Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

11 грудня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просять визнати за кожним право власності у порядку спадкування на 1/3 частину домоволодіння з господарськими спорудами, яке знаходиться по [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачі звернулися до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4199/02-31 від 19 грудня 2014 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки спадкодавець за життя не оформив право власності та не забезпечив його державної реєстрації. А тому, це в свою чергу унеможливлює оформлення права на спадщину в загальному порядку. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Першої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 9), який доводився батьком позивачам. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя, спадкодавцем заповіту складено не було. Протягом життя спадкодавця у літньому віці позивачі постійно утримували та допомагали батьку. Першою чернігівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 12/1999 до майна померлого [PERSON], спадкоємцями майна якого за законом є в рівних частинах його діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 19 грудня 2014 року позивачі звернулися до Першої чернігівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4199/02-31 від 19 грудня 2014 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Мотивована постанова тим, що спадкодавець за життя не оформив право власності та не забезпечив його державної реєстрації (а/с 28). Таким чином, оскільки позивачами не надано нотаріусу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок, а тому даний житловий будинок не входить до складу спадщини і на нього неможливо видати свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до [INFO], а тому спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивачів підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved