Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між банком та відповідачем - [PERSON] 29.03. 2006 року, було укладено Кредитний договір № MKRWGK00000086 згідно умов якого, останній отримав кредит у сумі 75000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 29.03. 2016 року. Однак відповідач, як позичальник, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, які виникають з умов договору, в результаті чого, станом на 25.10. 2013 рік має заборгованість в сумі 466590,92 гривень, а саме: 76191,77 гривень - заборгованість за кредитом; 144687,49 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 18292,20 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 227419,46 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. У зв'язку з чим просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок загальною площею - 110,52 м кв., житловою площею - 76,14 м кв. що розташований в [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 29.03. 2006 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у даній квартирі. Стягнути з відповідача понесені ними судові витрати. Представник позивача Мателега В.М., в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить суд такі задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судові засідання, жодного разу не з'явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судовими повістками, а також шляхом опублікування оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Про причини своєї неявки суд не повідомив. Заперечень на позов не подавав. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши обставини справи, дослідивши наявні в справі докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ Приватбанк був укладений кредитний договір № MKRWGK00000086 від 29.03. 2006 року, за яким позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 75000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.03. 2016 року. При цьому [PERSON] взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати проценти, комісію за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни згідно графіку погашення заборгованості по кредиту. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи досліджено, що [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до заборгованості, яка станом на 25.10. 2013 рік має заборгованість в сумі 466590,92 гривень, а саме: 76191,77 гривень - заборгованість за кредитом; 144687,49 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 18292,20 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 227419,46 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Разом з цим вимогу банку від 12.09. 2013 року за № 30.1.0.0/2-38 щодо сплати заборгованості за отриманим кредитом [PERSON] проігнорував. Також судом встановлено, що для забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON], 29.03. 2006 року було укладено договір іпотеки б/н. Предметом іпотеки є будинок загальною площею - 110,52 м кв., житловою площею - 76,14 м кв. що розташований в [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу - [PERSON] за № 2110 від 29.03. 2006 року. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 75000 гривень. Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ "Про Іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а відповідачем жодних доказів на протилежне не пред'явлено, суд вважає, що позовну вимогу банку стосовно звернення на предмет іпотеки - будинок загальною площею - 110,52 м кв., житловою площею - 76,14 м кв. що розташований в [ADDRESS] - слід задовольнити. За змістом частин 1 і 2 ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця із дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У даному випадку законодавець вимагає від іпотекодержателя вчинення дій після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення, що полягають у надісланні всім мешканцям письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Зазначене письмове попередження повинно бути надіслано в такий спосіб, який би свідчив про отримання такого всіма мешканцями, і з цього можна зробити беззаперечний висновок про їх належне повідомлення щодо добровільного ними звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. А в разі невиконання такої вимоги всіма мешканцями добровільно, їх примусового виселення на підставі рішення суду. Зазначений висновок узгоджується та не суперечить роз'ясненням, які містяться в п. 43 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Судом встановлено, що відповідачу було надіслано письмове попередження про добровільне звільнення житлового будинку, що є предметом іпотеки. Крім того, в матеріалах справи наявний реєстр поштових відправлень, що свідчить про можливість отримання письмового попередження про звільнення житлового будинку відповідачем. У зв'язку з тим, що відповідач порушив зобов'язання, які виникли з умов кредитного договору, а позивачем, як позичальником, було вжито заходів, які є передумовою звернення стягнення, суд вважає, що відповідач підлягає виселенню із спірного будинку. Що стосується вимоги Банку про виселення із зняттям з реєстраційного обліку інших осіб, то суд виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, хто саме разом з відповідачем проживає у даному будинку, чи зареєстрований у ньому. Крім того, рішення суду не може стосуватися невизначеного кола осіб і ним можуть встановлюватися певні права та обов'язки лише щодо осіб, які є сторонами по справі, у зв'язку з чим позовна вимога про виселення з предмета іпотеки інших осіб не підлягає задоволенню. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягають до стягнення, в користь ПАТ КБ Приватбанк судові витрати в сумі 3441 гривень судового збору, сплачені позивачем при подачі позову до суду та 114,70 гривень за подання заяви про витребування доказів Також судом встановлено, що ТУДСА в Закарпатській області сплатило 50 гривень за подання оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Дані витрати у відповідності до п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться до судових витрат, тому підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: partial