Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON], від імені якої виступає [PERSON], звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.03.2007 року між нею та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено кредитний договір № 762, відповідно до якого Банк зобовязався надати їй кредитні кошти в сумі 36\~000 доларів США, і на забезпечення зобовязання по якому було укладено іпотечний договір від 29.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON], згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно: нежиле приміщення, вбудоване, що знаходиться в м. Кіцмань, вул. Незалежності, 8, Чернівецької області, яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці. Рішенням Кіцманського районного суду від 21.12.2011 року з неї стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 30\~479,52 доларів США та 1\~549,51 гривень. На виконання рішення суду та виконавчого листа від 30.12.2011 року постановою державного виконавця від 29.03.2011 року відкрито виконавче провадження, 15.05.2012 року оголошено розшук майна боржника. В ході виконавчого провадження № 31881274 на продаж з прилюдних торгів виставлено іпотечне майно. Прилюдні торги повторно не відбулись і постановою державного виконавця від 18.12.2012 року виконавчий лист повернуто стягувачеві, оскільки стягував відмовився залишити майно за собою, і виконавче провадження було закрито. Оскільки іпотекодержатель не скористався правом на результатами третіх прилюдних торгів, з підстав, передбачених ст.49 Закону України «Про іпотеку» іпотека може бути припинена за рішенням суду. На звернення до Банку про зняття заборони 12.06.2014 року отримала відповідь, що у грудні 2012 року укладено договір про відступлення права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи». Вважає, що останній не є належним іпотекодержателем, оскільки договір про відступлення права вимоги містить всі ознаки договору факторингу, предметом якого не може бути вимога про отримання від боржника будь-яких благ у натуральній формі, такий договір є нікчемним правочином, таким, що суперечить вимогам ст.1078 ЦК України та який, згідно ст.228 ЦК України порушує публічний порядок, а тому реєстрація ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотеко держателя, є незаконною. В подальшому представник позивача уточнив заявлені вимоги, просив визнати припиненою іпотеку, оскільки іпотекодержатель не скористався право залишити за собою іпотечне майно, посилаючись на редакцію ст.49 Закону України «Про іпотеку», що була чинною на момент проведення прилюдних торгів, та по постанову ВСУ від 07.10.2015 року, а також просив визнати ТОВ «Кредитні ініціативи» неналежним іпотекодержателем. Представники позивача підтримали заявлені вимоги з наведених підстав, вказуючи також, що після повторного повернення виконавчого документа стягувачеві, [PERSON] не мав права продати право вимоги, позивач не отримувала підтверджуючих документів про відступлення права вимоги, лише лист від 12.06.2014р. Оскільки банк не скористався правом залишити за собою іпотечне майно після других прилюдних торгів, іпотека має бути припинена. Згідно Закону від 22.09.2011 року про внесення змін до ст.49 закону «Про іпотеку» ч.3 цієї статті не розповсюджується на договори. Які були укладені до набрання чинності цим Законом. Представник відповідача [PERSON] позову не визнав, заперечуючи тим, що оскільки було рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором (а не звернення стягнення на предмет іпотеки і не за виконавчим написом нотаріуса), то застосовувався порядок примусового виконання судового рішення шляхом реалізації арештованого майна, відповідно до Закону «Про виконавче провадження». Стягувач не попереджався про залишення майна за собою. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що іпотека має похідний характер від кредитного договору, статтею 17 Закону «Про іпотеку» не передбачено такої підстави припинення іпотеки, як повернення виконавчого документа стягувачеві. Іпотека може бути припинена за рішенням суду лише після третіх прилюдних торгів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Встановлено, що 29.03.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 762, за яким позивачу надано кредитні кошти в сумі 36\~000 доларів США (а.с.15-17). На забезпечення виконання зобовязання по кредитному договорі укладено іпотечний договір від 29.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON], згідно якого передано в іпотеку нерухоме майно: нежиле приміщення, вбудоване, що знаходиться в м. Кіцмань, вул. Незалежності, 8, Чернівецької області, яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці (а.с.18-21). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2011 року у справі № 2-1442/2011р. з [PERSON] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ [PERSON] в м. Чернівці» заборгованість за кредитним договором № 762 від 29.03.2007 року у розмірі 30\~479,52 доларів США та 1\~549,51 гривень (а.с.22-23). На виконання рішення суду та виконавчого листа № 2-1442 від 30.12.2011 року постановою державного виконавця від 29.03.2011 року відкрито виконавче провадження № 31881274, постановою державного виконавця від 15.05.2012 року оголошено розшук майна боржника (а.с.24, 25). В ході виконавчого провадження № 31881274 на продаж з прилюдних торгів виставлено іпотечне майно. Постановою державного виконавця від 18.12.2012 року виконавчий лист повернуто стягувачеві, оскільки стягував відмовився залишити майно за собою (а.с.28, 29). Рішенням Кіцманського районного суду від 03.10.2013 року у справі № 718/2345/13-ц виконавчий лист № 2-1442/2011 від 30.12.2011 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 762 в розмірі 40\~479,52 доларів США та 1\~549,51 гривень, судових витрат в розмірі 1700 гривень та 120 гривень, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.31-32). Постановою державного виконавця від 30.10.2013 року закінчено виконавче провадження № 38027020 з підстав скасування виконавчого листа (а.с.27). Згідно повідомлення ВДВС від 29.10.2012 року у звязку з тим, що торги з реалізації арештованого майна вбудованого нежитлового приміщення, що знаходиться в м. Кіцмань, вул. Незалежності, 8, Чернівецької області, 22.10.2012 року не відбулися у звязку з відсутністю купівельного попиту, 02.11.2012 року буде проводитися уцінка зазначеного майна (а.с.33). Відповідно до листа ВДВС від 08.11.2012 року прилюдні торги з реалізації арештованого майна (предмету іпотеки), що належить [PERSON] (вул. Незалежності, 8/4, м. Кіцмань Чернівецької області), призначені на 26.11.2012 року (а.с.34). Виходячи з вищенаведеного, нерухоме майно - вбудоване нежитлове приміщення, що знаходиться в м. Кіцмань, вул. Незалежності, 8, Чернівецької області, було предметом прилюдних торгів при реалізації арештованого майна при здійсненні примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проведення прилюдних торгів було призначено на 22.10.2012 року та на 26.11.2012 року. 17 грудня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги (а.с.107-117). Відомості про відступлення прав вимоги 01.12.2013 року зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.37-40). Законом України «Про іпотеку» визначено правові та організаційні засади регулювання виконання зобовязання за рахунок нерухомого майна. Так, відповідно до ст.1 Закону іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця. При цьому іпотекодержатель має перевагу (в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання) в задоволенні своїх вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими кредиторами в порядку, встановленому цим законом. Підстави припинення іпотеки передбачені ст.17 Закону України «Про іпотеку». Частина третя статті 49 Закону визначає можливість припинення іпотеки за рішенням суду в разі, коли іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч.1 цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів. Згідно із ч.1 ст.49 Закону протягом 10 днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їхніх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом зарахування своїх забезпечених вимог у ціну майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки оформлюється протоколом та актом у порядку, визначеному ст.47 закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, хоча такі торги не відбулися. Однак у такому вигляді ч.3 ст.49 Закону міститься в Законі «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011р. № 3795-VI, який набув чинності 16.10.2011р. При цьому відповідно до п.2 його «Прикінцевих положень» дія цього закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Попередня ж редакція цієї норми визначала можливість припинення іпотеки за рішенням суду в разі, коли іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч.1 цієї статті, за результатами других прилюдних торгів. ВСУ у постанові від 03.02.2016р. у справі №3-1150гс15, якою відмовлено в задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду від 15.09.2015р. стосовно відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання припиненим договору іпотеки на підставі ч.3 ст.49 закону «Про іпотеку» в редакції, чинній до 16.10.2011р., висловив наступну правову позицію: встановивши, що дії стосовно реалізації заставленого майна та оспорювані заявником прилюдні торги відбулися після набрання чинності 16.10.2011р. Законом №3795-VI, суди апеляційної та касаційної інстанцій правильно застосували положення чч.2 та 3 ст.49 закону «Про іпотеку» в редакції закону №3795-VI і дійшли законного висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки за наслідками оголошення такими, що не відбулися, других прилюдних торгів щодо примусової реалізації предмета іпотеки. Також ВС нагадав, що відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, згідно із ст.1 Закону «Про іпотеку» право іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення договорів кредиту чи іпотеки, а після невиконання боржником своїх зобовязань у майбутньому. Таким чином, ВС дійшов висновку, що правовідносини стосовно примусової реалізації заставленого майна повинні регулюватися нормативними актами, що були дійсними на час вчинення таких дій, зокрема на момент проведення прилюдних торгів. Посилання представників позивача на правову позицію ВСУ згідно постанови від 07.10.2015 року у справі № 6-222цс15 не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до змісту вказаної постанови підставою позовних вимог було звернення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. В даній справі мова йде про виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто щодо примусового стягнення суми боргу. Рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не приймалось, а виконавчий напис нотаріуса приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 18 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 994, про звернення стягнення на нежиле приміщення, вбудоване, нежитлове приміщення, що розташоване в буд. № 8 по вул. Незалежності у м. Кіцмань Чернівецької області, що належить [PERSON], рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07.11.2013 року у справі № 718/2576/13-ц, визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 29.01.2014 року. Також, ВСУ у постанові від 04.02.2015 року у справі № 6-238цс14 зробив такий висновок: виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку". Встановивши такі обставини, суд касаційної інстанції не врахував, що у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження". У звязку з цим суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми Закону України "Про іпотеку", що призвело до неправильного вирішення справи. У постанові № 6-26цс14 від 26.04.2014 року зробив правовий висновок: оскільки в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобовязань, то з урахуванням норм ст. 2 ЦПК України, ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» на правовідносини з реалізації заставленого майна з прилюдних торгів, які виникли після 16 жовтня 2011 року, не поширюється норма п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» та застосовуються положення ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час вчинення відповідних виконавчих дій. Враховуючи наведене, підстав для задоволення вимог про визнання припиненою іпотеки не вбачається. Стосовно заявлених вимог про визнання неналежним іпотекодержателя, суд виходить з наступного. Стаття\~ 24 Закону «Про іпотеку» передбачає можливість відступлення прав за іпотечним договором за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведено інше, то відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Право вимоги належить іпотекодержателю, тому саме він і може їх відступити. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 512 ЦК України, статей\~ 24 і 42 Закону «Про іпотеку» кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином; правонаступництва (наприклад, у разі реорганізації юридичної особи, що є кредитором у зобовязанні); при виконанні обовязку боржника його поручителем, майновим поручителем, третьою особою чи наступним іпотекодержателем. Згідно зі ст. 42 Закону «Про іпотеку» наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобовязання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором. Про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити боржнику у пятиденний строк (ч. 2 ст. 24 Закону № 898?ІV). Разом з тим, невиконання цього обовязку є дією, яка слідує після укладення зазначеного договору, а підставою для визнання договору недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення договору (рішення Верховного Суду України від 7 квітня\~ 2010 р. у справі № 6?4322св10). Правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) у звязку з переходом їх прав та обовязків до іншої особи (правонаступника), яка раніше не брала участі у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва, зокрема, є відступлення права вимоги, переведення боргу. Ураховуючи викладене, а також положення Закону «Про іпотеку», які надають право боржнику виконати вимогу за основним зобовязанням чи тієї частини, виконання якої прострочено, до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах (відповідно до ч. 1 ст. 42 таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними) та встановлюють, що виконати основне зобовязання за боржника можуть майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель і що в цьому разі наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобовязання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором (ч. 3 ст. 42), убачається, що відступлення прав за іпотечним договором можливе на стадії виконавчого провадження до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. При цьому потрібно мати на увазі, що Законом «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок оформлення правонаступництва у виконавчому провадженні питання про заміну сторони виконавчого провадження розглядається судом за поданням державного виконавця або за заявою сторони такого провадження. Позивачем та його представниками не наведене обґрунтованих підстав для визнання іпотекодержателя неналежним.

Outcome: dismissed