Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського раойнного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Інтернет-видання «ЦЕНЗОР.НЕТ» в особі головного редактора [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛАБ» про захист честі, гідності та ділової репутації. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд: - Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, що опублікована [INFO] о 14 год. 18 хв. на сайті інтернет-порталу «ЦЕНЗОР.НЕТ» в статті під назвою « [INFO]», де зазначено, що: « Кандидат в мэры Киева [PERSON] имеет гражданство Российской Федерации. Об этом сообщает Цензор.НЕТ. Так, в сеть были выложены копии документов о наличии у [PERSON] российского гражданства.». - Зобов`язати інтернет-портал «ЦЕНЗОР.НЕТ» в особі головного редактора/редактора [PERSON] протягом 5 (п`яти) днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили опублікувати на головній сторінці інтернет-порталу «ЦЕНЗОР.НЕТ» (http://censor.net.ua/) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ», а саме, що «Інформація, поширена в статті під назвою « [INFO], зокрема, що: «Кандидат в мэры Киева [PERSON] имеет гражданство Российской Федерации» - є недостовірною та не відповідає дійсності. - Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] у відеозаписі, розміщеному [INFO] під назвою « [INFO] » на веб сайті youtube за посиланням: [INFO] а саме про те, що: «… [PERSON] , который занимался в Росии политической деятельностью и был гражданином России, в 2005 году появляется в Киеве, открыв лабораторию «ЕВРОЛАБ». По некоторым соображениям беспризорной агентуры с бессарабского рынка [PERSON] имплементировали сюда, забросили с целью войти в украинское общество и открыли под него «ЕВРОЛАБ». А что такое «ЕВРОЛАБ»? Что такое лаборатория, где сдают анализы? Лучше для разведывательного сбора информации ничего нет, потому что в «ЕВРОЛАБЕ» сдает анализы украинская элита и сотрудники зарубежных разведок могут знать, кто болеет сифилисом, у кого СПИД, кто является геем, у кого какие жены, мужья, у кого какое состояние здоровья, на этом бесконечно можно вербовать людей и так далее». - Зобов`язати [PERSON] не пізніше 5 (п`яти) днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщенням відео на його каналі (посилання: [INFO] в якому [PERSON] має зачитати резолютивну частину рішення. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що [PERSON] напередодні виборів на посаду мера міста Києва поширено недостовірну інформацію про [PERSON] , а саме - інформацію про належність [PERSON] до громадянства Російської Федерації та працевлаштування [PERSON] у Головному розвідувальному управлінні Генерального штабу озброєних сил Російської Федерації та тим що, [PERSON] звинуватив [PERSON] у зборі розвідувальної документації, пов`язаної з аналізами української еліти, після чого [PERSON] закликав виборців не голосувати за [PERSON] та його партію. Вказує на те, що Відповідачем 2 поширено недостовірну інформацію про [PERSON] , а саме - інформацію про належність [PERSON] до громадянства Російської Федерації та працевлаштування [PERSON] у Головному розвідувальному управлінні Генерального штабу озброєних сил Російської Федерації розміщену на веб-сайті censor.net за посиланням: [INFO] під назвою « [INFO] ». Позивач вважає, що поширення вказаної інформації відповідачами є недостовірною та порушує його особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації, дискредитує позивача в очах широкого загалу, вказує, що недостовірна інформація опублікована напередодні початку виборів в мери міста Києва та такі дії відповідачів направлені на підрив соціальної оцінки як позивача особисто, так і його професійної діяльності як кандидата на посаду мера Києва в очах суспільства. Пов`язуючи діяльність позивача з російським спецслужбами, відповідачі підводять до висновку про те, що він є агентом РФ. Позивач наполягає на тому, що відповідачі поширили, щодо нього недостовірну інформацію, яка є фактичним твердженням, оскільки вказана інформація може бути перевірена та підтверджена, чи спростована, оскільки позивач є громадянином України. Зазначає, що розповсюдження недостовірних відомостей, щодо нього завдає йому не лише репутаційних втрат, але і моральних страждань. Недостовірні матеріали провокують негативне ставлення суспільства до позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квіцтня 2021 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фролової І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 07 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року було вирішено перейти до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07 вересня 2021 року надійшов до суду відзив від [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого представник [PERSON] - адвокат Рябченко В.В. заперечує проти позову в повному обсязі з тих підстав, що відповідач 1 не є автором публікації, яка розміщена на сайті «ЦЕНЗОР.НЕТ» та не є належним відповідачем в цій частині позовних вимог. Щодо іншої частини позовних вимог, зазначає, що фрази та висловлювання наведені позивачем носять виключно оціночний характер, оскільки не є фактом, посилається на ряд інтернет ресурсів, у яких висвітлено взаємовідносини позивача з Російською Федерацією, а саме: на інформаційну статтю «ОТ ПИВА - К СПОРТУ!» за посиланням [INFO] та інформаційну статтю за посиланням [INFO], де зазначено, що позивач є Генеральним секретарем Партії «Любителів пива». Також, представник відповідача 1 посилається, на те, що позивач має статус публічної особи, та повинен бути відкритим та повністю готовим до суворої критики, межа якої є ширшою від критики пересічних громадян. Інтернет-видання «Цензор.нет» в особі головного редактора [PERSON] не скористались своїм правом на подання відзиву та не надали його до суду. Товариство з обмеженою відповідальністю «Євролаб» своїи письмові пояснення п осуті справи до суду на направляли. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Томчук М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача 1 - адвокат Рябченко В.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні. Інтернет-видання «ЦЕНЗОР.НЕТ» в особі головного редактора [PERSON] в суджове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛАБ» в судове засідання своїх представників не направили, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Під час розгляду справи судом було встановлено наступне. Звертаючи з позовною заявою, [PERSON] посилається на інформацію, наведену у відеоматеріалі, який розміщено [INFO] о 14 год. 18 хв. на офіційному YouTube каналі Відповідача 1 за адресою: [INFO] під назвою «[INFO]», в якій поширено недостовірну інформацію про відповідачем 1 прло позивача наступного змісту: - починаючи з 0 хвилини 05 секунди «То, о чем я буду говорить, очень важно. Но говорить об этом больно и горько. Речь пойдет об [PERSON] - кандидате в мэры Киева . Человеке, который все эти годы живет в Украине, рассказывает, какой он патриот, как любит Украину, при этом выступает на абсолютно пророссийских каналах [PERSON] , которые, собственно говоря, и сделали его тем [PERSON], кем его узнали миллионы киевлян, многие из которых даже полюбили. Собственно говоря, на это и был расчет.»; - починаючи з 0 хвилини 47 секунд «Я с болью хочу сказать о том, о чем говорил уже неоднократно. Украина находится в состоянии войны. Войны со стороны Российской Федерации , которая самым наглым образом оккупировала Крым , оккупировала часть Донбасса и не собирается возвращать ни Крым, ни Донбасс. При этом Украина не объявляла войны России , Украина просто не проводит никакой четкой конкретной политики по распознаванию и выдворению или осуждению агентов влияния России, агентов российских спецслужб, а также действующих офицеров российских спецслужб. Все это наводит меня на мрачные мысли о том, что в верхушке украинских государственных структур по-прежнему наблюдается засилье агентуры российских спецслужб. Как еще объяснить тот факт, что многочисленные сигналы людей, которые разбираются в этом вопросе, не доходят до тех, кто должен на это реагировать?»; - починаючи з 1 хвилини 55 секунди « Слава богу, что все тайное рано или поздно становится явным, и вновь я возвращаюсь к [PERSON] . Мне иногда приходится слышать: " Вот , [PERSON] говорит об агентах, [PERSON] рассказывает об агентуре, [PERSON] не называет при этом фамилии". Да, фамилии можно назвать не всегда. Да, есть целый ряд моментов, связанных в том числе с личной безопасностью. Да, есть люди, которые должны это делать первыми, - не журналисты, а именно сотрудники силовых структур, сотрудники украинских спецслужб. Но, к сожалению, государство у нас сегодня находится в таком плачевном состоянии, что им часто не до этого, или они просто не хотят этого делать, или не умеют, или не могут.»; - починаючи з 2 хвилини 44 секунди « Несколько дней назад в эфире телеканала "Украина 24 ", находясь в гостях у журналиста [PERSON] , я заявил:»; - починаючи з 3 хвилини 07 секунди « [PERSON] , если верить тому, что у меня выскакивает все время в Facebook, не просто догоняет [PERSON] , а уже перегоняет его... Это так замечательно. Я даже видел мем: выборы президента США, [PERSON] - первое место, [PERSON] - второе, [PERSON] - третье. Я думаю, что это не соответствует действительности. Думаю, что [PERSON] , если говорить о выборах президента США, уже опережает и [PERSON], и [PERSON].»; - починаючи з 3 хвилини 48 секунди «Мне приходится слышать часто, что [PERSON] является агентом спецслужб Российской Федерации. И я хочу дать гневную отповедь людям, которые эти слухи распускают. Потому что у меня есть мнение моё, мне так кажется, что [PERSON] является не агентом спецслужб Российской Федирации, а действующим офицером спецслужб Российской Федерации. И по этому поводу я хочу официально обратиться к украинским спецслужбам. Я же могу как журналист и как гражданин Украины - это сделать. Вы знаете, я с восторгом наблюдаю за карьерой [PERSON] и наблюдаю, как каналы [PERSON] , которые являются рупорами "русского мира" в Украине, сделали из мухи слона и торгуют теперь слоновой костью. Вот эта слоновая кость - это [PERSON] »; - починаючи з 4 хвилини 50 секунди «Слава богу, что жив [PERSON] . Дай бог ему долгих лет и здоровья, я его очень уважаю. [PERSON] , по-моему, 13 лет был в ЦК Компартии Украины заведующим отделом оргпартработы, по сути, начальником отдела кадров. И вот [PERSON] , обладающий огромным опытом подбора кадров и расстановки их на руководящие посты в ЦК Компартии Украины, мне когда-то сказал: "Если вы хотите понять человека, тщательно обращайте внимание на детали его биографии". И я взял биографию [PERSON] , я поразился. Кстати, я хочу сказать, что я практически убежден, что у наших спецслужб есть большое, пухлое, толстое досье на [PERSON] . Я почти убежден в том, что честные офицеры украинских спецслужб могут на днях это досье в полном объеме выложить.»; - починаючи з 6 хвилини 07 секунди «Так вот [PERSON] , у которого один дедушка народный комиссар Украины, нарком, министр, второй дедушка - Герой Социалистического труда. В его семье есть два Героя Советского Союза , его отец - [PERSON] - высокопоставленный офицер ГРУ Генштаба вооруженных сил Советского Союза, военный советник [PERSON]. [PERSON] в свое время киевский мальчик поступил в ВИИЯ, и закончил ВИИЯ - Военный институт иностранных языков. Мекка ГРУ Генштаба Вооруженных сил Советского Союза, а сейчас - Российской Федерации. Это базовый институт, который дает прекрасное образование, базовый институт, где готовят офицеров ГРУ. [PERSON] закончил этот институт, получил знания, он знает четыре языка, в том числе лаосский. Работал по этой части в Лаосе, служил в советской армии долгое время, закончил институт ГРУ, то есть служил, соответственно, по линии ГРУ. Потом занимался долго чем-то в России - там линия обрывается. Но! Участвовал в выборах в Госдуму РФ от Партии любителей пива, которая была пронизана сотрудниками ГРУ Генштаба Российской Федерацией , в том числе господином [PERSON] , от которого тянутся нити к задержанной в США российской шпионке Марии Бутиной, задержанной - это все линия ГРУ, задержанной в Соединённых Штатах, российской шпионки грушницы. И [PERSON] , который занимался в России политической деятельностью и был гражданином России, в 2005 году появляется в Киеве и открывает лабораторию Eurolab. По некоторым соображениям беспризорной агентуры с Бессарабского рынка, [PERSON] имплементировали сюда, забросили с целью войти в украинское общество и открыли под него Eurolab. А что такое Eurolab? Что такое лаборатории, где сдают анализы? Лучшее для разведывательного сбора информаци и ничего лучшего нет, потому что в Eurolab сдает анализы украинская элита, и сотрудники зарубежных разведок могут знать, кто болеет сифилисом, у кого СПИД, кто является геем, у кого какие жены, мужья, у кого какое состояние здоровья... На этом бесконечно можно вербовать людей и т.д.»; - починаючи з 9 хвилини 22 секунди «К чему я веду? Я очень хотел бы, чтобы украинские спецслужбы дали ответ на простой вопрос: является ли кандидат в мэры [PERSON] [PERSON] действующим офицером спецслужб Российской Федерации, гражданином России и агентом влияния России? Я задаю официальный вопрос украинским спецслужбам и надеюсь получить на него ответ до выборов мэра.»; - починаючи з 9 хвилини 54 секунди «Я сказал о том, что в украинских спецслужбах есть пухлое досье на [PERSON] , и я сказал о том, что наверняка в ближайшие дни найдутся честные офицеры спецслужб, которые обнародуют некоторые факты из этого досье. Конечно же, я знал, что эти люди найдутся и будут готовы это сделать. Как я и говорил, это произошло.»; - починаючи з 10 хвилини 20 секунди «Издание "Цензор.НЕТ" опубликовало сегодня документы о том, что [PERSON] - кандидат в мэры Киева , столицы воюющей с Россией Украины - имеет гражданство России.»; - починаючи з 10 хвилини 35 секунди «Цензор.НЕТ опубликовал соответствующие документы, вот я вам сейчас скажу собственно говоря какие. В сеть выложены копии документов о наличие у [PERSON] российского паспорта, полностью все, что необходимо для того, чтоб это увидеть, также эту информацию может, пишет Цензор.НЕТ, проверить с помощью запроса на сайте федеральной налоговой службы [INFO] »; - починаючи з 11 хвилини 19 секунди «На самом деле это кошмар! Это кошмар, когда в течение долгого времени человек, закончивши базовый институт ГРУ Советского Союза, главное разведывательное управление - ГРУ, Генштаба вооруженных сил СССР, человек, который долгое время жил в России, занимался там политической деятельностью, который ездил в специальные военные командировки в Лаос и другие страны по заданию, очевидно, Главное разведывательное управление Генштаба вооруженных сил Российской Федерации, этот человек приехал в 2000-х в Киев, здесь под него открыли фирму Eurolab, которая, занималась, как говорят, сбором разведывательной документации, связанной с анализами украинской элиты, и этот человек спокойно ведет агитацию в мэры Киева , никем не проверяется и никаких расследований на этот счет со стороны воюющего с Россией государства по-прежнему нет.»; - починаючи з 12 хвилини 33 секунди «Я хочу сказать, что вы можете увидеть это расследование на сайте Цензор.НЕТ,»; - починаючи з 12 хвилини 40 секунди та до 15 хвилини 25 секунди «Сегодня по горячим следам народный депутат Украины [PERSON] обратился в Службу безопасности Украины в связи с информацией о российском гражданстве [PERSON]. Он считает, что в действиях бизнесмена, кандидата в мэры Киева [PERSON] усматриваются признаки уголовных правонарушений по статьям о посягательстве на территориальную целостность Украины, шпионаже и государственной измене. Он пишет: " Возмущен вопиющим фактом того, что [PERSON] , будучи гражданином России, по сути - государства-агрессора, баллотируется на пост мэра Киева и ведет свою фракцию, простите партию в Киевсовет. Баллотирование российского гражданина на должность главы столицы Украины противоречит не только здравому смыслу, но и законодательству Украины". Я считаю, что необходимо тщательнейшим образом, быстро с этим вопросом разобраться. Если [PERSON] действительно является гражданином России - а в этом сомнений уже нет, - немедленно снять его с выборов. Если это не будет сделано, я обращаюсь к гражданам Украины, жителям Киева , которые придут в воскресенье на избирательные участки выбирать мэра столицы Украины и выбирать местных депутатов в Киевсовет. Я обращаюсь также ко всем другим украинцам, которые по всей стране придут голосовать за кандидатов в депутаты местных советов, потому что там тоже есть люди [PERSON]. Если вы хотите, чтобы ваша страна - Украина, наша страна, была полностью оккупирована РФ, если вы любите "русский мир", если [PERSON] - ваш герой, голосуйте за [PERSON]! Голосуйте! Это ваш выбор. Но если вы патриоты Украины, если вам дорога наша страна, если вы понимаете, что Украина стала жертвой российской агрессии, если вы понимаете, что российские спецслужбы постоянно забрасывают в Украину свою агентуру, которая влияет на нашу жизнь самым непосредственным образом, если вы умны, рассудительны, если вы патриотичны в хорошем смысле этого слова (а не в таком, как говорит [пятый президент Украины Петр] [PERSON] и его соратники), если вы любите свою страну, ни под каким видом не голосуйте за [PERSON] и его команду! Это предательство Украины, это нож в спину и сердце своей Родине.». Суд звертає увагу, що факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не оспорюється. Доступ до вказаного веб-ресурсу вільний. Відеоматеріал за адресою [INFO] у мережі Інтернет опубліковано відповідачем 1 з власного ютуб каналу, здійснивши перехід на веб-сторінку у мережі Інтернет за адресою [INFO] наявна інформація про те, що такий канал є офіційним каналом [PERSON] та останнім не оспорюється факт приналежності йому ютуб каналу [INFO] на сервісі « [INFO] ». Відповідачем 2 поширено недостовірну інформацію про [PERSON] , а саме - інформацію про належність [PERSON] до громадянства Російської Федерації та працевлаштування [PERSON] у Головному розвідувальному управлінні Генерального штабу озброєних сил Російської Федерації розміщену на веб-сайті censor.net за посиланням: [INFO] під назвою « [INFO] ». Зазначений матеріал опублікований за адресою: [INFO] під назвою « [INFO] ». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не оспорюється. Доступ до вказаного веб-ресурсу вільний. Оспорювана інформація була поширена Відповідачем 2 на веб-сайті [INFO] , де автором статті є Цензор.НЕТ. Відповідач 1 у своєму відзиві зазначає, що в цій частині позовних вимог він є неналежним відповідачем. Щодо позовних вимог про визнання вказаної інформації недостовірної, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила вказану інформацію. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі за текстом - Постанова ВСУ №1) «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Позивачем оспорюється достовірність інформації поширеної у відеоматеріалі на ютуб-каналі: за адресою [INFO] та веб-сайті за посиланнямhttps[INFO]). Отже, як встановлено судом та не оспорюється відповідачем 1, власником веб-сайту [INFO] слід вважати [PERSON] та він є належним відповідачем у справі в частині поширеної інформації у відеоматеріалі на ютуб-каналі за адресою [INFO]. Виходячи із самого змісту оспорюваного відеосюжету, зазначення авторства самим відповідачем 1 під назвою « [INFO] . Экстренное обращение к украинцам», вбачається що це авторський продукт, автором якого є журналіст [PERSON] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України об`єктами авторського права є аудіовізуальні твори. Твір - це результат інтелектуальної, творчої діяльності, сукупність ідей, думок, міркувань, образів, наукових положень, оцінок, висновків, пропозицій тощо, які виникли у процесі творчої діяльності автора і знайшли своє відображення у певній об`єктивній формі. За частиною 1 статті 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Відповідно до ч. 1 ст. 436 ЦК України авторське право на твір, створений у співавторстві, належить співавторам спільно, незалежно від того, чи становить такий твір одне нерозривне ціле чи складається з частин, кожна з яких може мати ще й самостійне значення. Виходячи із програми, та статті в яких була розміщена оспорювана інформація про особу - позивача, суд вважає, що відповідач 1 та 2 є співавторами вказаної програми та власне належними відповідачами. Частиною 6 статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено в друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації в тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. За загальними правилами цивільно - правової відповідальності, за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами вказаних відносин є особи, які, незалежно від наявності їх вини, поширили відомості, що не відповідають дійсності, або викликали їх неправдиво, і це порочить честь, гідність, ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Відповідачами у справі про захист честі, гідності та ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. За змістом частин 1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У поширеній відповідачами спірній інформації міститься достатньо відомостей (ім`я та прізвище, статусу позивача, та інше), які свідчать про те, що йдеться саме про позивача, та які дозволять вказати на те, що у сторонньої особи повинно скластися уявлення про згадку в наведених висловлюваннях саме про позивача - [PERSON] . Тобто поширені відомості стосуються [PERSON] , який у зв`язку з цим має право на спростування поширеної щодо нього інформації. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами: паперовою копією спірного матеріалу, розміщеного на веб-сайтах: [INFO] ; [INFO] та [INFO]. Щодо встановлених обставин за яких поширення інформації порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом аналізуються та беруться до уваги такі обставини. Як роз`яснено в п. 4 Постанови ВСУ від 27.02.2009 N 1 «під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.». Згідно з п. 15 Постанови ВСУ від 27.02.2009 N 1 «негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.». Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вирішуючи спір, суд також, виходить з того, чи є інформація, що міститься в сюжетах та статті є: а) фактичними твердженнями чи оціночними судженнями; б) чи є вона достовірною. Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факт». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (п. 15 Постанови ВСУ № 1). Дослідивши зміст інформації, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність, ділову репутацію суд приходить до висновку, що ця інформація є фактичними твердженнями. А саме: інформація розміщена в публікаціх під назвою « [INFO] за посиланням: [INFO], інформація про належність [PERSON] до громадянства Російської Федерації та працевлаштування [PERSON] у Головному розвідувальному управлінні Генерального штабу озброєних сил Російської Федерації. Оскільки у наведених висловлюваннях відповідачами використані мовні засоби, які репрезентують чітке, однозначне, точне позначення фактів, які можна довести або спростувати, що неможливо зробити з оціночним судженням. Оспорювана інформація сформульована ними способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів). Також відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що повідомлена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Про те, що йдеться про фактичні дані, свідчить також загальний тон висловлювань у контексті оспорюваної інформації. Суд виходить з того, що наведена у позовній заяві інформація, яку позивач просить спростувати, за своїм змістом спрямована на те, щоб створити у сторонньої особи негативне уявлення про позивача, як кандидата на посаду мера міста Києва. Досліджуючи змістовне навантаження інформації, що розповсюджена [PERSON] для глядачів, вбачається, що вона направлена на висвітлення відомостей, що свідчять про вчинення позивачем аморальних вчинків, про те, що позивач є зрадником державних інтересів країни в умовах військової агресії з боку РФ. Суд приходить до висновку про можливість визнання недостовірною вищезазначеної інформації. Оскільки позивачем доведено, що він є громадянином України. В іншій частині позовних вимог оспорювана інформація сформульована відповідачами способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України. Також, відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що повідомлена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Про те, що йдеться про фактичні дані, свідчить також загальний тон висловлювань у контексті оспорюваної інформації. У зв`язку з викладеним, суд не бере до уваги, позицію відповідача 1, який у відзиві посилається виключно на оціночний характер висловлювань. Крім того, суду не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того, що інформація, яка була створена відповідачами 1,2, та яку вони поширили мала достатнє підтвердження, щоб подавати вказану інформацію, як факти. Тобто, відповідачами не доведено, інформації про належність [PERSON] до громадянства Російської Федерації та працевлаштування [PERSON] у Головному розвідувальному управлінні Генерального штабу озброєних сил Російської Федерації. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже відповідачами, не було доведено, що оспорювана інформація на час її поширення була повною та перевіреною, а тому в даному випадку, є наявними правові підстави щодо визнання оспорюваної інформації недостовірною. Політичні діячі та посадові особи, які обіймають політичні (публічні) посади або здійснюють публічну владу, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ, про що зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 01 липня 1997 року у справі «Обершлік проти Австрії (No 2)» (Oberschlickv. Austria (No2), від 24 червня 2004 року у справі «Принцеса фон Ганновер проти Німеччини» (Von Hannoverv. Germany), від 25 червня 2019 року (заява No 14047/16) у справі «Цу Гуттенберг проти Німеччини» (Zu Guttenbergv. Germany). Позивач належить до категорії публічних осіб. Однак свобода поширення інформації та критики щодо публічних осіб не є безмежною. Так, ширша свобода у висловлюваннях стосовно публічних осіб передбачає: а) більш широку можливість висвітлення пов`язаних з такими особами фактів; б) можливість піддавати дії та бездіяльність публічних осіб більш критичній оцінці із застосуванням більш гострих висловлювань, які, однак, не повинні переходити в брутальну, принизливу чи непристойну форму. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», критика належить до оціночних суджень. Тобто про критику можна говорити тоді, коли висловлювання містять не фактичні обставини, а суб`єктивне ставлення особи до тих інших обставин чи подій, що мали місце. Водночас висловлювання, які просить спростувати позивач, під наведені вище критерії не підпадають, оскільки: а) не є достовірними, а отже, не можуть бути визнані фактами; б) не є оціночними судженнями, а отже, не можуть бути визнані критикою. Суд також ураховує, що достовірність і точність подання інформації є одними з основоположних засад професійної та етичної журналістики. У Декларації принципів поведінки журналістів, прийнятій на ІІ всесвітньому Конгресі Міжнародної федерації журналістів (Бордо, 25-28 квітня 1954 року), зі змінами на 18-му всесвітньому Конгресі МФЖ (Хельсингьор, 2-6 червня 1986 року), йдеться, що журналіст має розцінювати як серйозні порушення наклеп, дифамацію, безпідставні звинувачення. У Міжнародних принципах журналістської етики, які були затверджені на міжнародній конференції в Парижі в 1983 році, зазначено, що головне завдання журналіста гарантувати аудиторії отримання правдивої і достовірної інформації через чесне відображення об`єктивної реальності. Якщо висвітлення слів та вчинків публічного діяча, в тому числі у формі гострої критики, є допустимим відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, то поширення звинувачень, що не мають під собою жодного підґрунтя, вважається перевищенням допустимих меж. В даному випадку оспорювана інформація за своїм змістом не може бути віднесена до критики, оскільки відповідачі не довели наявність підґрунтя для такої «критики». Зокрема, про критику могла би йти мова, якби існував певний привід, тобто, певні події або дії за участі публічного діяча (позивача), що стали підставою для дискусії. Однак, коли мова йде про звинувачення, під яким немає будь-якого підґрунтя, то воно не могло бути віднесене судом до «критики» або «публічних дебатів». Суд також бере до уваги, що відповідно до етичних принципів журналістики журналістика не повинна змінювати правдиву й неупереджену інформацію або чесні думки, використовувати їх на користь ЗМІ, намагаючись створити чи сформувати громадську думку, оскільки законність журналістики ґрунтується на ефективній повазі основоположного права громадян на інформацію як складовій поваги демократичних цінностей. Тому журналістика, пов`язана із законними розслідуваннями, обмежується достовірністю й чесністю інформації та думок і є несумісною з журналістськими кампаніями, що проводяться на підставі заздалегідь випрацюваних позицій і спеціальних інтересів. Частина 2 статті 302 ЦК України зазначає, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Достовірність є однією з найсуттєвіших загальних властивостей інформації. Переконання в достовірності інформації покладається на особу, яка її поширює. Достовірність є основоположною вимогою щодо інформації, це загальна властивість інформації, яка визначає ступінь об`єктивно точного відображення подій, фактів, що мали місце. Достовірність у журналістиці - це стандарт журналістської діяльності. Зміст цього стандарту зводиться до того, що кожен факт, який подається в матеріалах повинен мати ідентифіковане та надійне джерело інформації. Посилання на компетентне джерело інформації є єдиним доказом того, що речі, про які розповідають, відбуваються насправді, позбавлені такої ознаки, як домисел, а також формує підстави для того, щоб не тільки автор матеріалу був переконаний, що інформація перевірена і точна, а й читач мав можливість переконатися в цьому. Вимога відповідності фактів реальним подіям чи даним становить змістову частину стандарту точності. Точність фактів досягається їх ретельною перевіркою. Відповідно до рішення Європейського суду «Редакція газети Гривна проти України» п. 86: «наданий журналістам захист за статтею 10 Конвенції діє за умови їхньої добросовісної діяльності з метою надання точної та достовірної інформації згідно з принципами відповідальної журналістики. Концепція відповідальної журналістики, як професійної діяльності, що захищається статтею 10 Конвенції, не обмежується змістом інформації, яка збирається та поширюється засобами журналістики. Ця концепція також охоплює inter alia законність дій журналіста, зокрема його взаємодію з органами влади під час здійснення журналістської діяльності. При вирішенні питання про те, чи діяв журналіст відповідально, факт порушення ним закону у зв`язку з цим є найбільш доречним, хоча й не вирішальним.» Пункт 87 вказаного рішення зазначає, що «крім того, стаття 10 Конвенції не гарантує абсолютну необмежену свободу вираження поглядів навіть щодо висвітлення пресою питань , які мають значний суспільний інтерес. Відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів супроводжується обов`язками та відповідальністю, які також застосовуються до засобів масової інформації , навіть щодо питань, які викликають значне занепокоєння суспільства. Пунктом 88 зазначено, що ці обов`язки та відповідальність мають важливе значення у випадках, коли розглядається питання посягання на репутацію конкретної особи або порушення права інших осіб. Отже, для звільнення засобів масової інформації від їхнього звичного обов`язку перевіряти фактичні твердження, необхідні особливі підстави. Існування таких підстав залежить від характеру та ступеню відповідної дифамації та від того, наскільки засоби масової інформації можуть обґрунтовано вважати свої джерела достовірними у зв`язку з цими твердженнями. Ці фактори, зі свого боку, вимагають розгляду інших елементів, таких як авторитет джерела, чи провела газета достатню кількість досліджень перед публікацією, чи подала газета історію у розумно збалансованій манері та чи надала газета особам, гідність яких було принижено , можливість захистити себе.» Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно зі частиною 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються законодавством є : здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Поняття «честь» і «гідність» є поняттями, які визначають прояви відносин індивіда до себе й оточуючих до окремої особистості. Суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки право позивача на повагу до його честі та гідності - як складових особистих немайнових прав - було порушено шляхом розповсюдження щодо позивача неперевіреної, а отже й недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 статті 301 ЦК України фізична особа має право на своє особисте життя. Приватність - основоположне право, яке є ключовим для автономії та захисту людської гідності, воно слугує в якості основи для реалізації інших прав особи. Суд погоджується з тим, що основою будь-якого демократичного суспільства є дотримання частини 1 статті 10 Конвенції, яка наділяє журналістів правом на свободу вираження поглядів , проте вказане право завжди має бути справедливо збалансовано з правом особи на повагу до приватного та сімейного життя та кореспондуючими частині 1, визначені в статті 2 Конвенції, обов`язки. Будь -які применшення значення права на приватність у співвідношенні зі свободою вираження повинні мати місце лише у випадках крайньої необхідності. Оскільки, як вже було зазначено раніше, відповідачі 1,2 не підтвердили в суді способів отримання інформації про позивача та іі достовірність обставин, про які було зазначено в оспорюваному сюжеті, крім того, зміст та форма подачі вказаної інформації була інформацією про факти, а тому суд вважає, що враховуючи справедливий баланс в демократичному суспільстві, втручання в даному випадку в приватний інтерес позивача не може бути справедливим, а тому позов в даній частині вимог підлягає задоволенню. Щодо спростування вказано інфомрації, суд дійшов наступних висновків. За умовами абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Оскільки недостовірна інформація була поширена [PERSON] у відеоматеріалі, який розміщено на офіційному YouTube каналі останнього за адресою: [INFO], тому слід зобов`язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщення відео на його каналі (посилання: [INFO] тобто у такий спосіб, в який вона була поширена. Щодо інтернет-порталу «ЦЕНЗОР.НЕТ» в особі головного редактора/редактора [PERSON] вбачається, що недостовірна інформація була поширена у вигляді статті на веб-сайті [INFO] , а тому слід зобов`язати інтернет-портал «ЦЕНЗОР.НЕТ» в особі головного редактора/редактора [PERSON] опублікувати на головній сторінці інтернет-порталу « ЦЕНЗОР.НЕТ » (https://censor.net.ua) спростування, тобто у такий спосіб, в який вона була поширена. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки у діях відповідачів наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення юридичного складу. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 816 гривень 00 копійок в рівних частках. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підставі ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 94, 201, 277, 278, 297 ЦК України, Закону України «Про інформацію», з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди»,

Outcome: approved