Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс" (далі по тексту - відповідач 1, ТОВ "Кредекс Фінанс"), Публічного акціонерного товариства "Банк Восток" (далі по тексту - відповідач 2, ПАТ "Банк Восток") про визнання недійсним договору. В процесі розгляду справи в якості співвідповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (далі по тексту - відповідач 3, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.11.2006 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Агробанк» було укладено Кредитний Договір №110.840.06.19 від 24.11.2006 року (далі по тексту - Кредитний Договір), в якості забезпечення зобов'язань за яким було укладено Іпотечний договір №110.840.06.19.1 від 24.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2009 року задоволені вимоги ВАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», який є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ «ХК БАНК», що є правонаступником ЗАТ «Агробанк», до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором. З 15.04.2011 року ПАТ «Банк Восток» є правонаступником ПАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», який, в свою чергу, є правонаступником ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК». 26.09.2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги №7 від 26.09.2011 року та Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №110.840.06.19.1 від 24.11.2006 року. Позивач просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №7 від 26.09.2011 року, який було укладено між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» в частині уступки новому кредитору, а саме ТОВ «Кредекс Фінанс», прав вимоги за Кредитним Договором, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, враховуючи те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2009 року позовні вимоги ВАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» задоволено, розірвано Кредитний Договір, у зв'язку з чим зобов'язання боржника перед первісним кредитором на встановлених вказаним Кредитним Договором умовах припинено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки кредитор може уступити право вимоги тільки до прийняття рішення судом. В процесі розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, відповідно до нової редакції позовної заяви, позивач просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №7 від 26.09.2011 року, який було укладено між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс», в частині уступки новому кредитору, а саме ТОВ «Кредекс Фінанс», права вимоги за Кредитним Договором, та визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 17.02.2014 року в частині уступки новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги за Кредитним Договором. В судових засіданнях позивач та його представник [PERSON] позовну заяву, з урахуванням уточнень, підтримали з підстав, викладених в ній, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 - Т.В.Жебель заперечив з приводу задоволення позовної заяви, просив відмовити у задоволенні позову. В своїх письмових запереченнях наголошує на тому, що згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу, в тому числі й на стадії звернення судового рішення до виконання, а тому вимога позивача про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №7 від 26.09.2011 року, що був укладений між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс», є безпідставною та необґрунтованою. Представник відповідача 2 в судове засідання не з'являвся, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Представники відповідача 3 - О.В.Хуторянець та Т.В.Жебель в судовому засіданні заперечили з приводу задоволення позову, просили відмовити. Суд, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2006 року між ним та Закритим акціонерним товариством «АГРОБАНК» було укладено Кредитний Договір №110.840.06.19 від 24.11.2006 року, в якості забезпечення зобов'язань за яким було укладено Іпотечний договір №110.840.06.19.1 від 24.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2009 року задоволені вимоги ВАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», який є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ «ХК БАНК», що є правонаступником ЗАТ «Агробанк», до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні встановлено, що з 15.04.2011 року ПАТ «Банк Восток» є правонаступником ПАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК», який, в свою чергу, є правонаступником ЗАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК». 26.09.2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги №7 від 26.09.2011 року та Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №110.840.06.19.1 від 24.11.2006 року. 17.02.2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, згідно якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за Кредитним Договором, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк». Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаних Договорів недійсними, позивач посилається на те, що чинне законодавство не надає стягувачеві права уступити виконання судового рішення іншій особі, посилаючись на п. 10 інформаційного листа Вищого арбітражного суду України №01-8/241 від 01.07.1996 року «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства» при вирішенні спорів. Так, відповідно до п. 10 інформаційного листа Вищого арбітражного суду України №01-8/241 від 01.07.1996 року «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства», у статті 197 Цивільного кодексу України (1540-06) йдеться про уступку вимоги кредитора іншій особі, а не про уступку цій особі права стягнення за рішенням суду. Чинне законодавство не надає стягувачеві права уступити виконання судового рішення іншій особі. Отже кредитор може уступити право вимоги тільки до прийняття рішення судом. Слід звернути увагу, що вказаний лист дає роз'яснення щодо застосування при вирішенні спорів окремих норм чинного законодавства. У даному випадку в п. 10 вказаного листа роз'яснюється ст. 197 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року №1540-VІ, який втратив чинності 01.01.2004 року, на підставі прийняття Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV. Суд звертає увагу на те, що на момент спірних правовідносин діяв Цивільний Кодекс України від 16.01.2003 № 435-IV, а отже сторони при укладенні Договорів відступлення права вимоги керувалися нормами чинного законодавства. Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, підготовлене суддею Верховного Суду України Д.Д. Луспеником та головним консультантом відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики З.П.Мельник, к.ю.н., затверджене суддями Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, із змінами і доповненнями від 01 грудня 2011 року, Верховний суд України зазначає, що зважаючи на характер правовідносин сторін, які регулюються параграфом 2 гл. 71 ЦК («Кредит»), змісту норм статей 598- 599 та ст. 653 цього Кодексу, cудам слід звертати увагу на те, що законодавець розрізняє поняття «розірвання договору» і «припинення зобов'язання/договору». Ці поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені цими правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення договору. Таким чином, у силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області, розриваючи Кредитний Договір виходив з того, що відбувається дострокове стягнення заборгованості на підставі не виконання умов Кредитного Договору однією із сторін, у даному випадку позичальником, за таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, яка регламентує підстави розірвання договору, договір за яким відбувається стягнення підлягає розірванню. Зобов'язання по Кредитним Договором припиняється після повного виконання умов Кредитного договору, у даному випадку виконання позичальником зобов'язань по сплаті заборгованості за Кредитним Договором. Відповідно до частини першої ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісною кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, на момент укладення оспорюваних Договорів про відступлення право вимоги, Кредитний Договір, укладений між позивачем та ЗАТ «Агробанк», було розірвано, проте рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області не було виконано в частині стягнення з позивача грошової суми. Відповідно до стаття 378 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Суд звертає увагу на те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2012 року, замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №2-2896/09 від 30.11.2009 року з ВАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» на ТОВ «Кредекс Фінанс». Дана ухвала не була оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, у зв'язку з чим набрала законної сили 17.07.2012 року. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс", Публічного акціонерного товариства "Банк Восток", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", про визнання недійсним договору є необґрунтованими. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed