Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

До суду звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 105124,86 грн. та судові витрати - 1762,00 грн. (а.с.3-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 серпня 2012 року між банком та відповідачем був укладений договір №б/н, за яким [PERSON] був наданий кредит у розмірі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, внаслідок чого, станом на 30.11.2017 р., утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 105124,86 грн., яка складається з: 7773,79 грн. заборгованість за кредитом, 94051,07 грн. - по процентам за користування кредитом та 3300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Оскільки по теперішній час відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитну заборгованість не погасив, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав клопотання в якому просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач надав відзив на позов (а.с.58-60) та заперечення (а.с.124-126) на відповідь позивача, в яких просить суд задовольнити позов частково та застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом та пені. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що кредитна картка, яку він отримав від банку для користування кредитом має термін дії до червня 2015 року, у зв`язку з чим, банк мав 30.06.2015 року припинити нарахування процентів за користування кредитом та, з урахуванням трирічного строку позовної давності, вимагати повернення залишку кредиту з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Також відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення пені і штрафу у зв`язку з тим, що згідно ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про їх стягнення застосовується позовна давність в один рік. Відповідач подав заяву (а.с.134) в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.08.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір в порядку передбаченому ч.1 ст.634 ЦК України, шляхом приєднання до запропонованих банком умов. Підписана відповідачем заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, розміщеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають кредитний договір від 02.08.2012 року (а.с.13-39). Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту (максимальної суми кредиту) на картковий рахунок (платіжну картку), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому, на підставі положень та повноважень визначених в пунктах 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг позивач збільшив кредитний ліміт до 8000,00 грн. Для користування кредитом позивач надав відповідачу кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] з терміном дії до червня 2015 року (а.с.127). Із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та пояснень позивача від 30.01.2019 року №15719-ВБ вбачається, що під час укладання кредитного договору від 02.08.2012 року діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 36% на рік, що складає 3,0% на місяць. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.7-12) (графа «Процентна ставка (поточна)») вбачається, що продовж дії кредитного договору ставка за користування кредитом змінювалась, а саме: з 02.08.2012 до 31.12.2012 року діяла ставка 36 %, з 01.01.2013 до 31.08.2014 року - 30%, з 01.09.2014 до 31.03.2015 року - 34,8 % та 43,2 % з 01.04.2015 по 30.11.2017 року. Право в односторонньому порядку змінювати ставку позивач обґрунтовує приписами пункту 1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, чинних на дату укладення договору кредитування (https://privatbank.ua/terms/Повний договір(актуальний на 01.04.2012). Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ч.2 та ч.3 ст.1056-1ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Згідно з ч.4 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року у справі №489/9289/14-ц, у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. З позову, відповіді на відзив, а також пояснень банку від 30.01.2019 року № 15719-ВБ (а.с.3-6, 64-66, 106) вбачається, що сповіщення про зміну процентної ставки здійснювалось за допомогою програмного комплексу про направлення SMS-повідомлень. Вказаний спосіб повідомлення є неналежним. У Постанові від 14.03.2018 року у справі №515/1844/16-ц Верховний Суд України роз`яснив, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити укладення між сторонами договору про зміну умов кредитування, як того вимагає ст.1056-1 ЦК України, у зв`язку з чим, продовж всього строку дії кредитного договору та у розрахунку заборгованості, правомірним є застосування ставки 36% на рік (3,0% на місяць). Відповідно до п.2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, чинних на дату укладення договору кредитування, (https://privatbank.ua/terms/Повний договір (актуальний на 01.04.2012)), для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Згідно п.2.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Картки, включно. Для користування кредитом позивач надав відповідачу кредитну картку «Універсальна» №. [NUMBER] з терміном дії до червня 2015 року ("expires end 06/15") (а.с.127). Отже останнім днем дії картки було 30.06.2015 року. За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.12.2018 року у справі №524/1006/16-Ц, строк погашення кредиту у повному обсязі визначається останнім днем місяця вказаного на картці (поле місяць і рік). Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Викладену правову позицію слід розуміти так, що банк має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише у межах строку на який відповідний кредит було надано, тобто до останнього дня дії карки. Після настанням терміну повернення кредиту в повному обсязі кредитор втрачає право нараховувати відсотки, та набуває право здійснювати нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні нарахування та три проценти річних). Пунктом четвертим та третім частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, оскільки останнім днем дії кредитної карти було 30.06.2015 року, то позивач мав 30.06.2015 року зупинити нарахування процентів за користування кредитом за договором від 02.08.2012 року та вимагати від відповідача повернення залишку кредиту з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2012 року позивач звернувся до суду 05.02.2018 року. З огляду на вищевикладене з відповідача підлягає стягненню 7773,79 гривень - заборгованості за кредитом. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом, суд приходить до наступного. З доданого до позову витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (графа «Обов`язковий щомісячний платіж») вбачається, що користувач кредитом зобов`язаний був щомісячно погашати 7% від заборгованості за кредитом, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості. Також, щомісячно здійснювалось нарахування процентів на залишок заборгованості за користування кредитом (графа "Базова % ставка в місяць"). Отже, банком була встановлена щомісячна періодичність виконання грошових зобов`язань. Згідно правової позиції викладеної Верховним судом України у постановах від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі № 6-61цс14 за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст. 261 ЦК України). Враховуючи те, що відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України банк 30.06.2015 року мав зупинити нарахування процентів за користування кредитом у зв`язку із закінченням строку дії картки, а до суду із позовом звернувся 09.02.2018 року, то стягненню з відповідача підлягають проценти за період з 09.02.2015 по 30.06.2015 року у сумі 932,85 грн. (7773,79 х 36% : 12 х 4 місяця). Позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що їх заявлено з порушенням строку позовної давності. Згідно п.1.5.21, п.1.5.32 Умов та Правил надання банківських послуг, чинних на дату укладення договору кредитування, а також доданого до позову витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (графа "Штраф") вбачається, що за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи те, що відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України позивач мав 30.06.2015 року зупинити нарахування процентів за користування кредитом у зв`язку із закінченням строку дії картки "Універсальна" №.[NUMBER], а до суду із позовом банк звернувся 09.02.2018 року, то права на стягнення штрафу та пені банк не має. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом №б/н від 02.08.2012 в розмірі 7773,79 грн. та відсотки за користування кредитними коштами в сумі 932,85 грн., а всього 8706,64 грн. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 18.01.2018 та 14.12.2017 (а.с.1,2) позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Розмір позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» складав 105124,86 грн., які суд задовольняє частково в розмірі 8706,64, що становить 8,282% задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням того, що позов підлягає задоволенню частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 145,93 грн.

Outcome: partial