Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - АТ "Укрсоцбанк"), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 січня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк"), правонаступником якого є АТ "Укрсоцбанк", укладено договір банківського поточного (карткового) рахунку № [NUMBER] PR, відповідно до умов якого банком надано позивачеві кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 50000,00 грн на строк 13 місяців. У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] строків сплати кредиту та процентів за користування ним АТ "Укрсоцбанк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., яка 23 серпня 2018 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4397, який запропонував стягнути з [PERSON] на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором банківського поточного (карткового) рахунку від 30 січня 2013 року [NUMBER] у сумі 81184,45 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 20039,07 грн, проценти за користування кредитом у сумі 61145,38 грн. Позивач стверджував, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Крім цього, [PERSON] вказував на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом, незважаючи на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тобто з порушенням приписів ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат". З цих підстав [PERSON] просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 23 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрований в реєстрі за №4397. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя. Відповідач АТ "Укрсоцбанк" відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подало. Представник відповідача в судове засідання з`явилась, позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. 30 січня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Укрсоцбанк", та [PERSON] укладено договір банківського поточного (карткового) рахунку № [NUMBER] -PR, за умовами якого банком надано позивачеві кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 50000,00 грн на строк з 30 січня 2013 року до 15 квітня 2014 року. Позичальник зобов`язався сплачувати кредит та проценти за користування ним шляхом сплати щомісячних платежів у термін до 15 числа кожного місяця (а. с. 152-153). [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за договором банківського поточного (карткового) рахунку від 30 січня 2013 року [NUMBER] зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, встановлені договором. З огляду на прострочення позичальником [PERSON] строків сплати кредиту, процентів за користування ним АТ "Укрсоцбанк" 17 серпня 2018 року звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. з заявою про вчинення виконавчого напису (а. с. 150-151). 23 серпня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4397, яким запропонувала стягнути з [PERSON] на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором банківського поточного (карткового) рахунку від 30 січня 2013 року [NUMBER] за період з 30 січня 2013 року по 30 травня 2018 року у сумі 81184,45 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 20039,07 грн, проценти за користування кредитом у сумі 61145,38 грн (а. с. 149). Вирішуючи питання про правомірність дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. щодо вчинення нею виконавчого напису від 23 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №4397, суд виходить з такого. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна зробити такі висновки. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (cт. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Верховний Суд у постанові від 18 червня 2018 року у справі №199/183/17 та у постанові від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17-ц зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 і ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк кредитування за договором банківського поточного (карткового) рахунку від 30 січня 2013 року [NUMBER] - з 30 січня 2013 року до 01 квітня 2014 року. За умовами договору позичальник зобов`язався сплачувати кредит та проценти за користування ним шляхом сплати щомісячних платежів у термін до 15 числа кожного місяця, отже кінцевий термін для сплати кредиту та процентів за користування кредитом - 15 квітня 2014 року. Таким чином, після закінчення строку кредитування, кредитор не вправі був нараховувати до стягнення проценти за користування кредитом. Натомість АТ "Укрсоцбанк" усупереч наведеним нормам матеріального права включено в розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, нараховані після закінчення строку кредитування проценти. Однак приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., вчиняючи виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №4397, на ці обставини уваги не звернула. Наведене свідчить про те, що указана АТ "Укрсоцбанк" заборгованість [PERSON] не була безспірною, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису. Виконавчий напис не може бути вчинений нотаріусом, якщо з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - більше одного року (ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). При цьому строк давності вчинення виконавчого напису не можна ототожнювати зі строком позовної давності. Позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). У разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 ЦК України є самостійним (позасудовим) способом захисту порушеного права. Суд також звертає увагу, що жодною правовою нормою не передбачено можливість продовження строків вчинення нотаріусом виконавчих написів, що ще раз диференціює строк, встановлений ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", від строку позовної давності. Право вимоги АТ "Укрсоцбанк" виникло з 16 квітня 2014 року, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 23 серпня 2018 року, тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги, що є порушенням імперативної норми ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат". За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.., зареєстрований в реєстрі за №4397, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором банківського поточного (карткового) рахунку від 30 січня 2013 року [NUMBER] за період з 30 січня 2013 року по 30 травня 2018 року у сумі 81184,45 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved