Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач ТОВ «ГРАС САВУА Україна» звернулось до суду із вимогами, які під час судового розгляду змінило, та в редакції позову від 21 січня 2016 року просить стягнути з [PERSON] та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочкарьової А.В. в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 21 278,50грн., нематеріальну шкоду в розмірі 60 900грн., та відшкодувати судові витрати в розмірі 852,60грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] в період з 16.01.2012р. по 08.10.2013р. в процесі виконання своїх трудових обов'язків видав довіреності в порядку передоручення, які були посвідчені приватним нотаріусом КМН Бочкарьовою А.В. Вказані довіреності були видані з порушенням Статуту Товариства, не вірно зазначено назви юридичних осіб, на що приватний нотаріус уваги не звернув, не перевірив повноваження [PERSON] та вчинив нотаріальну дію. Матеріальна шкода яку позивач просить стягнути з відповідача складається з сплачених грошових коштів ТОВ «ГРАС САВУА Україна» за нотаріальні послуги. Немайнова шкода завдана позивачу полягає у зменшенні довіри збоку ділових партнерів-ділерів (повірені Довіреностями) до ТОВ «ГРАС САВУА Україна», дискредитування ведення господарської діяльності. Непрофесійні та неправомірні дії відповідачів призвели до необхідності скасування виданих довіреностей та був необхідний час та зусилля, для виправлення довіреності у порядку передоручення шляхом їх пере випуску. Вказаний розмір компенсації є необхідним для відновлення попереднього стану позивача. Під час судового розгляду представник позивача ТОВ «ГРАС САВУА Україна» Малахова І.Д. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві поданій до суду 21 січня 2016 року. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] і [PERSON] вимоги позивача не визнали, заперечували проти їх задоволення, подавши письмові заперечення, та вказуючи на безпідставність вимог позивача, звертаючи увагу суду на тому, що під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до ТОВ «ГРАС САВУА Україна» , судом було прийнято рішення та визнано звільнення [PERSON] незаконним, та поновлено на займаній посаді. При цьому під час судового розгляду предметом розгляду перевірялись обставини видачі [PERSON] довіреностей, що були посвідчені приватним нотаріусом Бочкарьовою А.В. Представник відповідача Бочкарьової А.В. [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, подавши письмові заперечення, та вказуючи на те, що приватним нотаріусом було вчинено нотаріальні дії з дотриманням норм чинного законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача Малахової І.Д., представників відповідача [PERSON] і [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази справі, прийшов до наступного висновку. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] (далі - Відповідач-1), перебуваючи у трудових відносинах із ТОВ «ГРАС САВУА Україна» (далі -Позивач), порушив свої трудові обов'язки, а саме в порушення положень Статуту ТОВ «ГРАС САВУА Україна» та Довіреності № 22 від 10.01.2013, засвідченої нотаріусом м. Варшава, Польща, Кшиштофом Нурковські 16.01.2013, за реєстровим номером 2528/2013 (далі - «Довіреність № 22»), одноосібно підписав нотаріальні довіреності в порядку передоручення, посвідчені Відповідачем-2, а саме: довіреності бланк серія ВТІ № 534862, зареєстрований в реєстрі за №1666 (далі - «Довіреність № 1»), бланк серія ВТІ № 534863, зареєстрований в реєстрі за № 1728 (далі - «Довіреність № 2»), бланк серія ВТІ №534864, зареєстрований в реєстрі за №1790 (далі - «Довіреність № З»), бланк серія ВТІ № 834876, зареєстрований в реєстрі за № 1870 (далі - «Довіреність № 4»), бланк серія ВТІ № 534931, зареєстрований в реєстрі за № 2142 (далі - «Довіреність № 5») (далі разом - «Довіреності»), Окрім цього, Позивач посилається на те, що в Довіреностях наявні невідповідності у реквізитах юридичних осіб. Як зазначає Позивач, Довіреності були припинені 30.10.2013, та замість них видані нові. На підставі викладених вище обставин Позивач просить суд стягнути з Відповідачів солідарно матеріальну шкоду, завдану внаслідок порушення Відповідачем-1 трудових обов'язків, а відповідачем Бочкарьовою А.В. (далі -Відповідачем-2) - внаслідок вчинення неправомірних (непрофесійних) нотаріальних дій, в загальному розмірі 21 278 грн. 50 коп. у вигляді витрат на оплату нотаріальних послуг з посвідчення Довіреностей, копій до них, та нотаріальних послуг з посвідчення нових довіреностей, виданих замість припинених Довіреностей (надалі разом - «Нові Довіреності»), а також немайнову шкоду, завдану діловій репутації Позивача, яку Позивач оцінює в розмірі 60 900 грн. Вирішуючи даний спір слід виходити з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України «Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльнісгто) працівника». Відповідно до ст. 138 КЗпП України «Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.» Виходячи зі ст. 130 КЗпП України підставою настання матеріальної відповідальності працівника є наявність у роботодавця прямої дійсної шкоди, а умовами покладення на працівника матеріальної відповідальності є: порушення працівником своїх трудових обов'язків, винність та протиправність дій працівника, а також причинний зв'язок між порушенням і шкодою. 10.07.2014 Печерським районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі № 757/25168/13-ц (далі - «судове рішення у справі № 757/25168/13-ц») за позовом [PERSON] до TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, внаслідок видання TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» Наказу № 123-к від 07.10.2013р. про звільнення [PERSON], за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ст. 41 КЗпП України). Відповідно до Наказу TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» № 123-к від 07.10.2013р. [PERSON] було звільнено, зокрема, за такі дії: 1) підписання [PERSON] нотаріальних довіреностей в порядку передоручення від імені страхових компаній (ПАТ «АСК «Інго Україна», ПАТ «CK «ПЗУ Україна» та ТДВ «CK «ВіДі-Страхування») на офіційних дилерів Пежо та Сітроен «з перевищенням наданих [PERSON] Генеральним директором повноважень»; 2) підписання нотаріальної довіреності в порядку передоручення від 27.06.2013р.від імені ПАТ «АСК «Інго Україна» «з перевищенням повноважень за довіреністю від ПАТ«АСК «Інго Україна» шляхом передоручення повноважень 10 не уповноваженим страховою компанією юридичним особам»; 3) наявність помилок в реквізитах довірених юридичних осіб. Заперечуючи проти позову у справі № 757/25168/13-ц TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» зазначило, що підставою для звільнення [PERSON] відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України стало порушення [PERSON] його трудових обов'язків, передбачених пунктами 2.1.2, 2.1.3 та 2.1.16 трудового договору від 16.01.2012р.. положень Статуту TOB «ГРАС САВУА Україна» та Довіреності № 22 у вигляді одноосібного підписання [PERSON] Довіреностей № 1-5 в порядку передоручення від імені страхових компаній, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою A.B., у зв'язку з чим TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» була завдана матеріальна шкода у вигляді витрат на нотаріальні послуги в розмірі 21 278 грн. 50 коп. та моральна шкода у вигляді «підриву ділової репутації TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» . Отже, підставою для звільнення Відповідача-1 за п.1 ст. 41 КЗпП України, стали ті самі «непрофесійні (неправомірні) дії» Відповідача-1, які зазначені Позивачем в якості підстави позову у даній справі. Слід зазначити, що вищевказаним рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/25168/13-ц Наказ № 123-к від 07.10.2013р. про звільнення Відповідача-1 за п.1 ст. 41 КЗпП України було визнано незаконним та скасовано. 17.09.2014р. Апеляційним судом м. Києва було винесено рішення , яким Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2014 у справі № 757/25168/13-ц залишено без змін, окрім зміни розміру середнього заробітку Відповідача, який підлягає стягненню з TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» за час вимушеного прогулу. 10.12.2014р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2014р. було залишено без змін . Виходячи зі змісту позовної заяви, порушення Відповідачем-1 його трудових обов'язків Позивач вбачає у наступному: 1.1 підписання Відповідачем-1 в порушення положень Статуту TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та Довіреності № 22 Довіреностей №1-5 в порядку передоручення одноосібно; 1.2 наявність у підписаних Відповідачем-1 Довіреностях №1-5 певних «невідповідностей»; 1.3 «грубе порушення» Відповідачем-1 договорів доручення між TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та страховими компаніями (ПАТ«АСК «Інго Україна» та ПАТ «CK «УНІКА»); 1.4 невиконання Відповідачем-1 трудового обов'язку, передбаченого п. 2.1.16 Трудового договору від 16.01.2012, а саме: ««здійснювати контроль за своїми діями, вчасно виправляти помилки та інші негаразди», а також «бездіяльність» Відповідача-1 «у виправленні допущених ним помилок». Відповідно до п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (надалі - «Постанова № 14») під час розгляду даної категорії справ суд зобов'язаний, зокрема, «з'ясовувати: чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди.» Як зазначають представники відповідача -1 під час судового розгляду видача Довіреностей була здійснена Відповідачем-1 в рамках реалізації проекту з TOB «Пежо Сітроен Україна», ведення якого йому було доручено Генеральним директором Позивача. Так, відповідно до абз. Іта абз.6 розділу 1 Акту перевірки діяльності операційного директора [PERSON] від 18.09.2013р. , складеного Позивачем, «на підставі довіреності б/н від 16 травня 2012 року операційному директору [PERSON] було доручено ведення проекту «Пежо Сітроен Україна», який полягає в наступному: ... видача довіреностей у порядку передоручення на підставі укладених субагентських договорів на всіх офіційних дилерів Пежо та Сітроен з метою делегування повноважень на укладення договорів страхування від імені уповноважених страхових компаній безпосередньо в автосалонах дилерів». Таким чином, підписуючи Довіреності від імені Позивача в порядку передоручення, Відповідач-1 виконував доручення Позивача щодо ведення проекту «Пежо Сітроен Україна», тобто діяв відповідно до вказівок Генерального директора і в інтересах Позивача та сприяв їх реалізації, що також підтверджується судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц (абз. 6, арк. 12 судового рішення). Більше того, підписані Відповідачем-1 від імені Позивача Довіреності, були видані в порядку передоручення та посвідчені Відповідачем-2. Відповідно до положень ст. ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат», глав 4 та 5 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012р. № 296/5, під час вчинення правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника (в т. ч. під час посвідчення довіреності, виданої в порядку передоручення від імені юридичної особи), нотаріус зобов'язаний перевірити повноваження представника юридичної особи. Отже, в даному випадку, Відповідач-2, як уповноважена державою фізична особа із вищою юридичною освітою, виконуючи професійні обов'язки нотаріуса, під час посвідчення Довіреностей зобов'язаний був перевірити повноваження Відповідача-1 як представника Позивача на підписання Довіреностей в порядку передоручення та посвідчити відповідні Довіреності, якщо це не суперечить законодавству України. Так, у всіх Довіреностях, підписаних Відповідачем-1, Відповідачем-2 зазначено: «особу [PERSON], який підписав довіреність, встановлено, його дієздатність і повноваження перевірено». Відповідно до ч.З ст. 61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.» Так, судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц встановлено, що «до функцій позивача [[PERSON]] не входила перевірка його повноважень, так само як і контроль за відповідністю нормам чинного законодавства України Довіреностей, оформлених та посвідчених приватним нотаріусом (Відповідачем-2) (абз. 7 арк.9 судового рішення). В даному випадку, «з боку позивача [[PERSON]] були відсутні самостійні юридичні дії по відношенню до третіх осіб, адже нотаріальні дії щодо посвідчення Довіреностей, завдяки яким такі Довіреності набули юридичної сили, були вчинені приватним нотаріусом(/Відповідачем-2) (абз. 8 арк. 9 судового рішення у справі № 757/25168/13-ц). Обґрунтовуючи порушення Відповідачем-1 трудових обов'язків Позивач у позовній заяві посилається також на те, що «Відповідач 1 з 10 січня 2013 року знав про існування вищезазначеної довіреності [Довіреність № 22], підписував документи на підставі даного документу тільки спільно з паном [PERSON].» Однак, наведене вище твердження Позивача не відповідає дійсності, оскільки за практикою підписання документів, що склалася в TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА», мали місце непоодинокі випадки, коли Відповідач-1 документи від імені Позивача підписував самостійно, без пана [PERSON], в тому числі на підставі Довіреності № 22. Зокрема, в пункті 2.2.1 Акту перевірки діяльності операційного директора [PERSON] від 18.09.2013р. наведено перелік договорів, підписаних Відповідачем-1 від імені Позивача одноособово. Крім того, сам Позивач в позовній заяві безпосередньо зазначає, що Відповідач-1 «мав одноосібне право першого підпису банківських документів», «був єдиним представником TOB «ГРАС САВУА Україна» та мав повноваження щодо «одноособового ведення проекту «ПЕЖО СІТРОЕН» (абз.6 арк. 5, абз. 7 арк. 7 та абз. 1 арк. 8 позовної заяви відповідно), в рамках реалізації якого Відповідачем-1 й були підписані Довіреності в порядку передоручення. Відповідно ж до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 23.10.2014р., починаючи з 16.02.2012р., в тому числі на момент підписання Довіреностей (тобто 27.06.201 Зр, 03.07.2013р. та 16.07.2013р.), Відповідач-1 був зазначений як підписант від імені TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА». При цьому за весь час роботи Відповідача-1 в TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» будь-яких зауважень чи заперечень (в т.ч. у вигляді дисциплінарних стягнень) з боку керівництва Позивача та/або третіх осіб щодо одноосібного підписання Відповідачем-1 документів від імені Позивача ніколи не було. Наведені обставини також встановлені судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц (абз. З арк. 15 судового рішення). Отже, враховуючи вищевикладене, в даному випадку Відповідач-1 свої трудові обов'язки не порушував та на нього не може бути покладена матеріальна відповідальність за одноособове підписання Довіреностей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України «кожна сторона зобов 'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень». Однак, посилаючись в обгрунтування своїх вимог на те, що в Довіреностях «неправильно зазначена адреса юридичних осіб», «невірно вказані назви юридичних осіб, місцезнаходження, а також коди ЄДРПОУ», Позивач не надає будь-яких достовірних доказів на підтвердження того, що наведені в Довіреностях реквізити юридичних осіб є «невірнішії» та/або «неправильними», а тому посилання Позивача на зазначені обставини є необгрунтованим. Також, слід зазначити, що підготовка, складання переліку юридичних осіб, наведених у Довіреностях, та перевірка їх реквізитів, так само як і безпосередня підготовка текстів Довіреностей у відповідності до вимог чинного законодавства України, не входило до трудових обов'язків Відповідача-1, передбачених його трудовим договором. Наведені обставини підтверджуються судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц, яким встановлено, що «оскільки складання переліку та/або перевірка реквізитів довірених юридичних осіб, наведених у Довіреностях, не входило до трудових обов'язків позивача [[PERSON]], а перелік таких юридичних осіб та текст Довіреностей позивачем [[PERSON]] безпосередньо не складався, то він не міг та не повинен був перевіряти такі відомості. Відповідно, якщо допустити, що в реквізитах довірених юридичних осіб наявні якісь технічні помилки, то позивач [[PERSON]] не може нести за це відповідальність» (абз. 10 арк. 10 судового рішення). Главою 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012р. № 296/5, передбачено, що: «У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування для юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження - для юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посади, які вони займають. У довіреності, виданій у порядку передоручення, мають бути вказані дата і місце посвідчення основної довіреності, та реєстровий номер, найменування нотаріального округу, прізвище, ім'я та по батькові нотаріуса, який її посвідчив, прізвище, ім'я, по батькові і місце проживання особи, якій видана основна довіреність, і особи, якій вона передоручає свої повноваження.» Таким чином, в довіреності, виданій в порядку передоручення, обов'язково повинні бути зазначені лише реквізити основної довіреності, а обов'язкове посилання в довіреності, виданій в порядку передоручення, на договір доручення між довірителем та повіреним, а також на договір передоручення між повіреним та особою, якій передоручається здійснення повноважень, чинним законодавством не передбачено. Слід зазначити, що в Нових Довіреностях, виданих Позивачем в порядку передоручення замість Довіреностей за підписом Відповідача-1, так само відсутнє посилання на письмові договори передоручення про надання агентських послуг в сфері страхування між TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та офіційними дилерами Пежо та Сітроен. Крім того, відповідно до пункту 1.2 Акту перевірки діяльності операційного директора [PERSON] від 18.09.2013р. «станом на 18 вересня 2013 року TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» повернулося тільки 29 підписаних офіційними дилерами» договорів передоручення по наданню агентських послуг у сфері страхування. Отже, на момент видачі Довіреностей (тобто, 27.06.2013р., 03.07.2013р. та 16.07.2013р.), договори передоручення між TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та повіреними (офіційними дилерами) про надання агентських послуг в сфері страхування в письмовій формі ще не були підписані обома сторонами, а тому посилання на «письмові договори передоручення» в Довіреностях за підписом Відповідача-1 в будь-якому разі не було можливим. Позивач вважає, що Відповідач-1 вчинив «грубе порушення» договорів доручення між TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та страховими компаніями (ПАТ«АСК «Інго Україна» та ПАТ «CK «УНІКА»), оскільки Відповідач-1, на думку Позивача, «самовільно» зазначив: в Довіреності № 3 - десять юридичних осіб, які відсутні в листі-переліку Повірених № 1737 від 31.05.2013р., а саме: (1) ПП «Люкс Авто», (2) TOB «Вилтон», (3) ПІІ «AT Автоінвестстрой-Луганськ», (4) TOB «Автомир», (5) ІП «АІС-Полтава», (6) ПП «Компанія «Олімп Авто», (7) ІП «АІС-Крим», (8) TOB «Автолідер», (9) ПІІ «AT Автоінвестстрой-Черкаси», (10) ДПІІ «Автоінвестстрой-Чернівці»; в Довіреності № 4 - три юридичні особи, які відсутні в довіреності від страхової компанії від 01.07.2013р., а саме: (1) TOB «Франс Автомотів», (2) TOB «Автопассаж», (3) TOB «Талісман-Автостиль». Однак, з твердженням Позивача про «грубе порушення» Відповідачем-1 договорів доручення між TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та відповідними страховими компаніями погодитись не можна, виходячи з наступного: Як вже було зазначено вище, видача Довіреностей була здійснена Відповідачем-1 в рамках реалізації проекту з TOB «Пежо Сітроен Україна», який полягав, зокрема, у видачі Довіреностей у порядку передоручення на всіх офіційних дилерів Пежо та Сітроен (відповідно до абз. 1 та абз.6 розділу 1 Акту перевірки діяльності операційного директора [PERSON] від 18.09.2013р.). Складання переліку офіційних дилерів Пежо та Сітроен для видачі Довіреностей здійснювало TOB «Пежо Сітроен Україна», адже такі функції не входили до трудових обов'язків Відповідача-1 та він не володів необхідною для цього інформацією, що підтверджується судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц (абз. 9-10 арк. 10 судового рішення). Отже, Відповідач-1 не міг «самовільно» зазначити в Довіреностях № 3 та № 4 будь-яких юридичних осіб, оскільки склад таких юридичних осіб - офіційних дилерів Пежо та Сітроен, визначався TOB «Пежо Сітроен Україна». Крім того, всі 10 юридичних осіб, які, на думку Позивача, були зазначені Відповідачем-1 «самовільно» в Довіреності № 3, наявні в аналогічній довіреності від 30.10.2013р. (юридичні особи під №№ 2, 5, 29, 37, 41, 44, 47, 58, 60 та 61), виданої Позивачем в порядку передоручення від імені ПАТ «АСК «Інго Україна» після скасування Довіреності № 3 за підписом Відповідача-1, що також було встановлено судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц (абз. 6 арк. 10 судового рішення). Так само, всі три юридичні особи, які, на думку Позивача, були зазначені Відповідачем-1 «самовільно» в Довіреності № 4, наявні в листі-дозволі від ПАТ «CK «УНІКА» та в аналогічній довіреності від 25.10.2013р. (юридичні особи під №№ 23, 26 та 50), виданої Позивачем в порядку передоручення від імені ПАТ «CK «УНІКА» після скасування Довіреності № 4 за підписом Відповідача-1. Позивач вважає, що «делегування повноважень Повіреним, які не зазначені в Довіреності довірителя або зазначені з помилками в назві таких юридичних осіб є грубим порушенням умов укладеного договору доручення по наданню агентських послуг по страхуванню», що «може бути підставою для розірвання договору доручення в односторонньому порядку» з боку страхової компанії. Водночас, у позовній заяві відсутнє посилання на норми чинного законодавства України та/або договору доручення між Позивачем та відповідною страховою компанією, які були порушені Відповідачем-1, та відповідно до яких вищенаведені обставини визнаються «грубіш порушенням умов укладеного договору доручення». У зв'язку з цим слід зазначити, що статтею 1005 ЦК України передбачено право повіреного передати виконання доручення іншій особі (замісникові), якщо це передбачено договором або якщо повірений був вимушений до цього обставинами, з метою охорони інтересів довірителя. В такому разі повірений повинен негайно повідомити про це довірителя та відповідає лише за вибір замісника. Повірений також відповідає за вибір замісника, якщо договором доручення не передбачена можливість вчинення дій замісником повіреного або така можливість передбачена, але замісник у договорі не вказаний (ч.4 ст. 1005 ЦК України). При цьому, довіритель має право у будь-який час відхилити замісника, якого обрав повірений (ч.2 ст. 1005 ЦК України). Як вбачається з електронного повідомлення ПАТ «CK «УНІКА» від 17.09.2013р., долученого Позивачем до позовної заяви, даній страховій компанії було відомо про видачу Довіреності № 4 за підписом Відповідача, на підставі якої повноваження, надані Позивачеві ПАТ «CK «УНІКА», були передані офіційним дилерам Пежо та Сітроен. Однак, звертаючись до TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА», ПАТ «CK «УНІКА» в зазначеному вище електронному повідомленні не висловлює жодних заперечень проти передоручення Позивачем в особі Відповідача-1 своїх повноважень TOB «Франс Автомотів», TOB «Автопассаж» та TOB «Талісман-Автостиль» на підставі Довіреності № 4. Так само, Позивачем не надано доказів, що з боку ПАТ«АСК «Інго Україна» мали місце дії щодо відхилення того чи іншого дилера Пежо та Сітроен, якому були передоручені повноваження Позивача на підставі Довіреності № 3. Крім того, відповідно до ст. 1008 ЦК України довіритель має право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Проте, ані ПАТ «CK «УНІКА», ані ПАТ«АСК «Інго Україна» не відмовились від договорів доручення, укладених з TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА», зокрема, у зв'язку з підписанням Відповідачем-1 договорів передоручення та Довіреностей однооосібно, або через перелік дилерів, наведений у Довіреностях. Таким чином, посилання Позивача на те, що Відповідач-1 вчинив «грубе порушення» договорів доручення між TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» та страховими компаніями є безпідставним та необгрунтованим. Для належного виконання обов'язку, передбаченого п. 2.1.16 Трудового договору, працівник повинен знати про наявність конкретних негараздів/помилок та мати реальну можливість виправити відповідні негаразди/помилки у встановлені роботодавцем строки. Однак, як вже було зазначено вище, підготовка та складання переліку юридичних осіб - офіційних дилерів Пежо та Сітроен для оформлення Довіреностей здійснювалось TOB «Пежо Сітроен Україна», адже Відповідач-1 не володів такою інформацією, а складання та перевірка відповідного переліку не входило до його функцій, передбачених трудовим договором. Після оформлення Довіреностей та передачі їх копій страховим компаніям, офіційним дилерам Пежо та Сітроен через TOB «Пежо Сітроен Україна», жодна із зазначених юридичних осіб не повідомляла Відповідача-1 чи керівництво TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» про наявність якихось «невідповідностеіі»/помипок у Довіреностях за підписом Відповідача-1 та не висувала жодних претензій, пов'язаних з видачею Довіреностей за підписом лише Відповідача-1. Як вбачається з Акту перевірки діяльності операційного директора [PERSON] від 18.09.2013р. перевірка Довіреностей за підписом Відповідача-1 на наявність якихось «невідповідносте» помилок була проведена Позивачем у період з 13.09.2013р. по 18.09.2013р., зокрема після отримання електронних повідомлень від TOB «Ампір» від 13.09.2013р. та ПАТ «CK «УНІКА» від 17.09.2013р. (додатки №№ 11, 12 до позовної заяви). Крім того, після 09.09.2013р. Відповідача-1 було фактично відсторонено від роботи та запроваджено обмеження щодо його доступу до офісу Позивача та робочого місця Відповідача-1 шляхом вилучення в останнього електронної перепустки та ключа від кабінету, щоб унеможливити присутність Відповідача-1 на робочому місці. Наведені вище обставини були встановлені судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц (абз. 9, 10 арк. 14 судового рішення). За таких обставин, Відповідач-1 не знав, не міг знати та не мав реальної можливості вчиняти будь-які дії, спрямовані на перевірку відомостей, наведених у Довіреностях, а також на виправлення «невідповідностей»/помилок, у разі їх виявлення. З іншого боку, Позивач не повідомляв Відповідача-1 про виявлення ним так званих «невідповідностей»/помилок у Довіреностях та не встановлював для Відповідача-1 будь- яких строків для їх усунення. Враховуючи вищевикладене, у Позивача відсутні підстави стверджувати, що Відповідачем-1 було порушено трудовий обов'язок, передбачений п.2.1.16 трудового договору. Відповідно до п. 3 Постанови № 14 під час розгляду даної категорії справ суд зобов'язаний, зокрема, з'ясовувати якими неправомірними діями було заподіяно шкоду. Як вбачається з позовної заяви, Позивач вважає, що шкода йому була завдана внаслідок «непрофесійних (неправомірних) дій» Відповідача-1, який в порушення своїх трудових обов'язків одноособово підписав Довіреності в порядку передоручення. Згідно з п.5 ч.І ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо «з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень». Виходячи з наведеного, судом у справі № 757/25168/13-ц було встановлено, що оскільки «нотаріус не відмовив позивачу [[PERSON]] у вчиненні відповідних нотаріальних дій та, більш того, безпосередньо в тексті всіх Довіреностей зазначив про перевірку повноважень позивача, то позивач [[PERSON]] діяв у законний спосіб» (абз. 10 арк. 9 судового рішення). Крім того, відповідно до ч.І ст. 204 ЦК України «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.» Так, судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц встановлено, що «враховуючи те, що підписані позивачем [[PERSON]] Довіреності відповідачем [TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА»] не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнані, а недійсність правочину, підписаного представником з перевищенням повноважень, законом безпосередньо не встановлена, то такі Довіреності та, відповідно, дії позивача [[PERSON] щодо їх підписання, є правомірними» (арк. 9-10 судового рішення). Замість визнання Довіреностей, підписаних Відповідачем-1 одноособово, недійсними з моменту їх вчинення, Позивач лише скасував такі Довіреності. Фактично в такий спосіб Позивач схвалив дії Відповідача-1 щодо підписання Довіреностей, оскільки чинність Довіреностей з моменту їх вчинення не оспорювалась Позивачем, так само як і дії осіб, вчинені на підставі Довіреностей до моменту їх припинення Позивачем. Аналогічно, підписані Відповідачем-1 договори передоручення Позивачем в судовому порядку не оскаржувались, а були лише переукладені. Як встановлено судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц «Довіреності були чинними до моменту їх припинення відповідачем [TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА»] та фактично використовувались з тією метою, для якої їх було видано, а саме - для реалізації проекту з TOB «Пежо Сітроен Україна»... відповідач [TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА»] відповідно до ч.І ст. 241 ЦК України схвалив дії позивача [[PERSON]] щодо підписання Довіреностей в порядку передоручення. Фактичне схвалення відповідачем [TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА»] Довіреностей, підписаних позивачем [[PERSON]], свідчііть про відсутність факту порушення позивачем [[PERSON] своїх трудових обов'язків як такого» (абз. 3, 4 арк.12 судового рішення). Як було зазначено вище, наявність прямої дійсної шкоди є обов'язковою підставою настання матеріальної відповідальності працівника. Слід зазначити, що судами першої та апеляційної інстанції у справі № 757/25168/13- ц було встановлено те, що дії Відповідача-1 з видачі Довіреностей не призвели до жодних негативних юридичних наслідків, які б погіршили чи вплинули на роботу товариства, а підписавши Довіреності одноособово Відповідач-1 не завдав будь-якої шкоди товариству (абз. 13 арк. 11 судового рішення у справі № 757/25168/13-ц; абз. 9, 12 арк. 2 рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2014р.). Більш того, представники Позивача під час розгляду справи № 757/25168/13-ц в суді апеляційної інстанції зазначили, що «видані товариством нові довіреності, після скасування попередніх, є ідентичними за змістом, обсягом, формою та метою їх видачі» (абз. 10 арк. 2 рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2014р.). В обґрунтування завдання Позивачу матеріальної шкоди та її розміру Позивач посилається на те, що у зв'язку з діями Відповідача-1 та Відповідача-2, Позивачем були понесені витрати на нотаріальні послуги, а саме: 16 028,50 грн. на нотаріальне засвідчення Відповідачем-2 Довіреностей, підписаних Відповідачем-1, та нотаріальне засвідчення вірності їх копій; та 5 250 грн. на нотаріальне засвідчення Нових Довіреностей, виданих Позивачем замість припинених Довіреностей. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 роз'яснив, що «під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати». Як встановлено судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц «витрати відповідача [TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА»] на нотаріальне посвідчення довіреностей та вірності їх копій були заздалегідь запланованими витратами, пов'язаними із веденням відповідачем господарської діяльності, а не наслідком протиправних» бій позивача [[PERSON]]» (абз. 8 арк. 12). Щодо витрат Позивача на нотаріальне посвідчення Нових Довіреностей в порядку передоручення, то слід зазначити, що відповідно до положень ЦК України як скасування, так і видача довіреності є правом, а не обов'язком юридичної особи, яке може бути реалізоване у будь-який час. Відповідно до позовної заяви Нові Довіреності в порядку передоручення були видані Позивачем для забезпечення «безперервного процесу функціонування" Позивача. Судовим рішенням у справі № 757/25168/13-ц встановлено, що «оскільки рішення про скасування Довіреностей, підписаних позивачем [[PERSON]], та про видачу нових Довіреностей було прийнято відповідачем [TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА»] на власний розсуд то витрати на відповідні нотаріальні послуги є наслідком власних управлінських рішень відповідача», а TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА» не було надано жодних доказів того, що "витрати на нотаріальні послуги при оформленні Довіреностей за підписом" [PERSON] та "витрати на нотаріальне посвідчення" Нових Довіреностей «були викликані саме протиправними діями» [PERSON] (абз. 10-11, арк. 12 судового рішення). Отже, витрати на нотаріальні послуги, які Позивач просить стягнути з Відповідача-1, не є прямою дійсною шкодою в розумінні ст. 130 КЗпП України. Таким чином, Позивачем не доведено, що внаслідок підписання Відповідачем-1 Довіреностей Позивачу та посвідчення їх Відповідачем -2 було завдано пряму дійсну шкоду у вигляді витрат на оплату нотаріальних послуг в загальному розмірі 21 278,50 грн., а також не надано належних та допустимих доказів понесених Позивачем витрат. З урахуванням всього вищевикладеного, в діях Відповідача-1 відсутній склад правопорушення, яке відповідно до законодавства тягне за собою матеріальну відповідальність Відповідача-1. Факт відсутності у Позивача будь-якої шкоди, завданої поведінкою Відповідача-1, встановлений судовими рішеннями у справі № 757/25168/13-ц, які набрали законної сили. Отже, вимога про стягнення з Відповідача-1 солідарно з Відповідачем-2 матеріальної шкоди в розмірі 21 278,50 грн. є безпідставною та необгрунтованою і задоволенню не підлягає. На думку Позивача, «в зв 'язку з непрофесійними та неправомірними діями» Відповідача-1 при підписанні Довіреностей Позивачу була завдана нематеріальна шкода, яка полягає «у зменшенні довіри з боку ділових партнерів-дилерів (повірені за Довіреностями) до TOB "ГРАС САВУА УКРАЇНА", а також у «дискредитуванні веденні господарської діяльності». На підтвердження завданої Відповідачем-1 нематеріальної шкоди у вигляді "зменшення довіри та зниження ділового престижу" Позивач у своїй позовній заяві посилається на електронне листування засобами Інтернету з директором TOB «Ампір» від 13.09.2013р. і ПАТ «CK «УНІКА» від 17.09.2013р., відповідно до якого "партнери просять роз'яснити питання стосовно змісту Довіреностей № 1-5, які надав їм [PERSON], надати додаткові документи, які б могли підтвердити статус Позивача як страхового агента". Зазначені електронні повідомлення надавалися також Позивачем в обґрунтування завдання Відповідачем-1 моральної шкоди під час розгляду справи № 757/25168/13-ц. Згідно зі ст. 64 ЦПК України «письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи». Оскільки листи, направлені електронною поштою, не мають письмової форми, то надані Відповідачем роздруківки електронних повідомлень самі по собі не є письмовими доказами в розумінні ст. ст. 57, 64 ЦПК України. У позовній заяві Позивач посилається на положення ст. 23 ЦК України щодо права юридичної особи на відшкодування моральної шкоди завданої приниженням ділової репутації. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи» «Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин». Слід зазначити, що надані Позивачем роздруківки електронних повідомлень за своїм змістом є поточним діловим листуванням, яке не містить будь-якої об'єктивно негативної оцінки діяльності TOB «ГРАС САВУА УКРАЇНА», зокрема, у зв'язку з одноособовим підписанням Відповідачем-1 Довіреностей та/або договорів передоручення. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що дії Відповідача-1 призвели до направлення Позивачеві його діловими партнерами якихось скарг, претензій та/або до виникнення між Позивачем і його діловими партнерами будь-яких судових спорів та/або до відмови ділових партнерів від подальшої співпраці із Позивачем. Наведені вище обставини були встановлені під час розгляду справи № 757/25168/13-ц. Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що доводи Позивача про завдання Відповідачем-1 моральної шкоди, зокрема, у вигляді «підриву ділової репутації» Позивача, не підтверджені будь-якими засобами доказування (абз. 5-6, арк. 13 судового рішення у справі № 757/25168/13-ц та абз. 5 арк. З рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2014р.). З вищевикладеного випливає, що Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що «в зв'язку з непрофесійними та неправомірними діями» Відповідача-1 Позивачу була завдана нематеріальна шкода у вигляді «зменшення довіри з боку ділових партнерів-дилерів» та «дискредитування ведення господарської діяльності». Позивачем також не надано будь-яких доказів, що внаслідок дій Відповідача-1 у Позивача мали місце такі обставини як «грубі порушення організаційної діяльності підприємства в цілому, порушення найважливіших принципів організаційного клімату, руйнування стратегічного плану Товариства, виникнення перешкод у розвитку», а скасування договорів передоручення «вимагало чимало зусиль для Товариства». Враховуючи те, що Позивачем не доведено факт вчинення Відповідачем-1 неправомірних дій та факт завдання Позивачу Відповідачем-1 нематеріальної шкоди, то вимога Позивача про стягнення з Відповідача-1 солідарно з Відповідачем-2 нематеріальної шкоди в розмірі 60 900 грн. є безпідставною та необгрунтованою. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Відповідача-1 шкоди, завданої внаслідок порушення Відповідачем-1 трудових обов'язків та просить стягнути завдану шкоду солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-2 на підставі ст. 1190 ЦК України. Відповідно до вимог статті 1190 ЦК України «особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим». Оскільки правомірність дій Відповідача-1 та відсутність будь-якої шкоди, завданої Відповідачем-1 Позивачу, встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2014 у справі № 757/25168/13-ц та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2014 у справі № 22-ц/796/11166/2014, то умова застосування ст. 1190 ЦК України - завдання шкоди спільними діями або бездіяльністю - відсутня. Отже, враховуючи все вищевикладене, Позивачем не доведено наявність підстав та умов, передбачених трудовим та/або цивільним законодавством для стягнення з Відповідачів матеріальної та моральної шкоди, а тому позовні вимоги про стягнення з Відповідача-1 та Відповідача-2 солідарно матеріальної шкоди в розмірі 21 278,50 грн. та моральної шкоди в розмірі 60 900 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed