Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-28 00:00:00

13 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом в якому просила стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на її користь суму матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічних відпусток за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки, у розмірі 15847,84 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб; стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на її користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати з вини власника 6419,99 грн., за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 01.09.1995 р. по 31.08.2018 р. перебувала у трудових відносинах з Полтавським кооперативним технікумом. На даний час Полтавський кооперативний технікум перейменовано у Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, який є вищим навчальним закладом І рівня акредитації. До 2012/2013 навчального року включно щорічно отримувала від відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 100% місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Починаючи з 2013/2014 навчального року відповідач припинив виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 100% місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки. Звільнилась 31.08.2018р. за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, оскільки відповідач відмовився звільняти відповідно до ч.1 ст.39 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з порушенням працедавцем законодавства про працю, бо порушення законодавства про працю за собою не визнав. Бажаючи поновити порушені відповідачем свої права на отримання гарантованої державою матеріальної допомоги на оздоровлення звернулась зі скаргою до Управління Держпраці у Полтавській області, яким було проведено інспекційне відвідування відповідача. За його результатами складено Акт від 29.08.2018 року № ПЛІ734/169/АВ, яким зафіксувало ряд порушень відповідачем законодавства про працю. Приписом від 06.09.218 року №ПЛ1734/169/АВ/П інспектор Управління Держпраці у Полтавській області у межах наданих законодавством повноважень зобов`язав в.о. директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки Делію О.В. у строк до 06.10.2018 р. усунути порушення вимог абзацу 9 ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту»; усунути порушення статті 9 Кодексу Законів про працю України. Порушення у визначений строк не усунуто, що зафіксовано Актом Управління Держпраці у Полтавській області від 26.10.2018 р. №ПЛІ734/169/АВ-ПЛ2455П783. Вважає, що у відповідача існує заборгованість з виплати заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки, та заборгованість з виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати з вини власника. Ухвалою від 15 квітня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08 травня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до наказу Полтавського кооперативного коледжу №144-а від 29.08.2018р. про виплату коштів [PERSON] , останній перед звільненням з посади викладача англійської мови у серпні 2018р. було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за період 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки у розмірі 100% місячного посадового окладу (за виключенням 2015/2016 навчального року, в якому позивачу було виплачено 57% матеріальної допомоги на оздоровлення від розміру посадового окладу за відповідний рік). Згідно з розрахунково-платіжними відомостями працівника за типовою формою №П-6 за \~ \~ \~ \~2013 \~ \~ \~ \~та 2018 роки та довідкою Полтавського кооперативного коледжу б/н від 05.05.2020р. чітко можна визначити, що розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, яка була виплачена позивачу становила у 2013/2014 навчальному році - 1038,50 грн. та 1218 грн., враховуючи календарні місяці, в яких здійснювалася виплата такої допомоги (вересень та грудень 2013р.) у 2014/2015 навчальному році - 2077,20 грн. (календарний місяць, в якому така допомога була виплачена - серпень 2018р.), у 2015/2016 навчальному році - 1647,68 грн. (календарний місяць, в якому така допомога була виплачена - серпень 2018р.), у 2016/2017 навчальному році - 2889, 36 грн. (календарний місяць, в якому така допомога була виплачена - серпень 2018р.), у 2017/2018 навчальному році - 4685,76 грн. (календарний місяць, в якому така допомога була виплачена - серпень 2018р.). Тобто після припинення трудових відносин з [PERSON] у серпні 2018р. відповідач повністю виконав вимоги трудового законодавства та виплатив позивачу заборгованість з матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки у загальному розмірі 11300 грн. (матеріальна допомога на оздоровлення за період 2013/2014 навчальний рік була виплачена [PERSON] у 2013 році, відповідно до інформації, що міститься у розрахунково-платіжних відомостях працівника за типовою формою №П-6 за відповідний період). Тим більше з огляду на підстави припинення трудових відносин позивача з відповідачем на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП відсутні підстави вважати, що [PERSON] були виплачені при звільненні іншого роду кошти - заборгованість із заробітної плати, компенсаційні виплати у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, вихідна допомога при звільненні, тощо, оскільки відповідно до вже наведених вище обґрунтувань та доказів відповідачем було виплачено саме матеріальну допомогу на оздоровлення під час надання щорічної відпустки. 15 травня 2020 року від [PERSON] надійшла письмова відповідь на відзив відповідача, у якій зазначає, що відзив обґрунтовано відповідачем з неправильним застосуванням норм матеріального права, їх тлумаченням та застосуванням закону, який не підлягає застосуванню або незастосуванням закону, який підлягав застосуванню. Просила суд вважати твердження відповідача, що він у серпні 2018 р. нібито повністю виконав вимоги трудового законодавства та виплатив позивачу заборгованість з матеріальної допомоги на оздоровлення за спірний період такими, що спростовані наявними у справі доказами - копіями відомостей П-6 та документами інспекційних відвідувань відповідача Управлінням Держпраці у Полтавській області, листом Управління Держпраці у Полтавській області від 12.03.2020 № 16-К- 120/01/147-04/20. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Вважає, позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, врахувавши позицію позивача, викладену у письмових заявах по суті справи, надавши належну правову оцінку доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, судом установлено такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що згідно з копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] від 30 серпня 1989 року, позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем в період з 01 вересня 1995 року до 31 серпня 2018 року, працювала на посаді викладача англійської мови Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки. Наказом т.в.о.директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки №73-к від 29 серпня 2018 року [PERSON] було звільнено за угодою сторін на підставі п.1\~ст.36\~КЗпП України (Т.1 а.с.19-20). Постановою КМУ від 14.06.2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників"\~посада "викладач" віднесена до категорії посад педагогічних працівників. За період протягом 2013-2018 років [PERSON] надавались щорічні основні відпустки. Статтею\~ 57 Закону України "Про освіту"\~в редакції\~закону № 1060-ХІІ від 23.05.1991 року\~визначено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки Статтею 57\~Закону України"\~Про освіту" в редакції закону №2145-VIII від 05.09.2017 року визначає, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Пунктом 2.15 Колективного договору на 2013-2015 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки, реєстровий номер 130 від 29.04.2013 року, передбачено обов`язок адміністрації у сфері гарантій оплати праці здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно\~ст. 57 Закону України "Про освіту". (Т.1 а.с.178-201). Пунктом 2.16 Колективного договору на 2015-2017 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму, реєстровий номер 72 від 07.05.2015 року, передбачено обов`язок адміністрації здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно\~ст. 57 Закону України "Про освіту". При наявності коштів. (Т.1 а.с.2140-236). Позивач зазначає, що при наданні щорічної відпустки за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, яка повинна була бути виплачена в обов`язковому порядку при наданні щорічних відпусток. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечувалось, що при наданні щорічної відпустки за 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення. Однак зазначалось, що за 2013/2014 навчальні роки позивачу було виплачено у вересні та грудні 2013 року. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для нарахування та виплати у вищевказані періоди матеріальної допомоги на оздоровлення з підстав, що [PERSON] не зверталась з відповідними письмовими заявами, суд не приймає до уваги, оскільки чинне законодавство про освіту визначає як підставу для надання такої допомоги сам факт надання педагогічному працівнику щорічної відпустки. Позивач зверталась до Управління Держпраці у Полтавській області та за її заявами було проведено інспекційні відвідування відповідача. За наслідками проведених перевірок Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки встановлено, що було порушено вимоги законодавства про працю, про що складено відповідні акти від 29.08.2018 року та від 26.10.2018 року, винесено припис про усунення виявлених порушень від 06.09.2018 року. (Т.1 а.с. 29-41). Як вбачається з припису про усунення виявлених порушень № ПЛ1734/169/АВ/П від 06.09.2018 року, складеного інспектором праці Шувакіною О.М., проведено інспекційне відвідування Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 29.08.2018 року №ПЛ1734/169/АВ. У зв`язку з цим відповідно до пункту 27 "Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю", затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року, зобов`язано в.о. директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки\~ [PERSON] усунути порушення до 06.10.2018 року. Відповідно до змісту п.п.1,2 акту, усуненню підлягають порушення абз. 9 ч.1 ст.57 Закону України "Про освіту", ст.9 КЗпП України. Зокрема, №з/п 1: при наданні педагогічним працівникам закладу щорічної відпустки виплата допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) не проводилася, про що свідчать їх розрахункові листи та накази. Наприклад, наказом від 12.06.2018 року №66 викладачу надано частину невикористаної щорічної відпустки з 02.07.2018 року по 09.08.2018 року терміном 39 к.д., при цьому виплату допомоги на оздоровлення згідно абз. 9 ч.1ст.57\~Закону України\~"Про\~освіту" не проведено, про що свідчить розрахунковий лист за липень 2018 року.\~ №з/п 2: Пунктом 2.7 колективного договору на 2015-2017 роки визначено "здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно\~ст. 57 Закону України "Про освіту"\~при наявності коштів". Даний пункт колективного договору свідчить про порушення вимог\~ст. 9 КЗпП України, якою визначено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України, є недійсними. Так, статтею 57 Закону України "Про освіту"\~визначені державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам. За змістом абз.9 ч.1 ст.57\~Закону України\~"Про\~освіту" однією з таких державних гарантій є виплата державною педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. При цьому, очевидно, що виплата матеріальної допомоги чинним законодавством не ставиться в залежність від наявності у відповідного закладу освіти коштів, має обов`язковий характер та виплачується при наданні працівнику щорічної відпустки. Разом із тим, як вбачається із витягу з наказу №144-а від 29.08.2018 року т.в.о. директора коледжу Делія О.В., вирішено надати матеріальну допомогу на оздоровлення [PERSON] за 2014/2015 навчальний рік у розмірі 100% місячного посадового окладу, за 2015/2016 навчальний рік у розмірі 57% місячного посадового окладу, за 2016/2017 навчальний рік у розмірі 100% місячного посадового окладу, за 2017/2018 навчальний рік у розмірі 100% місячного посадового окладу. (Т.1 а.с.74). Згідно довідки Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки №46 від 05.05.2020 року [PERSON] виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2013-2018 навчальні роки в загальній сумі 13556, 50 грн., а саме: за 2013-2014 навчальний рік у розмірі 1038, 50 грн. (нарахування у вересні 2013) та 1218 грн. (нарахування у грудні 2013), за 2014-2015 навчальний рік у розмірі 2077, 20 грн. (нарахування у серпні 2018), за 2015-2016 навчальний рік у розмірі 1647, 68 грн. (нарахування у серпні 2018), за 2016-2017 навчальний рік у розмірі 2889, 36 грн. (нарахування у серпні 2018), за 2017-2018 навчальний рік у розмірі 4685, 76 грн. (нарахування у серпні 2018). (Т.1 а.с.75). Виплата вказаних сум також підтверджується розрахунково-платіжними відомостями працівника за вересень 2013 року, за грудень 2013 року, за серпень 2018 року, (Т.1 а.с.76-81). В судовому засіданні представники позивача не заперечували виплату [PERSON] вказаних сум, однак вважають їх іншою виплатою, а не матеріальною допомогою на оздоровлення, оскільки у розрахунково-платіжні відомості стоїть її класифікація як матеріальної допомоги разового характеру а не систематичного як повинно бути зазначено. Суд не може прийняти до уваги такі твердження, оскільки позивач отримавши вказані кошти не відмовилась від них, пояснити що саме за виплати їй були проведені при звільнені не змогла, а також така позиція не узгоджується із наданими відповідачем доказами, зокрема, витягом з наказу №144-а від 29.08.2018 року, довідки №46 від 05.05.2020 року, розрахунково-платіжними відомостями працівника за вересень 2013 року, за грудень 2013 року, за серпень 2018 року. Відповідно до наказу Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5 що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати в пункті 2.3.3\~що передбачено до фонду заробітної плати і частині інші заохочувальні\~та компенсаційні\~виплати відноситься\~ матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31). 3.31. Матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання. Згідно умов колективного договору на 2013-2015 року та 2015-2017 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуми Полтавської облспоживспілки пунктом 5.6 «б» передбачено, що надавати матеріальну допомогу на лікування, вирішення соціально-побутових проблем за наявності коштів. В матеріалах відсутні дані що позивач не отримувала допомогу на вирішення соціально-побутових умов за час своєї роботи і отримані нею у серпні 2018 року кошти є допомогою саме цього виду, а не допомогою на оздоровлення. Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що фактично матеріальна допомога на оздоровлення за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки була виплачена позивачу. При цьому суд вважає, що позивачем не доведено, що вказані виплати мали інший характер аніж матеріальна допомога на оздоровлення хоча і зазначені в графі розхрахунково-платіжної відомості як матеріальна допомога разового характеру. Наказ про призначення матеріальної допомоги № 144-а від 29.08.2018 року є чинним,ніким не оспорювався. Враховуючи його належне оформлення та завірення копії суд приймає як належний та допустимий доказ, відхиливши клопотання позивача про його неприйняття. Будь-яких інших наказів про призначення виплати позивачеві у серпні 2018 року допомоги на вирішення соціально-побутових умов сторонами суду не надано, як і доказів не отримання цього виду допомоги раніше кожного року. Також суд не приймає до уваги твердження представників позивача щодо невірного розміру розрахунку розміру доплати, оскільки на час розгляду справи не встановлено що її оклад становив інший розмір аніж визначений відповідачем. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2\~ст.89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи позивача, зокрема, прикладів інших працівників Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки та надані у зв`язку з цим відомості не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Отже, викладені позивачем обставини не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, переконливих доказів на спростування позиції відповідача стороною позивача суду не надано, а позовна заява не ґрунтується на законних підставах. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість\~\~кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення слід відмовити. Оскільки позовна вимога компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати є похідною вимого, то в її задоволенні також необхідно відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що при подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, а відтак судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed