Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 36 474 грн 88 коп., з яких 28 057 грн 60 коп. - сума позики, 8 417 грн 28 коп. - проценти за користувания грошовими коштами у рахунок повернення боргу за розпискою від 20.12.2019, а також 2\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 908 грн витрат по сплаті судового збору. Позов аргументує тим, що 20 грудня 2019 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позичальник позичив, а позикодавець передав 1 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 05.04.2020 року у розмірі 1 300 доларів США. В заставу вказаного договору відповідач повинен був залишити автомобіль. Вказує, що на підтвердження факту укладення договору позики та передання грошей йому було видано розписку від 20.12.2019, яка посвідчує факт отримання у борг грошових коштів. В борговій розписці не зазначено даних позикодавця, проте відповідно до відповіді, наданої начальником Ніжинського районного відділу поліції № 6307/124/46-2-21 від 22.03.2021, [PERSON] пояснив, що кошти в сумі 1300 доларів США він позичав у [PERSON] з метою виїзду на заробітки, але поїхати не зміг, тому що в нього існує заборгованість по аліментам, зобов`язується найближчим часом повернути борг в повному обсязі. Відповідач не виконує свої зобов`язання, чим порушив приписи чинного законодавства та його права позивача, заборгувавши грошові кошти в сумі 1 300 доларів США. Станом на 22.04.2021 року курс національної валюти відповідно наявної інформації на офіційному сайті Національного банку України інформації становить 100 доларів США 2\~805 грн 76 коп., таким чином сума заборгованості становить 36\~474 грн 88 коп., з яких 28\~057 грн 60 коп. - сума позики, 8\~417 грн 28 коп. - проценти за користування грошовими коштами.\~ Ухвалою від 23 квітня 2021 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом на 25.05.2021. Разом з позовною заявою представник позивач [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на належне [PERSON] майно. Ухвалою від 23.04.2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Мохир Д.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він дійсно брав у борг у позивача грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, проте частково їх повернув у сумі 250 доларів США. У борговій розписці він зобов`язувався повернути [PERSON] 1 300 доларів США, але за умови, що поїде до Польщі, куди поїхати не зміг, тому борг перед позивачем становить 750 доларів США. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 20 грудня 2019 року відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 05.04.2020 у розмірі 1 300 доларів США. Вказаний факт підтверджується розпискою від 20.12.2019 і не заперечується сторонами. Крім того, листом начальника Ніжинського районного відділу поліції від 22 березня 2021 року №6307/124/46-2021 позивачу [PERSON] повідомлено, що під час опитування [PERSON] було з`ясовано, що кошти в сумі 1300 доларів США він позичав у [PERSON] з метою виїзду на заробітки, але поїхати не зміг, тому що в нього існує заборгованість по аліментам, зобов`язується найближчим часом повернути борг в повному обсязі. В ході перевірки встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виник цивільно-правовий спір, який вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів повернення суми позики чи її частини, про що вказує відповідач, суду не надано. Отже, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором позики (розписки), і в установлений термін 05.04.2020 своє зобов`язання щодо повернення грошей не виконав, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно до ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Просистему валютногорегулювання івалютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення саме у грошовій одиниці України гривні в еквіваленті іноземної валюти - доларах США, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд не може стягнути борг в іноземній валюті доларах США, при тому, що судовим розглядом встановлено, що грошові кошти передавалися саме у доларах США. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем не було повернуто у встановлений строк позивачу позику, а саме: грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США та 300 доларів США за користування грошовими коштами, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 28 057 грн 60 коп., що cтановить еквівалент 1 000 доларів США та 8 417 грн 28 коп. процентів за користування грошовими коштами, що становить евівалент у розмірі 300 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Для захисту свого порушеного права та представництва інтересів в суді позивачем укладено договір №6 про надання правової допомоги з адвокатом Мохиром Дмитром Володимировичем від 02.03.2021 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000860/1 від 07.02.2020), додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №6 від 02.03.2021, яка містить детальний опис виконаних робіт, та акт прийняття передачі наданих послуг від 20 квітня 2021 року, а також квитанцію про оплату правової допомоги від 02.03.2021 про сплату за правничу допомогу 2 000 грн 00 коп. Суд зазначає, що вказані витрати відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розумінні\~ст.133 ЦПК України, документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved