Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило в рахунок погашення заборгованості за Договором Кредиту № 806МI11131018003 на придбання житла на вторинному ринку від 18.10.2013 року, яка станом на 26.07.2017 року становить 315 057,77 грн. та складається із заборгованості: сума заборгованості за кредитом 182 466,66 грн.; сума заборгованості за відсотками 114 427,05 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 4 120,92 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 14 043,14 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: житловий будинок під літ «А» загальною площею 72,8 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м., з надвірними будівлями, а саме: сарай під літерою "Б", сарай під літерою "Б1", погріб під літерою "Д", гараж під літерою "Е", колодязь під літерою «К», огорожа №1-№3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; та земельну ділянку, площею 0.06 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити у розмірі 448 696, 00 грн. на підставі Висновку про вартість майна Суб'єкта оціночної діяльності, що діє на підставі Сертифіката СОД від 21.10.2016 р. № 813/16. Стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 18.10.2013 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 806МI11131018003 на придбання житла на вторинному ринку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 184000,00 грн., зі строком повернення до 10 жовтня 2033 року та зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладання договору процентної ставки за кредитом в розмірі 17,79% річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього Договору - плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.8 цього договору, та зобов'язався щомісячно до 10-го числа кожного місяця повертати кредитні кошти згідно з графіком погашення. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 18 жовтня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 806МI11131018003-ЗАСТ, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок під літ «А» загальною площею 72,8 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м., з надвірними будівлями, а саме: сарай під літерою "Б", сарай під літерою "Б1", погріб під літерою "Д", гараж під літерою "Е", колодязь під літерою «К», огорожа №1-№3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; та земельну ділянку, площею 0.06 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням умов договору станом на 26 липня 2017 року виникла заборгованість у сумі 315 057,77 грн., у зв'язку з чим просить позов задовольнити. В наданому до суду відзиву на позовну заяву відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки в даному будинку мешкає неповнолітня дитина, вимогу про дострокове погашення кредиту він не отримував, а також зазначив, що він припинив виплати по кредиту на початку 2014 року, з позовом банк звернувся до суду у листопаді 2017 року, отже просить застосувати строк позовної давності. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку, відповідач - відзив на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 жовтня 2013 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» , правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 806МI11131018003 на придбання житла на вторинному ринку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 184000,00 грн. зі строком повернення до 10 жовтня 2033 року. Згідно положень п.1.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати банку протягом перших трьох років від дати укладання договору процентної ставки за кредитом в розмірі 17,79% річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього Договору - плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.8 цього договору, та зобов'язався щомісячно до 10-го числа кожного місяця повертати кредитні кошти згідно з графіком погашення. Одночасно з укладанням договору, з метою забезпечення сплати страхових платежів за договором/рами страхування, передбаченим/них п.3.3.5 договору з позичальником укладається договір про надання відновлювальної кредитної лінії (на сплату страхових платежів) №851022983INSURANCEI від 18 жовтня 2013 року. Пунктом 3.2.3. кредитного договору сторони домовились, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі, затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменьше на три календарні місяці; або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більше як на 10% або несплати позичальником в терміни, встановлені договором більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5% загальної суми кредиту; або якщо позичальник протягом трьох робочих днів кредитора від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п.3.2.2. договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують кредитора; або у разі порушення позичальником, або третьою особою (майновим поручителем) обов'язків, встановлених договором та договорами, зазначеними в п.п.1.1.3, 1.3, 3.3.5 договору або у разі припинення дії цих договорів; іншого істотного порушення умов договору, якщо позичальник не погодиться із розміром процентів, згідно з п. 2.7, 2.8 договору. Позичальник у свою чергу та у відповідності до п.3.3.14 договору зобов'язаний протягом 60 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані відсотки, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках визначених п.п. 3.2.3, 3.3.18 договору. Позичальник скористався кредитними ресурсами, наданими банком, проте свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, систематично порушував виконання умов кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 26.07.2017 року становить 315 057,77 грн. та складається із заборгованості: сума заборгованості за кредитом 182 466,66 грн.; сума заборгованості за відсотками 114 427,05 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 4 120,92 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 14 043,14 грн. Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог статей 509, 526 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За приписом частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 18 жовтня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 806МI11131018003-ЗАСТ, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок під літ «А» загальною площею 72,8 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м., з надвірними будівлями, а саме: сарай під літерою "Б", сарай під літерою "Б1", погріб під літерою "Д", гараж під літерою "Е", колодязь під літерою «К», огорожа №1-№3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; та земельну ділянку, площею 0.06 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За змістом статей 610, 612, 625 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтями 589, 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі - це спосіб захисту, який впливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до умов іпотечного договору, а саме п.2.1.1-2.1.15 іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов'язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; у інших випадках передбачених законодавством. У разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання за кредитним договором та/або зобов'язань, передбачених іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору 27 вересня 2017 року банк пред'явив вимогу про дострокове погашення усієї суми заборгованості (а.с. 23). Вимога не була виконана, тому у листопаді 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, суд приходить до висновку, оскільки [PERSON] в порушення умов договору позики свої зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення суми позики, сплати нарахованих процентів та стягнення боргу в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно. Посилання відповідача у відзиву на те, що будинок [ADDRESS] є місцем проживання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], а проводити операції, пов'язані з житловою площею за участю неповнолітніх осіб можна лише з дозволу органів опіки та піклування, як на підставу заперечення проти задоволення позовних вимог, суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. У постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі № 6-392цс15, від 16 грудня 2015 року в справі № 6-214цс15 та від 20 січня 2016 року в справі № 6-1560цс15 викладена правова позиція: правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи № 6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. У справі неповнолітній [PERSON] не мав і не має права власності на будинок [ADDRESS]. Він міг набути права користування житлом - зазначеною квартирою, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. У п.1.6 договору [PERSON], як іпотекодавець, гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, а також, що із передачею предмета іпотеки в іпотеку не були порушені права неповнолітніх та/або малолітніх дітей, які При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя, не встановлено. Іпотечний договір від 18.10.2013 року в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Відповідач надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки він припинив виплату кредиту на початку 2014 року, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки надійшов до суду у листопаді 2017 року. Оскільки банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у листопаді 2017 року, а про порушення свого права дізнався 27 вересня 2017 року, коли відповідач не виконав вимогу про дострокове погашення заборгованості, суд приходить до висновку про те, що банк не пропустив строк позовної давності. Твердження відповідача про те, що до нього не була пред'явлена вимога про дострокове погашення боргу є необґрунтованою, оскільки матеріали справи містять зазначену вимогу, разом з підтвердженням поштового відправлення (а.с.23-25). Крім того, відповідач в своєму відзиву зазначає, що він перестав сплачувати кредит на початку 2014 року, тобто суд приходить до висновку про те, що [PERSON] було достеменно відомо про невиконані зобов'язання перед банком. Також суд вважає, що призначення судової оціночної експертизи за клопотанням відповідача є недоцільним, оскільки позивачем на момент пред'явлення уточненої позовної заяви проведена оцінка іпотечного майна, про що свідчить звіт № ВА170926-001, складений 26 вересня 2017 року, а будь-яких даних, які б свідчили про необґрунтованість висновку, відповідач не надав. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми позики та відсотків за її користування в терміни, передбачені договором, внаслідок чого перед позивачем станом на 26.07.2017 року виник борг в розмірі 315057,77грн., це є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: approved