Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У травні 2020 року позивач товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Біла» звернувся до суду із позовною заявою до приватного агропромислового підприємства «Дзвін», [PERSON] , державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення про державну реєстрацію речового права оренди щодо земельної ділянки. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області про забезпечення позову від 22 травня 2020 року заборонено до набрання рішенням суду у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Біла» до приватного агропромислового підприємства «Дзвін», [PERSON] та державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича про визнання недійсним договору оренди землі, та скасування рішення про державну реєстрацію речового права оренди законної сили приватному агропромисловому підприємству «Дзвін» (код ЄДРПОУ 30787900) або будь-яким особам від його імені вчиняти будь-які дії на підставі оскарженого договору оренди землі № 1 від 21.02.2020 року, зокрема, щодо користування земельною ділянкою загальною площею 1,97 га, кадастровий номер 6125581000:01:005:0219. Від представника позивача Шаповала В.В. надійшло клопотання, в якому повідомлялося, що на підставі Рішення Єдиного Учасника №0709/2020 від 07.09.2020 назву ТОВ "Нива Біла" було змінено на товариство з обмеженою відповідальністю "Калина Фармінг". Відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В подальшому для цілей даного судового провадження застосовано нове найменування позивача як юридичної особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Калина Фармінг". В позовній заяві представник позивача вказав, що 10 травня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Біла» уклало з гр. [PERSON] договір оренди землі. Цей Договір був належним чином зареєстрований у встановленому законом порядку в Держкомзему у Чортківському районі Тернопільської області. За умовами Первісного Договору [PERSON] , як орендодавець, передала ТОВ «Нива Біла», як орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Білівської сільської ради загальною площею 1,97 га, кадастровий номер 25581000:01:005:0219. Відповідно до п. 8 Первісного Договору його було укладено на 10 (десять) років, тобто до 10.05.2022. Позивачу стало відомо, що 21 лютого 2020 року [PERSON] як власник земельної ділянки кадастровий номер 6125581000:01:005:0219 уклав інший договір оренди землі з Приватним агропромисловим підприємством «Дзвін», хоча продовжував діяти первісний. Повторну державну реєстрацію права оренди тієї ж земельної ділянки за іншим орендарем здійснено реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В. рішенням індексний номер 51348441 від 27.02.2020 року, номер запису про інше речове право 35687322 від 25.02.2020року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2041184261255. При цьому на дату укладення Оскаржуваного Договору відповідна земельна ділянка продовжувала знаходитися у законному користуванні Позивача на підставі раніше даного Первісного Договору, який залишається чинним, не розірваний і не припинений достроково сторонами, чим порушуються права позивача. Укладання між ПАП «Дзвін» та [PERSON] оскаржуваного Договору та державна реєстрація права оренди земельної ділянки за ПАП «Дзвін» на підставі цього оскаржуваного Договору за наявності раніше укладеного і чинного Первісного Договору і зареєстрованого права оренди позивача щодо тієї ж земельної ділянки, є незаконними діями, що порушують положення діючого законодавства України, яке регулює відносини оренди землі. Новий договір з іншим орендарем може бути укладено лише після припинення дії попереднього договору, тому вважають свої права порушеними. Представник відповідача ПАП «Дзвін» подав відзив на позовну заяву, в якому вказується, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються з наступних причин. Договір оренди №1, укладений 21 лютого 2020 року між [PERSON] та Приватним агропромисловим підприємством «Дзвін» щодо земельної ділянки площею 1,97 га, кадастровий номер 6125581000:01:005:02І9 був розірваний, про що 09 червня 2020 року було внесено відповідний запис про припинення іншого речового права (номер запису № 35687322) у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. На підставі вище викладеного станом на сьогодні 09 червня 2020 року відсутній предмет спору. У зв`язку з відсутністю предмету спору, просять закрити провадження. Після надходження відзиву на позов позивач уточнив позовні вимоги. Стало відомо, що після відкриття провадження у цій справі ПАП «Дзвін» та [PERSON] уклали угоду про дострокове розірвання оскаржуваного договору оренди, про що державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Буркою С.І. було зроблено відповідний запис про припинення відповідного іншого речового права у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Зазначені обставини означають, що в ході розгляду даної судової справи відпала необхідність у розгляді позовної вимоги про скасування рішення Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича №51348441 від 27.02.2020 року про державну реєстрацію оренди земельної ділянки кадастровий номер 6125581000:01:005:0219, номер запису про інше речове право 35687322 від 25.02.2020року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2041184261255, оскільки державним реєстратором фактично виконано цю вимогу і самостійно скасовано це рішення внаслідок дій відповідачів. Разом з тим, оскільки відповідачі ПАП «Дзвін», [PERSON] не визнають позов, про що прямо зазначено у відзиві, тобто не вважають оскаржуваний договір оренди недійсним з моменту його укладення (а лише достроково припинили його за власною волею), це означає що позовна вимога до них щодо визнання оскаржуваного договору оренди недійсним має бути розглянута судом. Просять визнати недійсним договір оренди землі № 1, укладений 21 лютого 2020 року між [PERSON] та Приватним агропромисловим підприємством «Дзвін» щодо земельної ділянки площею 1,97 га, кадастровий номер 6125581000:01:005:0219; зобов`язати [PERSON] виконати умови договору оренди землі від 10.05.2012 року, укладеного між нею та ТОВ «Нива Біла», зокрема, дотримати прав ТОВ «Нива Біла», як орендаря, передбачених цим договором; судові витрати покласти на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог. Представник позивача - адвокат Шаповал В. В. подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, наприклад, шляхом визнання позову відповідачем. Предметом спору у цій справі є безпідставне отримання ПАП «Дзвін» від [PERSON] права оренди земельної ділянки, яка раніше вже була передана в оренду позивачу. Оскільки предметом спору у даній справі є недійсність з моменту вчинення оскарженого договору оренди між відповідачами, то розірвання (припинення) такого договору під час розгляду справи та внесення до відповідного реєстру запису про припинення речового права оренди ПАП «Дзвін» не може бути підставою для закриття провадження у справі через відсутність предмета спору. Просив розглянути цивільну справу по суті позовних вимог і задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Калина Фармінг» уточнені позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та в уточненій позовній заяві. Представник відповідача ПАП «Дзвін» Дудар Т. В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнає. У випадку задоволення позову, просить покласти судові витрати по справі на відповідача ПАП «Дзвін». Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала письмову заяву про слухання справи у її відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідач - державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік С. В. в судове засідання не з`явився. Подав письмові пояснення, згідно яких просить розгляд справи проводити у його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Крім того пояснив, що виконати вимогу суду про надання оспорюваного договору він не мав змоги, оскільки, оригінал документу він повернув заявнику, а Білобожницька сільська рада не є зберігачем архіву справ. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, врахувавши думку відповідачів, які не з`явилися в судове засідання, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 10 травня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Біла» уклало з [PERSON] договір оренди землі. Договір був належним чином зареєстрований у встановленому законом порядку в управлінні Держкомзему у Чортківському районі Тернопільської області, про що у Державному реєстрі договорів оренди земель було вчинено відповідний запис 13.12.2012 за № 2550004005564. За умовами Договору [PERSON] , як орендодавець, передала ТОВ «Нива Біла», як орендарю, в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Білівської сільської ради, загальною площею 1,97 га, кадастровий номер 6125581000:01:005:0219. Відповідно до п. 8 Договору його було укладено на 10 (десять) років, тобто до 10.05.2022. Станом на сьогодні вказаний договір є чинним, а його умови є обов`язковими до виконання сторонами. Жодних підстав для його припинення, передбачених п. п. 37, 38 договору або законом, не настало, зокрема, його сторони не укладали угоди про припинення його дії. При цьому, договір в будь-якому випадку не передбачає можливості його розірвання в односторонньому порядку. Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року [PERSON] , як власник земельної ділянки кадастровий номер 6125581000:01:005:0219, уклала інший договір оренди землі з ПАП «Дзвін» №1. За умовами вказаного договору №1 від 21.02.2020 ПАП «Дзвін» отримав від [PERSON] строком до 30.12.2036 в оренду ту ж саму земельну ділянку, кадастровий номер 6125581000:01:005:0219, право оренди якої вже належить ТОВ «Калина Фармінг» (раніше - ТОВ «Нива Біла») за первісним Договором від 10 травня 2012 року. Повторну державну реєстрацію права оренди тієї ж земельної ділянки за іншим орендарем здійснено державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С. В., індексний номер 51348441 від 27.02.2020, номер запису про інше речове право 35687322 від 25.02.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2041184261255. На підставі рішення Єдиного учасника №0709/2020 від 07.09.2020 товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Біла» змінило назву на товариство з обмеженою відповідальністю «Калина Фармінг», що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №177060134432 від 28.09.2020. Отже, на дату укладення оскаржуваного договору, земельна ділянка продовжувала знаходитися у законному користуванні ТОВ «Калина Фармінг» на підставі раніше укладеного і зареєстрованого первісного Договору, який залишається чинним, не розірваний і не припинений достроково сторонами. 03 березня 2020 року відповідач ПАП «Дзвін» направив до ТОВ «Калина Фармінг» лист-вимогу №68 з вимогою звільнення земельної ділянки, кадастровий номер 6125581000:01:005:0219, оскільки, має наміри використовувати земельну ділянку за призначенням, яка належить ПАП «Дзвін» на праві оренди. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 792 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За ч.2 ст. 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Земельним Кодексом України і Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV (надалі - Закон № 161-ХІV). Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Стаття 13 Закону № 161-ХІV встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Ст. 125 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статті 31, 32 Закону № 161-XIV передбачають вичерпний перелік підстав для припинення договору оренди землі. З огляду на вказану норму закону, новий договір з іншим орендарем може бути укладено лише після припинення дії попереднього договору. Такий висновок сформульований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 у справі № 193/11/17 (провадження № 14-342цс19). Згідно зі ст. 27 Закону № 161-XIV орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, укладання між ПАП «Дзвін» та [PERSON] договору оренди землі №1 від 21 лютого 2020 року є незаконними діями, що порушують положення діючого законодавства України, яке регулює відносини оренди землі, а тому слід визнати його недійсним. Договір оренди землі №1 від 21 лютого 2020 року, який укладений між ПАП «Дзвін» та [PERSON] був розірваний, про що 09 червня 2020 року було внесено відповідний актовий запис № 35687322 про припинення іншого речового права у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Стосовно твердження представника відповідача ПАП «Дзвін» про відсутність предмету спору в зв`язку з розірванням оскаржуваного договору оренди землі, та як наслідок закриття провадження у справі, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом другим частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За приписами частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Разом з тим, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції, поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Якщо предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. З огляду на зазначене, у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 12-112гс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 918/144/15 (провадження № 3-1143гс15), оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відтак, у даній справі суд не вбачає обґрунтованих підстав про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Стосовно судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До матеріалів справи представником позивача - адвокатом Шаповал В. В. надано розрахунок судових витрат (включаючи судовий збір та витрати на правничу допомогу) з додатками: копією договору про надання правової допомоги від 28 квітня 2020 року; копією додаткової угоди №1 від 29 червня 2020 року до договору про надання правової допомоги; копією рахунку №14 від 25.05.2020, копією рахунку №24 від 17.11.2020, копією акту наданих послуг №1 від 25.05.2020, копією акту наданих послуг №8 від 17.11.2020, детальним описом наданих послуг від 17.11.2020, копією платіжного доручення №1482 від 09.06.2020, копією платіжного доручення №3134 від 18.11.2020, копією квитанції від 18.05.2020, копією рахунку-фактури від 29.05.2020, копією платіжного доручення №115 від 26.06.2020, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.05.2004 року, на загальну суму 16468,60 гривень. Відповідно до вимог частин 5, 6 ст. 137 цього Кодексу, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На виконання вимог закону, відповідачі не надали суду докази про не співмірність таких витрат. А тому, витрати на оплату правничої допомоги, включаючи судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову на загальну суму 16468,60 гривень підлягають стягненню з відповідача ПАП «Дзвін», за заявою його представника, на користь позивача. Внаслідок укладення оскарженого договору ПАП «Дзвін» отримало право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки, чим порушено права позивача на оренду земельної ділянки, та наявність підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Outcome: approved