Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 183,40 та упущеної вигоди в розмірі 10 000,00 грн. Позов мотивує тим, що 19.06.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ -2106» номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля марки «ВАЗ -2107» номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 29.07.2020 року постановою Шполянського районного суду Черкаської області по справі №710/729/20 винуватцем ДТП визнано [PERSON] . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено СК Ю. ЕС. АЙ . Страховою компанією 24.09.2020р. виплачена сума відшкодування у розмірі 16 816,60 грн. Проте, ураховуючи численні пошкодження автомобіля, його відновлення є недоцільним та неможливим, а виплата страхової компанії не є достатньою для купівлі нового автомобіля. Тому вважає, що різниця між вартістю автомобіля, яка складає 20000,00 грн, за яку позивач його придбав, та страховою виплатою в розмірі 16816,60 грн, яка складає 3183,40 грн підлягає відшкодуванню з відповідача на його користь. Крім того, позивач зазначає, що мав намір влаштуватися водієм таксі на власному автомобілі. Після ДТП це стало неможливим, тому він втратив можливість заробітку. Упущена вигода становить 10 000,00 грн. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 05.11.2020 відкрито провадження у справі. Справу віднесено до малозначної, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання з`явився та підтримав позовні вимоги. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.Відзив до суду на позов не надав. 24.03.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 29.07.2020 року у справі № 710/729/20 19.06.2020 року о 15 год.30 хв. в м.Шпола по вул. Нахімова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 210740 та ВАЗ 21063, винним у якій визнано [PERSON] , що відповідачем не заперечено, та відповідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вказана постанова набрала законної сили 11.08.2020 року (а.с.5-6). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого ТСЦ 7141, транспортний засіб марки ВАЗ 21063, тип -загальний легковий седан -В, номер шасі, кузова рами - [NUMBER] , колір - білий, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 12.03.2019, належить на праві власності [PERSON] (а.с.7-8). Нормами ч.1 ст. 15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України встановлно, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема шляхом звернення до суду. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 8 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Позивач, звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача 3183,40 грн, обґрунтовував таку вимогу тим, що у зв`язку із численними пошкодженнями кузову автомобіля та його силових частини в наслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, була порушена геометрія кузову, що потребує заміни всього кузову автомобіля, однак повноцінне відновлення автомобіля є недоцільним та неможливим. В обґрунтування розміру стягнення у сумі 3183,40 грн зазначив, що вказана сума є різницею між вартістю автомобіля ВАЗ 2106 н.з. [NUMBER] , який придбано ним за 20000,00 грн та страховою виплатою, яка склала 16816,60 грн, та якої не достатньо для придбання нового автомобіля. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України від 01.07.2004 року № 1961-VІ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року справа № 755/18006/15-ц. У пункті 15 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлюваного ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно положень ст.. 30 Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, яка діє, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ч.5 та ч.7 ст.81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами, суд у свою чергу не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч.1 ст. 80 ЦПК України) Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У супереч наведеним нормам права, позивачем не надано доказів розміру завданої шкоди, доказів, що пошкоджений в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.06.2020 року за участю відповідача, транспортний засіб ВАЗ 2106 д.з. [NUMBER] не може бути відновлено або вартість його відновлюваного ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, доказів вартості автомобіля до та після ДТП. Позивач зазначив, що йому було виплачено страховою компанією суму відшкодування у розмірі 16 816,60 грн, проте ні договору страхування, ні будь-яких документів від страхової компанії щодо розрахунку (калькуляції, оцінки) суми страхового відшкодування, фіксації збитків внаслідок ДТП, їх розміру, позивачем не надано. До наданої на підтвердження виплаченої суми страхового відшкодування квитанції від 24.09.2020 року про переказ коштів на ім`я позивача в розмірі 16816,60 грн, суд ставиться критично, оскільки в ній не вказаний платник та його код, а призначення платежу зазначено як «Швидка копійка», тому не можливо ідентифікувати ні платника, ні призначення платежу. Такий доказ не підтверджує той факт, що виплачена сума коштів є саме страховим відшкодовуванням при ДТП. Крім того, суд звертає увагу, що сама по собі квитанція про виплату страхового відшкодування не є підтвердженням розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у вказаному позивачем розмірі є необгрунтованими та не підтверджені належними доказами. Необґрунтованими є і позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди виходячи з наступного. Позивач обгрунтовуючи вимоги у цій частині посилається на те, що він мав на меті влаштуватись на роботу водієм таксі на власносму автомобілі. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною третьою наведеної норми встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивач не довів жодними доказами, що він міг і повинен був реально отримати дохід в розмірі 10 000,00 грн, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи норми права, які регулюють правовідносини між сторонами, зважаючи на принцип диспозитивності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Судові витрати залишити на рахунку позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладено,

Outcome: dismissed