Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просив: -визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права і принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], зареєстрований за адресою: 65009, [ADDRESS]) інформацію, поширену [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], адреса проживання: 65042, [ADDRESS]) в соціальній мережі fасеbоок. а саме публікації: ohttps://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456111754844051; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456124981509395; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/457248718063688; https://www.facebook.com/photo.php?fbid=460101611111732&aal;set=а.147314385723791.1073741831.100013356913794&as4;tуре=3&aas;theater; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/460085397780020. -Зобовязати [PERSON] видалити з соціальної мережі fасеbоок публікації: ohttps://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456111754844051; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456124981509395; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/457248718063688; ohttps://www.facebook.com/photo.php?fbid=460101611111732&aww;sеt=а.147314385723791.1073741831.100013356913794&a73;tуре=3&a//;thеаtег; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/460085397780020. -Зобовязати [PERSON] опублікувати на своїй сторінці в соціальній мережi facebook публічне вибачення відносно [PERSON], а також вступну та резолютивну частини ухваленого рішення суду. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі facebook, а саме: https://www.facebook.com/NatalLuk, поширила інформацію, що є недостовірною та прямо стосується [PERSON]. Відповідач у своїх публікаціях від 30 травня 2018 року (https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456111754844051, https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456124981509395) публічно звинуватила Позивача в проведенні «мошенических действий» по відношенню до неї та невизначеного кола осіб, у тому що «нас хотят выкинуть на улицу, ободрав до нитки», а також, що «семья [PERSON]» представники «государства-агрессора РФ, держат в заложниках граждан». Твердження які містяться в даних публікаціях є нічим не аргументованими звинуваченнями у злочинних діях, які висвітлюються широкому колу осіб. 02 червня 2018 \~ \~ \~ \~року в \~ \~ \~ \~своїй публікації https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/457248718063688 Відповідач проголошує образливі та безпідставні твердження «одесити, не вкладайте кошти в кримінал! На рынке недвижимости Одессы орудует семейка недозастройщиков с криминальным душком». Тим самим продовжуючи потік негативної інформації в адресу Позивача. 07 червня 2018 року відповідач оперуючи тими ж доводами, що і у попередніх публікаціях продовжила ганебний наклеп на Позивача стверджуючи наступне: «Я опасаюсь за свою жизнь! Кто бы мог подумать, что я стану объектом очень пристального внимания "Русской весны" граждан РФ в Одессе и представителей Одесской Бандитской Республики (https://www.facebook.com/photo.php?fbid=460101611111732&a;Я;set=а.147314385723791.1073741831.100013356913 794&aст;tуре=3&aто;thеаtег). В \~ \~ \~ \~публікації \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~08 \~ \~ \~ \~червня \~ \~ \~ \~2018 \~ \~ \~ \~року (https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/460085397780020) продовжено потік звинувачень та тверджень, що ганьблять Позивача та принижують його загальнолюдські якості, а саме «Сограждане, если вы хотите получить массу проблем, обращайтесь к [PERSON]., они с их лёгкой руки организуют вам ежедневный АД!), «как утверждал [PERSON] 18.05.2018 он закроет в любом случае взятками "архитектуре"», «[PERSON] оказывать на меня постоянное давление, путем шантажа», «обдурив и ободрав меня», «ОНИ С ГОЛОВОЙ ДРУЖАТ? Или ВАТА там надежно засела???» Всі вищезазначені публікації, на думку позивача, є категоричними, безальтернативними, продекларованими як істинні, без відповідного їх обґрунтування, розбору, аналізу, висловлювання міркувань, думок, оціночного характеру, тобто не є критикою в адресу [PERSON], зазначені твердження є наклепницькими, такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію Позивача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Судом встановлено, що в соціальній мережі facebook, а саме: https://www.facebook.com/NatalLuk, поширино інформацію, що на думку позивача є недостовірною та прямо стосується [PERSON]. Висловлювання в публікаціях від 30 травня 2018 року (https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456111754844051,https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456124981509395), що «нас хотят выкинуть на улицу, ободрав до нитки», а також, що «семья [PERSON]» представники «государства-агрессора РФ, держат в заложниках граждан» та висловлювання від 02 червня 2018 року в \~ \~ \~ \~публікації https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/457248718063688 «одесити, не вкладайте кошти в кримінал! На рынке недвижимости Одессы орудует семейка недозастройщиков с криминальным душком», містить припущення про певні події та оціночні судження, так як чітких обвинувачень у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень позивачем на переконання суду не містять. Висловлювання 07 червня 2018 року «Я опасаюсь за свою жизнь! Кто бы мог подумать, что я стану объектом очень пристального внимания "Русской весны" граждан РФ в Одессе и представителей Одесской Бандитской Республики (https://www.facebook.com/photo.php?fbid=460101611111732&aпр;set=а.147314385723791.1073741831.100013356913 794&aви;tуре=3&aу ;thеаtег). В \~ \~ \~ \~публікації \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~08 \~ \~ \~ \~червня \~ \~ \~ \~2018 \~ \~ \~ \~року (https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/460085397780020) зазначено: «Сограждане, если вы хотите получить массу проблем, обращайтесь к [PERSON]., они с их лёгкой руки организуют вам ежедневный АД!), «как утверждал [PERSON] 18.05.2018 он закроет в любом случае взятками "архитектуре"», «[PERSON] оказывать на меня постоянное давление, путем шантажа», «обдурив и ободрав меня», «ОНИ С ГОЛОВОЙ ДРУЖАТ? Или ВАТА там надежно засела???» Відповідно до\~ст.32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34\~Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року\~(набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно із ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із абз. 2 п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Пунктами 11 та 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. За змістом ст.\~68\~Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 34\~Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч.1 ст.\~277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вимогами ст.\~5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи»\~№ 1\~від 27\~лютого 2009\~року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної чи\~юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . Відповідно до п. 15 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи»\~№ 1\~від 27\~лютого 2009\~року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Таким чином, згідно з положеннями статті 277\~ЦК і статті 12\~ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. За правилами ст.\~277\~ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до частини 2 статті 30 ЗУ «Про Інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч.1 ст.2\~Закону України\~«Про друковані\~засоби масової\~інформації (пресу)\~в Україні»\~від 16\~листопада 1992\~року N\~2782-XII свобода\~слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації. Відповідно до ст.30 Закону України\~«Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч.2). У відповідності до п.19 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року N\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шувалов проти Естонії» від 29.05.2012 року, в якому ЄСПЛ дійшов висновку про відсутність порушення пункту 2 статті 6 Конвенції з огляду на те, що всі інформування («суддя підозрюється в отриманні хабаря», «справу судді передано до суду», «суддя обвинувачується в отриманні хабаря від особи, справа якої була в його провадженні», тощо ) створювали чітке уявлення про обвинувачення, а не вину особи. Згідно з приписами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до п.25, 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів у порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. З наданих документів до суду не вбачається, в чому саме полягають порушення прав Позивача, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що його права та свободи порушені, не наведено доказів, у чому полягає порушення його прав. Разом з тим, позивач не довів розповсюдження у соціальній мережі facebook на сторінці особисто відповідачем вказаної вище інформації та наявність таких публікацій, окрім поданих до суду роздруківок.. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації задоволенню не підлягають. Оскільки у судовому засіданні не встановлено підстав для визнання інформації, яка містилася в соціальній мережі facebook, а саме: https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456111754844051; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/456124981509395; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/457248718063688; https://www.facebook.com/photo.php?fbid=460101611111732&a п;set=а.147314385723791.1073741831.100013356913794&aві;tуре=3&aам;theater; https://www.facebook.com/NatalLuk/posts/460085397780020, недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а є оціночними судження, тому й підстав для задоволення вимоги про видалення зазначених публікацій з соціальної мережі не має. Також, відповідно до п. 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту честі, гідності, за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. ст.\~16,\~277 ЦК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно з положеннями\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed