Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центру досліджень проблем громадської безпеки, Президента Центру досліджень проблем громадської безпеки [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, який був ході розгляду справи уточнений, відповідно до уточненої позовної заяви від 24.12.2015 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 14 травня 2015 року президентом Центру досліджень проблем громадської безпеки [PERSON] на ім'я голови Запорізької міської ради направлено лист вих. № 9-ГЗМР, в якому поширено інформацію, яка принижує ділову репутацію Позивача, яка була доведена невизначеному колу осіб, про що вказують відмітки про проходження листа через виконавчий комітет Запорізької міської ради вх. № 07546/02- 23/01 від 18.05.2015 року та Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради вх. № 622/0І-39/01 від 25.05.2015 року. Позивач зазначає, що застосовуючи обман, відповідач [PERSON] намагається переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності Позивача, що є наслідком зміни морального ставлення суспільства до нього з позитивного або нейтрального на негативне. Це завдає шкоди діловій репутації Позивача, оскільки справляє враження на суспільство, переконуючи його в тому, що Позивач чинить аморально, зневажає закон. На думку Позивача, негативні наслідки, спричиненні йому зазначеними діями [PERSON], усвідомлені та сплановані ним, оскільки особливістю ділової репутації Позивача є те, що він є публічною особою, громадським діячем, радником народного депутата, займав керівні посади на великих підприємствах паливно-енергетичного комплексу. З січня 2014 року Позивач призначений на посаду директора Департаменту житлово- комунального господарства Запорізької міської ради. На теперішній час [PERSON] не веде господарську діяльність, не займає керівні посади у господарських товариствах. Нагороджений почесною грамотою Харківської міської ради та медаллю „За содействие правоохранительным органам в борьбе с преступностью, 2003 рік. Таким чином, відомості наведені та поширені листом Центру досліджень проблем громадської безпеки щодо моральних, професійних якостей Позивача є негативними та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдають непоправної шкоди честі, гідності та ділової репутації Позивача в тому числі на професійному рівні та безпосередньо стосуються [PERSON] та побудовані у формі іронічних звинувачень щодо його діяльності. Крім того, поширена [PERSON] недостовірна інформація несправедливо та безпідставно звинувачує Позивача у вдаванні до деструктивних, корисливих, інших негативних дій. В результаті цілеспрямованих дій [PERSON] щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про Позивача і усвідомлювання при цьому наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність та ділову репутацію, Позивачеві було спричинено значну моральну шкоду - втрати немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації як публічної людини, ускладнення подальшого активного громадського життя. Також позивач зазначає, що недостовірність, неправдивість поширеної [PERSON] негативної інформації про нього, об'єктивна неможливість підтвердити їх в судовому процесі належними допустимими доказами, були завідомо відомі [PERSON], ця інформація була його вигадкою, метою якого є створення негативного ставлення з боку суспільства до Позивача та полягає в наступному. Так, в своєму листі [PERSON] вказує: - «до Центру звернулися громадяни міста Запоріжжя». Незрозумілим є, яке відношення громадяни міста Запоріжжя мають до Центру, який розташований в м. Харків і які документи підтверджують такі звернення, якщо вони, звісно, були. На підтвердження своїх слів Відповідач 2 не надав жодного звернення громадян або документу який би це підтвердив. - «Залякування мешканців будинку, здирництво та побори зі сторони [PERSON] перейшли всі межі!» Не зазначено, в чому саме полягає залякування, здирництво та побори? В м. Харків, як у великому обласному центрі є компетентні органи, до повноважень яких і відноситься розгляд таких питань, однак жодного документу, який би підтверджував звернення мешканців будинку до зазначених органів щодо порушень [PERSON] конституційних прав громадян також не надано, лише наклепницькі слова Президента Центру. - «Тому, просимо Вас допомогти нам зупинити протиправні дії [PERSON], розглянути дане звернення на сесії міської ради м. Запоріжжя, та вжити відповідних заходів з метою притягнення до відповідальності цього діяча» та припинення його протиправних дій. Позивач зазначає, що розгляд питань щодо протиправних дій не належить до компетенції Запорізької міської ради, однак, вважаючи відсутність будь-яких доказів, зрозуміло небажання Відповідача 2 звертатись саме до компетентних органів, до повноважень яких і належить розгляд протиправних дій. - «З повагою, мешканці міста Харкова та колектив «Центру досліджень проблем громадської безпеки» в особі президента Центру - [PERSON]». На підтвердження зазначеного Відповідачем 2 не надано жодних документів, які б підтверджували його повноваження, як представника мешканців всього міста Харків. Крім того, відповідачем [PERSON] 10.06.2015 року, без жодних доказів достовірності інформації, зазначеної в листі Центру досліджень проблем громадської безпеки на ім'я міського голови, на 58-й сесії Запорізької міської ради шостого скликання була розповсюджена зазначена інформація та доведена невизначеному колу осіб. Посилаючись на те, що розповсюджена відносно позивача інформація є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, яка викладена та поширена [PERSON] у листі Центру досліджень проблем громадської безпеки вих. № 9-ГЗМР від 14.05.2015 року, поширена [PERSON] на 58 сесії Запорізької міської ради та такою, що порушує особисті немайнові права Позивача; зобовязати [PERSON] у 5-денний строк з дня набрання рішенням законної сили, спростувати інформацію, викладену та поширену ним листом вих. № 9-ГЗМР від 14.05.2015 року, у спосіб у який вона була поширена; зобовязати Центр досліджень проблем громадської безпеки у 5-денний строк з дня набрання рішення законної сили відкликати із Запорізької міської ради лист вих. № 9-ГЗМР від 14.05.2015 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25\~000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25\~000 грн., судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на підставах, викладених у позові та уточненій позовній заяві, просять позов задовольнити та визнати недостовірною всю інформацію, викладену у листі від 14.05.2015 року. Представник позивача пояснив, що на його думку слід визнати недостовірною всю інформацію, оскільки всі речення у листі взаємоповязані, весь зміст листа стосується позивача та неможливо виділити окремі речення та визнати недостовірною інформацію, що в них міститься. Представники відповідача «Центру досліджень проблем громадської безпеки» та відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, вважають позовні вимоги необґрунтованими та просять відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, оскільки вона не поширювала недостовірну інформацію про Позивача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень на позовну заяву, суд приходить до наступного висновку. Згідно до положень\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до вимог\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу, в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами\~статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємних зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 14 травня 2015 року відповідачем ХОГО Центр досліджень проблем громадської безпеки в особі Президента [PERSON] направлено на адресу Запорізького міського голови листа за № 9-ГЗМР з проханням допомогти зупинити протиправні дії [PERSON], розглянути дане звернення на сесії міської ради та вжити відповідних заходів з метою притягнення до відповідальності та припинення протиправних дій. Даний лист зареєстрований у Виконавчому комітеті Запорізької міської ради 18.05.2015 року. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В обґрунтування позовних вимог, заявлених до [PERSON], позивач посилається на те, що інформація, викладена у листі від 14.05.2015 року, була розповсюджена відповідачем [PERSON] на 58-й сесії Запорізької міської ради та доведена невизначеному колу осіб. Проте, у позові позивачем не зазначено та під час розгляду справи не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даних обставин, а саме щодо розповсюдження інформації відповідачем [PERSON], тому в задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи позов в частині позовних вимог, заявлених до [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Позивач посилається на те, що вказаний лист від 14.05.2015 року підписаний [PERSON] виключно для захисту його особистих майнових інтересів з використанням громадської організації, в якій він є керівником, з метою створення перешкод у професійній діяльності Позивача. Зазначає, що вказані обставини жодним чином не стосуються інтересів громадської організації та її діяльності, вважає що саме [PERSON] має нести відповідальність за свої незаконні дії. Згідно розяснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому\~статтею 36 ЦПК. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона. У судовому засіданні встановлено, що ХОГО Центр досліджень проблем громадської безпеки є юридичною особою, [PERSON] є її керівником, що підтверджується статутними та реєстраційними документами, дослідженими у судовому засіданні. Лист від 14.05.2015 року підписаний [PERSON], як посадовою особою юридичної особи. У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] діяв не від імені громадської організації, а від власного імені, доказів на підтвердження даних обставин позивачем не надано. Зазначені вище доводи позивача спростовані матеріалами справи. Під час розгляду справи представникам позивача роз'яснені положення ЦПК України щодо належного відповідача і порядку його заміни та під час розгляду справи позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, заявлених до [PERSON] Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено, що [PERSON] підписуючи листа від 14.05.2015 року, діяв не від імені юридичної особи, належним відповідачем у даній справі є саме ХОГО Центр досліджень проблем громадської безпеки, а позовні вимоги, заявлені до [PERSON] задоволенню не підлягають. При вирішенні позовних вимог до ХОГО Центр досліджень проблем громадської безпеки, судом встановлено наступне. Позивачем відповідно до позову та уточненої позовної заяви, до відповідача ХОГО Центр досліджень проблем громадської безпеки предявлені наступні вимоги: позивач просить суд визнати недостовірною інформацію про позивача, яка викладена у листі від 14.05.2015 року та такою, що порушує особисті немайнові права позивача та зобовязати відповідача у 5-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили відкликати із Запорізької міської ради свій лист. Відповідно до ст. ст.\~3,\~32,\~34 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і\~кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно із п.4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно зі\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За положеннями\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а за\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 30\~Закону України «Про інформацію»\~визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь або ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~ зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За розясненнями п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; відповідно до\~статті 277 ЦК\~України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. З аналізу вказаної норми вбачається, що свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Конвенції захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість, оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначених вище норм національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Згідно з розясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи ", відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Суд вважає, що зазначений лист від 14.05.2015 року був викликаний наміром виконати свій громадський обов'язок та захистити права та інтереси мешканців будинку та колективу Центру, про що і зазначено в листі, тобто Президент Центру реалізував право на звернення до органів державної влади за захистом прав колективу громадської організації. Окрім того, однією з необхідних підстав для задоволення позову є поширення неправдивої інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, і як зазначено в\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Інформація, яка зазначена у листі є переконаннями саме відповідача та є субєктивною думкою та викладена з метою захисту прав осіб, які звернулися до громадської організації. В\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" в п. 21 зазначено, що\~при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. На переконання суду, Відповідачем у листі дано оціночне судження щодо діяльності Позивача, є критикою та оцінкою його дій, як публічної особи, та вона не була висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію Позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Доводи представника позивача про те, що спростуванню підлягає вся інформація, викладена у листі в цілому, оскільки всі фрази є повязаними і неможливо виокремити конкретні висловлювання, суд вважає необґрунтованими. Вимоги позивача про визнання недостовірною інформації, викладеної в листі від 14.05.2015 року, а саме щодо звернення до Центру мешканців м.Запоріжжя, щодо повноважень [PERSON], як представника мешканців м.Харків не підлягають задоволенню у звязку з тим, що дана інформація не зачіпає права позивача. Оскільки відповідно до ст. 277 ЦК України, особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, суд приходить до висновку, що позивач не має законних підстав вимагати спростування інформації, що не стосується його інтересів. На підставі досліджених доказів та встановлених під час розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недостовірною інформації про позивача, яка викладена у листі від 14.05.2015 року та такою, що порушує особисті немайнові права позивача. Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, вимоги про зобовязання відповідача у 5-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили відкликати із Запорізької міської ради свій лист та про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed