Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до відповідача про скасування наказу про звільнення як незаконного, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому зазначив, що 28.12.2016 відповідно до наказу TOB «Маестро Про» № 3-к від 27.12.2016 позивач був прийнятий оператором заправних станцій 2 розряду по переводу з TOB «Пандора - Оіл». 19 травня 2017 року відповідно до наказу № 27-к позивача було звільнено за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним, оскільки заступник директора TOB «Маестро Про» [PERSON], користуючись своїм службовим становищем та емоційним станом [PERSON], в якому перебував на той час, обманом змусив останнього підписати заяву про звільнення його із займаної посади з 19 травня 2017 року. Позивач продовжив працювати на заправній станції до 28 квітня 2017 року. В подальшому 25 травня 2017 року на домашню адресу позивача надійшов лист від TOB «Маестро Про», в якому повідомлялось, що його звільнено з 19 травня 2017 року відповідно до наказу № 27-к за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) та просили надати у відділ кадрів трудову книжку, яка на даний час знаходиться у Добровеличківському УПФУ. З наказом № 27-к від 19.05.2017 про звільнення, позивач не ознайомлювався та копія наказу йому не надавалась, що й спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача надав уточнену позовну заяву із збільшенням позовних вимог. Згідно змісту позову, в судовому засіданні [PERSON] в якості свідка надав показання, що по факту скарг клієнта позивача було викликано керівництвом ТОВ "Маестро-Про" [PERSON] на співбесіду. Під час розмови із особою, яка представлялась заступником директора ТОВ "Маестро-Про" [PERSON], останній не виявив бажання вислухати пояснення позивача та свідків, які прибули разом із позивачем для надання пояснень та доведенням невинуватості у конфлікті дій позивача. [PERSON] користуючись своїм псевдо-службовим становищем та емоційним станом, в якому перебував на той час позивач, змусив його підписати заяву про звільнення із займаної посади з 19 травня 2017 року за угодою сторін. При цьому будь-якої угоди між позивачем та підприємством - відповідачем не відбувалося і позивач за власною волею не мав наміру звільнятися з роботи з будь-яких підстав, а навпаки, приїхав до головного офісу підприємства разом із свідками події конфлікту для відстоювання власної правоти. Також, щодо прийнятого відповідачем наказу №27-к від 19.05.2017 про звільнення, то позивач із ним не ознайомлювався та копія наказу йому не надавалась. Також запис у трудову книжку [PERSON] не вносився. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що наказ ТОВ «Маестро Про» за № 27-к від 19.05.2017 про звільнення позивача за угодою сторін є таким, що винесено всупереч волі позивача та являється незаконним, а тому наказ необхідно скасувати, а [PERSON] поновити на роботі. Крім того позивач вважає, що відповідач зобов'язаний в силу закону, сплатити йому заробітну плату за період вимушеного прогулу в розмірі 94.82 х 135 =12800 гривень та судові витрати включаючи послуги адвоката. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник позивача просив допитати в якості свідків позивача, [PERSON], [PERSON], а також обґрунтував свої доводи обставинами, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача заперечував щодо позовних вимог позивача та пояснив, що [PERSON] дійсно працював в ТОВ «Маестро-Про» оператором заправних станцій 2 розряду на АЗС №3, що знаходиться за адресою Кіровоградська область, Добровеличківський район, вул. Європейська 2-Б в період з 28.12.2016 по 19.05.2017. Підставою для звільнення [PERSON] була власноручно написана ним та подана до відділу кадрів товариства заява від 20.04.2017 про звільнення його із займаної посади з 19.05.2017. На підставі наданої заяви був виданий наказ №27 від 19.05.2017 про звільнення позивача за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Обов'язкове вручення наказу про звільнення за угодою сторін чиним КЗпП не передбачено. У день звільнення із позивачем був проведений остаточний розрахунок, всі належні до виплати суми були перераховані на банківську зарплатну картку позивача, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №Б00000041 від 19.05.2017 та меморіальним ордером №9 від 19.05.2017. Запис у трудовій книжці не вносився, оскільки 20.03.2017 позивач забрав свою книжку із відділу кадрів товариства, аргументуючи свої дії необхідністю оформлення документів для виходу на пенсію, що підтверджується розпискою позивача від 20.03.2017. Для внесення відповідного запису про звільнення до трудової книжки, товариством направлено позивачу лист №8 від 22.05.2017, в якому запропоновано позивачу надати трудову книжку до відділу кадрів товариства для внесення запису про звільнення у будь-який зручний для нього час. Станом на 12.07.2017 трудову книжку не надано. Також після написання [PERSON] заяви про звільнення та до моменту його звільнення позивачем ні в усній ні в письмовій формі не виявлено бажання скасувати таку домовленість. Зокрема, ні до директора товариства, ні до будь-якої іншої посадової особи товариства, - позивач не звертався. Позивачем не доведено в чому саме полягав обман під час написання ним заяви про звільнення. До правоохоронних та контролюючих органів з приводу зазначених обставин, позивач не звертався. Також не звертався і до директора та іншої особи товариства щодо скасування такої домовленості. Навпаки, після написання заяви про звільнення позивач продовжував роботу в товаристві, при цьому про будь-який тиск з боку товариства не повідомляв. Крім того, громадянин [PERSON] ніколи не працював у ТОВ «Маестро-Про», а посада заступника директора взагалі відсутня, що підтверджується штатним розписом. Правом звільнення працівників товариства наділений виключно директор товариства. Отже будь-які вимоги з приводу звільнення позивача від сторонніх осіб або від будь-кого з працівників товариства не могли мати реальних правових наслідків і могли бути оскаржені до керівника підприємства. Не відповідають дійсності і твердження позивача про наявність неодноразових скарг на позивача з боку клієнта АЗС, оскільки товариство їх не отримувало. Щодо недопуску позивача до роботи 28 квітня 2017 року, то відповідно до графіку змінності позивач повинен був працювати з 19.00 год 27 квітня по 07.00 год 28 квітня 2017 року. На дану зміну позивач не з'явився. Отже дії товариства щодо звільнення [PERSON] та прийняття наказу про його звільнення є правомірними, а вимоги позивача необґрунтованими. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] та наказу TOB «Маестро Про» № 3-к від 27.12.2016, [PERSON] прийнято оператором заправних станцій 2 розряду по переводу з TOB «Пандора - Оіл» з 28.12.2016. (а.с. а.с.6-10, 41) . Відповідно до заяви від 20.04.2017, [PERSON] просив звільнити його 19 травня 2017 року з посади оператора заправних станцій 2 розряду TOB «Маестро Про» за угодою сторін (а.с.42). Відповідно до наказу TOB «Маестро Про» № 27-к від 19 травня 2017 року, позивача було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] (а.с.43). Відповідно до листа TOB «Маестро Про» № 7 від 28.04.2017 встановлено, що TOB «Маестро Про» просило [PERSON] надати письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці на АЗС № 3 TOB «Маестро Про» за адресою вул.Європейська 2-б, в період з 19 години 00 хвилин 27 квітня 2017 року до 07 години 00 хвилин 28 квітня 2017 року. У випадку поважності причини відсутності, просили разом із поясненнями надати підтверджуючі документи (а.с.12). Відповідно до листа TOB «Маестро Про» № 8 від 22.05.2017 встановлено, що TOB «Маестро Про» просило [PERSON] надати трудову книжку для внесення запису про звільнення (а.с.13). Довідкою Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 657 від 28.04.2017, підтверджено факт огляду [PERSON] терапевтом КМКЛШМД 27.04.2017 о 19 годині 00 хвилин. Діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертонічний криз від 27.04.2017. Надана невідкладна медична допомога. Проведена інфузійна терапія. 28.04.2017 о 07 годині 00 хвилин стан хворого покращився. Від подальшого обстеження і стаціонарного лікування хворий відмовився. Назначено амбулаторне лікування ( а.с.14). Листом TOB «Маестро Про»№ 8 від 22.05.2017 [PERSON] повідомлено, що згідно поданої ним заяви, його звільнено з 19.05.2017 на підставі наказу за № 27-к, за згодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП України ) ( а.с. 13). Позивач [PERSON] в якості свідка надав наступні показання, що він працював оператором заправної станції ТОВ «Маестро-Про» в смт.Добровеличківка. Протягом березня квітня 2017 року у нього виникли неприязні відносини із клієнтом у якого були відсутні документи на газове обладнання автомобіля, а тому він правомірно відмовлявся заправляти його автомобіль. У квітні 2017 року у нього виник конфлікт із власником транспортного засобу ВАЗ 2115 у зв'язку із його відмовою заправляти його автомобіль газом за відсутності документів на газове обладнання автомобіля. Внаслідок конфлікту клієнт поскаржився керівництву та на гарячу лінію. В подальшому до нього зателефонував [PERSON], який повідомив, що керівництву поскаржилась особа про те, що він спав на робочому місці та відмовився заправити автомобіль скаржника, у зв'язку із цим йому необхідно прибути у м.Кіровоград до керівництва. На виконання вказівки [PERSON] та взявши із собою [PERSON] та [PERSON], які були свідками подій, під час яких водій ВАЗ 2115 його ображав, вони поїхали у м.Кіровоград до офісу ТОВ "Маестро-Про" , де він зустрівся із заступником директора товариства [PERSON] Він із [PERSON] зайшли в його кабінет, а свідки [PERSON] та [PERSON] залишилися чекати у коридорі. У кабінеті він розповів [PERSON] про конфлікт, який у нього стався із водієм транспортного засобу, якому він відмовився заправляти автомобіль без документів. [PERSON] пояснив, що [PERSON] вчинив невірно і потрібно було заправити автомобіль, у зв'язку із чим запропонував написати заяву про звільнення по "хорошому" та піти на пенсію щоб в подальшому йому уникнути проблем на роботі та його звільнення з їх ініціативи. Також [PERSON] запропонував йому працювати до 19 травня 2017 року. Після розмови, [PERSON] запросив до кабінету дівчину, яка надала йому листок паперу і він написав заяву про звільнення під її диктовкою. Заяву він написав з тих причин, оскільки розумів що йому не дадуть працювати. В подальшому він до директора ТОВ «Маестро-Про» не звертався, заяву про звільнення після її написання не відкликав. Також позивач не звертався в органи поліції з приводу протиправного написання ним заяви про звільнення. Наказ про звільнення він отримав поштою на свою домашню адресу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що весною 2017 року він із [PERSON] поїхали у м. Кіровоград як свідки з приводу конфліктної ситуації, яка відбулась між [PERSON] та водієм зеленого автомобіля ВАЗ 2115 на ім'я [PERSON]. Повідомив, що під час конфлікту він стояв біля колонок та чув як [PERSON] ображав [PERSON] нецензурною лайкою. Причини конфлікту йому не відомі так як він перебував біля бензинової заправки, а конфлікт відбувався на певній відстані біля газової заправки. У м.Кіровоград із [PERSON] він поїхав щоб засвідчити його керівництву, що саме [PERSON] ображав [PERSON] нецензурною лайкою. Приїхавши у м.Кіровоград, вони зайшли у приміщення де знаходилось керівництво ТОВ "Маестро-Про" та до них вийшов [PERSON], який [PERSON] запросив у кабінет спілкуватися. Що відбувалось у кабінеті йому не відомо, так як він із [PERSON] залишились чекати [PERSON] у коридорі. В подальшому у кабінет, де перебували [PERSON] із [PERSON], зайшла жінка, яка там також перебувала певний час. Про що в подальшому повідомляв його [PERSON] після виходу із кабінета, він не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що події відбувались ранньою весною 2017 року коли він на своєму автомобілі заїхав на заправку в смт.Добровеличківка, адресу цієї заправки він не знає. Під'їжджаючи на заправку перед ним стояв автомобіль ВАЗ зеленого кольору. Вийшовши із автомобіля він почув нецензурну лайку водія автомобіля ВАЗ в адресу [PERSON], який мав заправляти даний автомобіль, однак [PERSON] пояснював, що пробка газу на автомобілі замерзла та її необхідно розігріти і тільки тоді він зможе заправити автомобіль. Водій ВАЗ взяв номер телефону гарячої лінії і кудись телефонував, розмови він не чув. Всі ці події відбувались на протязі 15-20 хвилин. Він заправився та поїхав по своїх справах. Через деякий час він зустрів [PERSON], який попрохав його поїхати із ним у м.Кіровоград до його керівництва і підтвердити події, які мали місце, бо у нього із-за цих подій наявні неприємності. Він погодився, та поїхав із [PERSON] та [PERSON] у м.Кіровоград до керівництва ТОВ "Маестро-Про". У приміщенні де знаходилось керівництво ТОВ "Маестро-Про", до них вийшов чоловік, який представився [PERSON] та [PERSON] із ним пройшли у кабінет. Він із [PERSON] залишились чекати у коридорі. В подальшому у кабінет де був [PERSON] та [PERSON] зайшла дівчина, яка перебувала там певний час. [PERSON] як вийшовши із кабінету повідомив їх про те, що він написав заяву про звільнення. Також свідок повідомив, що про прізвище [PERSON] він чув ще по своїй колишній роботі і знав цю особу як керівника заправки де працював [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що вона працювала у відділі кадрів ТОВ «Маестро-Про» та 20 квітня 2017 року в першій половині дня до неї зайшов [PERSON] та взяв бланки на звільнення, попрохавши її допомогти людині написати заяву про звільнення. Вона із [PERSON] пішла у кабінет де був чоловік на прізвище [PERSON], який написав заяву про звільнення за згодою сторін. Заяву [PERSON] писав добровільно, а вона лише йому диктувала потрібну заяву. Під час та після написання заяви [PERSON] заперечень ніяких не надав, був у доброму настрої. Коли заява була підписана, вона взяла заяву і вийшла із кабінету разом із [PERSON] та [PERSON] Враховуючи, що він звільнявся 19.05.2017 за згодою сторін, вона вважала, що це пов'язано із виходом даної особи на пенсію. Також вона запитала у [PERSON] про наявність трудової книжки. Будь якого тиску на [PERSON] в її присутності зі сторони [PERSON] не було. [PERSON] на той час працював не в їхній фірмі, а був заступником директора у ТОВ «Еліт Стайл». Із [PERSON] вона знайома з 2014 року. Враховуючи наявність заяви [PERSON], який просив звільнити його 19.05.2017 за згодою сторін, керівником видано наказ про його звільнення. Наказ про звільнення для ознайомлення [PERSON] передавався спочатку через заправку де останній працював. Проте [PERSON] з наказом не ознайомився, тому копію наказу направлено поштою, але відповіді від нього не отримували. Наказ про звільнення [PERSON] підписав директор ТОВ «Маестро-Про» [PERSON] Водночас пояснила, що до її повноважень відносилось як інспектора кадрів прийняття кореспонденції, в тому числі і заяв про звільнення. Жодних скарг чи інших документів від [PERSON] після написання заяви про звільнення, вона не отримувала. Безпосередній керівник був [PERSON] На її думку [PERSON] писав заяву добровільно, будь-якого тиску в її присутності на [PERSON] не вчинялося. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в частині другій зазначеної статті. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, звернення до суду зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, у зв'язку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним. В судовому засіданні позивач показаннями підтвердив, що власноручно писав заяву про звільнення його з роботи з 19 травня 2017 року. Відповідно до наказу від 19 травня 2017 року № 27-к, саме з цього дня з [PERSON] припинено трудові відносини. Суд зазначає, що доводи позивача про написання ним 20 квітня 2017 року заяви про звільнення з роботи з 19 травня 2017 року під тиском [PERSON] в особі заступника директора ТОВ «Маестро-Про» суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до статуту, штатного розпису, відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) працівникам ТОВ «Маестро-Про» за квітень 2017 року, - [PERSON] не працював у товаристві, а посади заступника директора товариства не існувало. Водночас [PERSON] було відомо про керівника ТОВ «Маестро Про», яким був [PERSON] Відповідно до п.11.5.4 розділу 11 Статуту ТОВ «Маестро Про», правом прийняття на роботу на звільнення з роботи працівників товариства наділений виключно директор товариства. Отже суд вважає, що вимоги з приводу звільнення позивача від сторонніх осіб не могли мати реальних правових наслідків для [PERSON] Також в судовому засіданні не підтверджена належними доказами у причиновому зв'язку, що підставою звільнення [PERSON] є наявність неодноразових скарг в адресу позивача з боку клієнта АЗС. Факт приїзду [PERSON] до керівництва із свідками та наявний конфлікт клієнта АЗС із [PERSON], жодним чином не доводять факту тиску на позивача або відсутність його волевиявлення щодо написання заяви про звільнення за згодою сторін. Також суд встановив, що свідки [PERSON] та [PERSON] не були присутніми під час написання [PERSON] заяви про звільнення, а томуне є свідками вчинення протиправних дій відносно нього. Із показань [PERSON] та [PERSON], остання не вчиняла будь-яких протиправних дій відносно [PERSON], а лише допомагала йому підготувати потрібну заяву. Також [PERSON] в присутності [PERSON]не вчиняв відносно [PERSON] будь-яких протиправних дій. Отже в судовому засіданні не доведений факт обману або будь-якого протиправного впливу на [PERSON], який міг зумовити написання ним заяви всупереч його волевиявлення. Суд також враховує, що [PERSON] протягом тривалого терміну не звертався із письмовими чи усними скаргами до керівника ТОВ «Маестро Про» або до правоохоронних чи контролюючих органів щодо протиправного змушування написання заяви про звільнення. Суд із показань [PERSON] також з'ясував, що він отримав поштою від відповідача копію наказу про звільнення з роботи. Також свідок [PERSON] повідомила суду, що вона направляла поштою наказ про звільнення [PERSON] однак без повідомлення про вручення. Крім того відповідно до поштового повідомлення про вручення (а.с.46), [PERSON] отримав лист TOB «Маестро Про» № 8 від 22.05.2017, яким повідомлялось про його звільнення за угодою сторін. Також сторонами не заперечувалось, що у день звільнення із [PERSON] проведений повний розрахунок, шляхом зарахування коштів на його картковий рахунок, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №Б00000041 від 19.05.2017 та меморіальним ордером №9 від 19.05.2017 (а.с.57). Суд також з'ясував, що запис у трудовій книжці не вносився, оскільки 20.03.2017 позивач забрав свою книжку із відділу кадрів товариства, аргументуючи свої дії необхідністю оформлення документів для виходу на пенсію, що підтверджується розпискою позивача від 20.03.2017. Отже роботодавець не міг внести відповідний запис під час звільнення [PERSON] 19.05.2017. Водночас відповідач для внесення відповідного запису до трудової книжки про звільнення, направляв позивачу лист №8 від 22.05.2017, в якому запропоновано [PERSON] надати трудову книжку до відділу кадрів товариства для внесення запису про звільнення в будь-який зручний для нього час. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП). Аналізуючи заяву [PERSON] про звільнення за угодою сторін від 20.04.2017, то вона містить резолюцію директора, що свідчить про те, що посадова особа з цією заявою була ознайомлена. Також заява не містить будь-яких застережень про вчинення на [PERSON] тиску при її написанні. Доказів, що у позивача відсутня була згода на анулювання домовленості про звільнення [PERSON] за угодою сторін до прийняття наказу про звільнення, суду не надано. Отже заява [PERSON] від 20.04.2017 про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 19 травня 2017 року та погодження відповідачем звільнення позивача у визначену дату, вказує на досягнення домовленостей між сторонами про звільнення [PERSON] за угодою сторін. Подача позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із датою звільнення, при відсутності його згоди на анулювання домовленості, не може бути підставою для поновлення позивача на роботі. Щодо доводів представника позивача про відсутність укладення відповідної угоди про звільнення та відсутність умов угоди, то суд зазначає, що закон не встановлює форми угоди сторін про припинення трудового договору. Пропозиція про припинення трудового договору надійшла від працівника у вигляді письмової заяви, в якій викладає своє прохання про звільнення його з роботи. При згоді власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір до закінчення двотижневого строку або пізніше його, вважається, що сторони досягли угоди як про припинення трудових відносин, так і про дату їх припинення. Тому така угода може бути виражена у письмовій формі у вигляді заяви. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення [PERSON] від 19 травня 2017 року № 27-к, як незаконного, поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed