Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

18 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити юридичний факт загибелі сина [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби внаслідок збройної військової агресії Російської Федерації проти України.Вимоги обґрунтувала тим, що з 20.02.2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, що є загальновідомим фактом і підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, які відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію органів державної влади України та міжнародних організацій. В обґрунтування заяви зазначає, що її син, [PERSON] 11.07.2014 року був призначений на посаду старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" ГУМВС України у Київській області. На підставі наказу Головного Управління МВС України в Київській області від 17.07.2014 року №652 о/с дск [PERSON] перебував у службовому відрядженні в районі проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей з 11.07.2014 року по 29.08.2014 року. [INFO] року її син [PERSON] загинув при виконанні службових обов`язків в районі села Горбатенко Старобешівського району Донецької області. Вважає, що смерть її сина настала саме внаслідок збройної агресії та воєнного конфлікту Російської Федерації проти України, чим порушено його невід`ємне право на життя, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Встановлення факту загибелі сина саме внаслідок військової агресії Російської Федерації можливе лише в судовому порядку, оскільки іншого порядку чинним законодавством України не передбачено. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі та просять її задовольнити. Від Міністерства соціальної політики України надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Міністерства. Представник Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про причини неявки не сповістив, хоча як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про час і місце розгляду справи дане Посольство було належним чином повідомлене, будь-яких заяв по суті справи чи процедури її розгляду суду не подало. Вислухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] . 11.07.2014 року [PERSON] призначений на посаду старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" ГУМВС України у Київській області. Згідно із копією довідки Управління МВС України у Київській області від 20.04.2018 року [PERSON] з 11.07.11.07.2014 року (наказ Головного управління від 17.07.2014 року № 652 о/с дск) перебував у службовому відрядженні в районі проведення антитерорестичної операції на території Донецької та Луганської областей та [INFO] року під час бою під містом Іловайськ Донецької області від отриманих поранень загинув. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та лікарського свідоцтва про смерть №2803 від 26.09.2014 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в районі села Горбатенко Старобешівського району Донецької області України під час проведення АТО. Причиною його смерті стали осколкові поранення від вибухів внаслідок військових дій. Відповідно до копії постанови військово-лікарської комісії від 06 листопада 2014 року №26 [PERSON] одержав ушкодження під час військових дій, що призвело до смерті при виконанні службових обов`язків. Згідно акту від 17.10.2014 року за № 10 затвердженого начальником ГУМВС України в Київській області генерал-майором міліції [PERSON] про нещасний випадок капітана міліції [PERSON] за результатами спеціального розслідування комісія прийшла до висновку, що, загибель працівника БИСМОН "Миротворець" ГУМВС України в Київській області капітана міліції [PERSON] сталась в період проходження служби в зоні АТО при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі із злочинністю. Указом Президента України від 26.02.2015 року №109/2015 [PERSON] посмертно нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . Наказом голови ГО ВПО учасників АТО "Справедливість" від 18.08.2015 року за №0276 [PERSON] нагороджено пам`ятним нагрудним знаком "Іловайськ-2014". [PERSON] . Чечельницьким УПСЗН Вінницької області видано посвідчення від 12.11.2014 року серія [NUMBER] "Члена сім`ї загиблого", на підставі якого вона має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Пунктами 3, 9 частини 1 статті 85 Конституції України передбачено, що до повноважень Верховної Ради України, зокрема, належить: прийняття законів, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України. У статті 1 Закону України від 06.12.1991 року № 1932-XII "Про оборону України" визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. У статтях 1, 2 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з подальшими змінами і доповненнями закріплено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р з подальшими змінами і доповненнями затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого також включені місто Харцизьк та місто Іловайськ Донецької області. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України від 18.01.2018 року № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 липня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Отже, вищенаведеними нормативно-правовим актом на законодавчому рівні у відповідності до положень ст.85 Конституції України встановлено, що з 20 лютого 2014 має місце збройна агресія Російської Федерації проти України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями. Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що капітан міліції [PERSON] , старший інспектор батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Миротворець" ГУМВС України в Київській області, з 11.07.2014 року по [INFO] року на підставі наказу Головного управління МВС України в Київській області від 17.07.2014 року №652 о/с дск для виконання завдань визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом" та несенням служби з охорони громадського порядку у зоні бойових дій на Сході України перебував у службовому відрядженні в районі проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. Час , місце викладені у лікарському свідоцтві, причина смерті в системному аналізі із визнаними на законодавчому рівні обставинами і фактами дає обґрунтовані підстави вважати, що виконання [PERSON] службових обов`язків на території Донецької області було зумовлене саме збройною агресією Російської Федерації проти України, а фактичні обставини його загибелі (внаслідок військових дій, від вибухів і осколків) свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між збройною агресією Російської Федерації проти України і смертю [PERSON] . За викладених обставин і законодавчих приписів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог заявниці. Встановлення цього факту для заявниці має юридичне значення, оскільки має наслідком набуття її сином статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, а це обумовлює виникнення у неї індивідуальних прав та обов`язків як матері загиблого, що передбачені цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Отже, судом встановлено достатні та обґрунтовані підстави для задоволення заяви у повному обсязі.

Outcome: approved