Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], який помер [INFO] року, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавців не видавалися, вона позбавлена можливості оформити спадщину на своє ім'я, а тому вимушена звернутись з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 56). Відповідач - Іванівська сільська об'єднана територіальна громада в особі Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, надавши клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника та про визнання позову ( а.с. 57). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Чернігівська районна державна нотаріальна контора в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надавши клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с. 55). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до копії технічного паспорту, домоволодіння [ADDRESS] було побудоване у 1975 році ( а.с. 18). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідок № 250 від 10.04.2018 та № 373, №374,375 від 25.06.2018, виданих виконкомом Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі записів в погосподарських книгах № 10 за 1991-1995 роки та за 1996 - 2000 роки, житловий будинок за адресою: [ADDRESS]) був зареєстрований на ім"я [PERSON]. Дане господарство відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого була [PERSON], а членом колгоспного двору був: [PERSON] - син. Свідоцтво про право власності на даний житловий будинок не видавалося. Земельна ділянка за вказаною адресою згідно запису земельно-кадастрової книги значиться за [PERSON] ( а.с. 14, 59-62). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], як колишні члени колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/2 частині кожен. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 5). Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року ( а.с. 6). Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, тому, виходячи з Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України та постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року, до даних правовідносин застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст.ст. 529,530 ЦК УРСР, позивач [PERSON] після померлої [INFO] року матері [PERSON], є спадкоємцем першої черги, а після після померлого [INFO] року рідного брата [PERSON] - другої черги. Родині відносини [PERSON] з [PERSON] як матері та сина підверджуються копією свідоцтва про народження останього Серії [NUMBER] від 17.10.1970 ( а.с. 8). Родині відносини [PERSON] з позивачем як матері та доньки підверджуються копією свідоцтва про народження позивача Серії [NUMBER] від 26.03.1955. Зміна прізвища позивача з "[PERSON]" на "[PERSON]" підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.1983 ( а.с.9-10). Відповідно до копії спадкових справ №547/1996 та № 542/2017, які надійшли із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 39-43), спадщину за законом після померлої [INFO] року [PERSON] прийняли її діти - [PERSON], який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном ( ст.549 ЦК УРСР) та [PERSON], яка 10 вересня 1996 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON] прийняла його рідна сестра - позивач [PERSON] Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. Згідно інформації КП "Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації" право власності на спірне домоволодіння станом на 04.10.2017- не зареєстроване (а.с. 12). В зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказане вище домоволодіння позивачу було відмовлено у видачі після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене домоволодіння, що відображено в постановах про відмову у вчиненні нотаріальних дій, винесених державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] ( а.с.20,41,43) Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення нею свого права на спадщину за законом в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Суд вважає, що в даному випадку наявністю вказаних вище постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом [PERSON] доведено неможливість позасудового оформлення права на спадщину на вказаний житловий будинок через відсутність на нього правовстановлюючих документів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] можливо визнати право власності на спірне домоволодіння в цілому.

Outcome: approved