, тобто профільним міністерством в умовах дії на території України пандемії, щодо з`явлення з метою вирішення виробничих та інших нагальних питань (а.с.152-155 т.1; а.с.156-157 т.1) суд вважає, спростовує доводи позивача про обмеження прав на працю працівника та навпроти і щонайменше свідчать про здійснення дій, які унеможливлюють проведення реформування даної сфери (а.с.134-141 т.1; а.с.158-159 т.1). Перебування позивача на лікарняному не звільняло його від виконання таких вказівок власника після одужання. Обґрунтування власних вимог позивачем з посиланням на рішення Міністерства юстиції України, яким скасовувалось рішення про здійснення реєстрації новопризначеного керівника особи як керівника установи, а також висновки з даного приводу інших органів, що призначати генеральним директором установи можливо лише за наявності вакантної посади директора, суд не приймає до уваги та не погоджується з ними, оскільки вважає виключними повноваженнями власника в даному випадку МОЗ, визначати кількість та спосіб керівництва підпорядкованих установ, а також визначати обсяг повноважень кожного. Мало того, рішення Міністерство юстиції України в частині скасування реєстрації нового керівника, на переконання суду, стосувалось лише процедурної сторони даного питання та не стверджувало про відсутність повноважень МОЗ вводити та призначати нову посаду як штатну одиницю в підпорядкованій установі та, тим більше, не вказували на здійснення дій, які обмежують трудові права позивача. В подальшому, зупинення проведення реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу у зв`язку із ненаданням належним чином завірених копій документів, на переконання суду, підтверджують правильність зроблених судом висновків з даного питання. Доводи представника позивача щодо того, що наказ МОЗ був підписаний не повноважною особою, суд вважає голослівним та не підтвердженим будь-якими доказами і не можуть бути враховані судом при прийнятті даного рішення. Мало того, надані відповідачем матеріали про покладення обов`язків Міністра охорони здоров`я наказом №469-к від 14.11.2020 року на певну особу спростовують і такі доводи позивача (а.с.48,49,74,75 т.2). Не заслуговують на увагу та вважаються судом голослівними твердження позивача і щодо відсутності у позивача повноважень на введення нової посади генерального диктора, адже не має змін в організації виробництва і праці. Судом встановлено, що останні роки ДУЖОЛЦ зазнає суттєвих змін як щодо підпорядкування, так і організації керівництва. Щодо останнього свідчить декілька затверджуваних редакцій статуту установи. Таким чином, МОЗ на стадії реформування даної сфери, суд вважає, мало повноваження приймати оскаржувані накази загалом та в частині на які посилається позивач. Так само, суд вважає голослівними твердження позивача щодо того, що між ним та МОЗ наразі діє безстроковий трудовий договір щодо керівництва ДУЖОЛЦ, адже надані МОЗ матеріали, зокрема наказ № 1199 від 30 травня 2019 року свідчить про призначення [PERSON] саме виконуючим обов`язки директора установи. Посилання позивача на численні рішення судів з приводу існування між позивачем і МОЗ безстрокового трудового контракту без надання на дослідження відповідних судових актів, судом вважається недоведеним у встановленому законом порядку. Результати вирішення спору не дають підстав для здійснення розподілу витрат понесених позивачем. Судові витрати відповідача не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed