Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до АКІБ «УкрСиббанк, в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції (т.2 а.с.11-13) просить: - визнати недійсним та підробленим - додаткову угоду № 1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток№2) до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р., які підписані 20 лютого 2009 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені [PERSON] ; - визнати дії акціонерного товариства "УкрСиббанк", як нечесну підприємницьку практику, обман споживача; - визнати порушення акціонерним товариством "УкрСиббанк" умов п.9.4 споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04. 2007 р.; - стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» 04070, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12 ЄДРПОУ 09807750 МФО 351005, ІПН 098077520391 , судові витрати на проведення експертизи у сумі 5560 гривень 80 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», (що в подальшому змінило назву на акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] , був підписаний договір про надання споживчого кредиту №11141797000. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 193000 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних на строк до 13.04.2014р. [PERSON] стверджує, що додаткову угоду №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р., які підписані 20 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» він не підписував. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов. Представник АТ «УкрСиббанк» надав суду заяву (т.2 а.с.4-5) в якій вказав, що позов не визнає, вважає висновок експерта неналежним та недопустимим доказом. Посилається на те, що [PERSON] здійснював погашення кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості до Кредитного договору, а потім, згідно графіка, узгодженого Сторонами у зв`язку з укладенням Додаткової угоди №1, тобто, погашення здійснювалось за новою схемою, але до суду [PERSON] , вирішив звернутися лише у 2015 року. Вважає, що [PERSON] підписував Договір про надання споживчого кредиту №11141797000 від 13.04.2007 р. та Додаткову угоду №1 від 20.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №№11141797000 від 13.04.2007 року, а його права під час укладення даних договорів не порушувались. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач підписав додаткову угоду № 1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р. Крім того, зробила заяву про застосування строку позовної давності. У позові просить відмовити у повному обсязі Ухвалою від 24 липня 2014 року Іллічівський міський суд Одеської області, у складі головуючого судді Журавля П.І., відкрив провадження по справі за позовом [PERSON] до АКІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним документа. (т.1 а.с.1) Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.09.2014р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» на дослідження у судовому засіданні оригінал додаткової угоди №1 до договору споживчого кредитного договору №11141797000 від 20 лютого 2009 року та графік платежів від 20 лютого 2009 року (т.1 а.с.45). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2015 року по справі була призначена почеркознавча експертиза (т.1 а.с.97) Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.01.2016 року була задоволена заява представника позивача про витребування у представника ПАТ «Дельта Банк» оригінал споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2017 року для надання експерту (т.1 а.с.151) Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2016 року по справі призначена почеркознавча експертиза (т.1 а.с.172-173) Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02.12.2016 року по справі призначена почеркознавча експертиза (т.1 а.с.188-189) Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2017 року провадження по справі відновлено (т.1 а.с.229) Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 суддею Іллічівського міського суду Одеської області Пушкарським Д.В., було прийнято до свого провадження дану цивільну справу у зв`язку з поданням головуючим суддею Журавля П.І заяви про відставку, та згідно розпорядження керівника апарату Іллічівського міського суду Одеської області №485 від 20 вересня 2018 року, згідно п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №501/3720/14-ц, провадження №2/501/13/18 року. Справа була повторно розподілена відповідно ст.33 ЦПК України на суддю Пушкарського Д.В. (т.2 а.с.57-62). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.07.2019 року було задоволено клопотання судового експерта про проведення судового засідання, яке призначено на 10.00 год. 22 жовтня 2019 року та на 10.00 год. 23 жовтня 2019 року за участю старшого судового експерта Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України (Херсонське відділення) Гаркуша В.А. в режимі відео конференції (т.2 а.с.108-109). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.10.2019 року задоволено клопотання судового експерта Гаркуша В.А. про проведення судового засідання, яке призначено на 10-30 год. 12 грудня 2019 року за участю старшого судового експерта Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України (Херсонське відділення) Гаркуша В.А. в режимі відео конференції т.2 а.с.124-125. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №730 АКІБ «УкрСиббанк» 13 квітня 2007 року та [PERSON] , був підписаний договір про надання споживчого кредиту №11141797000 за яким, відповідно до п.1.1. договору, банк зобов`язався надати [PERSON] однією сумою на споживчі цілі кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 193000 дол. США (сто дев`яносто три тисячі доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення договору дорівнювало 974650 (дев`ятсот сімдесят чотири тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 коп.), зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13 % . Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з «13» квітня 2007 р. по «13» квітня 2014р. (т.1 а.с.8-13). Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» 18 грудня 2009р. в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців зареєстровані змини до установчих документів АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких банк змінив своє найменування на Акціонерне Товариство «УкрСиббанк», скорочено - АТ «УкрСиббанк». Таким чином, АТ «УкрСиббанк» є правонаступником АІКБ «УкрСиббанк». 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та з ПАТ «Дельта Банк» (покупець) був укладений договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами (т.1 а.с.36). Представник ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що позивач підписав додаткову угоду №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р. Крім того, зробила заяву про застосування строку позовної давності. Згідно експертного висновку №494 від 01.06.2017 року, якій виконаний експертом Гаркуша В.А., та яку було допитано у судовому засіданні 12.12.2019р., встановлено, що підпис від імені особи [PERSON] у додатковій угоді №1 від 20.02.2009 року до споживчого кредитного договору №11141797000 в рядку «підпис» виконано не самим [PERSON] , а іншою особою . Підпис від імені [PERSON] у графіку платежів від 20.02.2009 року у графі «підпис позичальника [PERSON] » виконано не самим [PERSON] , а іншою особою. (т.1 а.с.207- 223) Судом встановлено, що додатковою угодою №1 від 20 лютого 2009 року та графіком платежів до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р. було змінено п.3.1.додаткової угоди, а саме: сплата процентів нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.12.2008р по 31.12.2008р. здійснюється позичальником в період з 01.01.2014р. по 10.01.2014р. згідно з умов договору; сплата процентів нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів в період з 01.01.2009р. по 31.01.2009р. здійснюється позичальником в період з 01.02.2014р. по 10.02.2014р. згідно з умов договору. Кредит сплачуються 20 числа кожного місяця ануїтетним платежем та складає - 2719,27 дол. США, якщо інший розмір платежу не буде встановлено відповідно до умов договору; Змінено кінцевий термін повернення - позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 13 квітня 2016 року. Посилання представника третій особі ПАТ «Дельта банк» на те, що позивач здійснював платежі за новою додатковою угодою відповідно до випискою з кредитного договору за період с 20.02.2009 по 20.12.2011 рік, наданий стороною як доказ, суд відхиляє, оскільки з даного доказу не можливо встановити, що [PERSON] здійснював погашення кредиту саме по умовам додаткової угоди №1 від 20.02.2009 року до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р. Також суд відхиляє заяву представника третій особи ПАТ «Дельта Банк» про застосування строків позовної давності, оскільки позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся з позовною заявою 22.07.2014 року, про наявність оспорюваної додаткової угоди №1 від 20 лютого 2009 року та графіку платежів до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р. дізнався при розгляді справи № 501/3458/13-ц у серпні 2013 року, відтак не пропустив строк позовної давності. Відповідно до п.9.4 споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р зміни до договору оформляються шляхом підписання сторонами відповідних угод до нього, крім випадків, коли цим Договором прямо передбачено, що зміни його умов не потребують укладання будь яких додаткових угод. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам роз`яснено, що відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша ст.225 ЦК України тощо). Так, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частини 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. При цьому, згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Звернення окремо з такою вимогою, без застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивача, тому у випадку пред`явлення такого факту вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину, або відмови в цьому. Разом з тим, якщо позивач не заявляв окремо вимогу про встановлення нікчемності правочину, а посилається на її нікчемність при обґрунтуванні іншої пред`явленої вимоги, суди не вправі посилатися на відсутність рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинні дати оцінку таким доводам позивача в мотивувальній частині рішення або ухвалити додаткове рішення. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 вказаної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року при В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон N 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону N 1023-ХІІспоживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Враховуючі, що підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р., які підписані 20 лютого 2009 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені [PERSON] , підписано не самим [PERSON] , а іншою особою, та відповідач не довів що позивачем вчинялись дії, спрямовані на виконання додаткової угоди № 1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток№2) до споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04.2007р., належними та допустимими доказами, то суд дійшов до висновку, що дана додаткова угода є нікчемною. Що до позовних вимог позивача у частині визнати дії акціонерного товариства "УкрСиббанк", як нечесну підприємницьку практику, обман споживача, та визнання порушення публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" умов п. 9.4 споживчого кредитного договору №11141797000 від 13.04. 2007р., суд, у зв`язку з не доведенням у цій частині позовних вимог, дійшов висновку про відмову у задоволенні у даній частині позовних вимог. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючі ст.22 п.3 Закону України «Про захист прав споживачів» якою передбачено, що від слати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial