Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 14.01.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 98231,34 грн., моральну шкоду у сумі 100000,00 грн., а також судові витрати в сумі сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Ухвалою від 23.01.2020 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 04.03.2020 року в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 28.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито, та призначено розгляд справи по суті на 09.11.2020 року. У судовому засіданні 09.11.2020 року представник позивача - адвокат Тізул О.І. вимоги підтримав у повному обсязі. До судового засідання відповідачі не з`явились, повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що 13.01.2017 року на вул. Стара Люстдорфська дорога в с.Лиманка, Овідіопольського району Одеської області в напрямку від смт. Таїрове до пр.-т.Небесної Сотні з вини відповідача неповнолітнього [PERSON] сталася ДТП, автомобіль зареєстрований на [PERSON] 27.06.2019 року Овідіопольский районний суд Одеської області постановив ухвалу про застосування до [PERSON] примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньої-транспортної пригоди позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду. У зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви по суті справи не скористались. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ З ухвали Овідіопольського райсуду Одеської області вбачається, що 13.01.2017 року о 12.00 годині на вул. Стара Люстдорфська дорога в с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області, в напрямку від смт. Таїрове до проспекту Небесної сотні неповнолітній правопорушник [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом ВАЗ-21134, номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , допустив зіткнення з транспортним засобом "Opel-Astra", номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. При цьому [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.5, 2.1 а),2.3 «б», 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху. Даною ухвалою судді Овідіопольського райсуду Одеської області клопотання прокурора про застосування примусового заходу виховного характеру до [PERSON] задоволено. При розгляді кримінального провадження інтереси позивача [PERSON] , як потерпілого здійснювала адвокат Іванова П.В., питання про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди судом не вирішувалось / а.с.13-15/. Судом досліджено копії квитанцій наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог /а.с.16-33, 66-112/. Судом досліджено лист №00213628 від 22.11.2019 року [PERSON] від СК «Уніка» згідно якого зазначено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав права на керування транспортними засобами та законних підстав для керування автомобілем марки «ВАЗ-21134», номерний знак [NUMBER] , а відтак у страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки поліс на [PERSON] не розповсюджувався/а.с.64-65/. Судом досліджені медичні довідки надані позивачем /а.с.34-42/. Судом досліджено лист вих.№5339 від 06.09.2019 року на звернення [PERSON] до СК «Уніка», в якому страхова повідомляє, що оскільки надане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не має на території України юридичної сили, ПрАТ «СК «Уніка», не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за заявленою подією /а.с.128/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідач [PERSON] є особою, винною в ДТП, що сталась 13.01.2017 року за участі автомобіля, яким керував позивач [PERSON] транспортний засіб "Opel-Astra", номерний знак [NUMBER] . Внаслідок вказаної ДТП були пошкоджені транспортні засоби та позивачу [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку; забою очних яблук; закритого ушкодження зв`язки правого колінного суглоба (заднього рогу), латерального меніска, медіальної колатеральної зв`язки ушкодження ротаційної манжети лівого плечового суглоба із подальшим розвитком посттравматичного теносіновіїту довгої головки двоглавого м`язку лівого плеча, що вбачається з ухвали Овідіопольського райсуду Одеської області. Суд досліджував квитанції надані стороною позивача, та встановив, що частина квитанцій надана представником позивача хаотично, безсистемно, двічі одні і тіж самі, а частина із них не читається, у зв`язку з чим у судовому засіданні 30.07.2020 року суд безпосередньо з`ясував у позивача можливість надання чітких копії квитанцій. Однак, у позивача не залишилось інших екземплярів квитанцій. В цьому ж судовому засіданні судом з`ясовувались підстави для обгрунтування суми моральної шкоди. Під час судового засідання з`ясовувалось питання щодо матеріального та сімейного стану позивача, оскількм в позові на дані обставини посилався сам позивач. З даних питань суд отримав відповідь позивача [PERSON] , що він має сім`ю, що адвокат не запитував у нього додаткових документів, що він проживає за межами міста Одеси, вказав, що надасть докази та чіткі квитанції у наступне судове засідання. В наступні судові засідання по справі позивач не з`являвся, поштою не направив до суду документів про сімейний стан, а його представник - адвокат Тізул О.І. категорично повідомив суду, що всі докази, необхідні для прийняття рішення по справі суду надані були. Детально вивчивши перелік витрат, в вигляді чеків, квитанцій, як на обстеження та лікування позивача, суд встановив наявність чека наприклад і на відвідування закладу громадського харчування, з сумою 403 грн. від 04.01.2019 року /а.с.19/, враховуючи дублювання чеків, суд розрахував підтверджуючий розмір матеріальної шкоди на суму 11342,01 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів. Щодо вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню в повному обсязі не підлягають, оскільки позивачем заявлена значна сума коштів до стягнення з відповідачів, та розмір, визначений позивачем, не обґрунтовано, в зв`язку з чим суд вважає вимоги позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. завищеними. Доводи щодо моральної шкоди обгрунтовуються станом здоров`я, сімейним станом, однак доказів ні при підготовці позову та зверненю до суду, ні в ході судового розгляду справи, стороною позивача суду не надано. При цьому суд погоджується з доводами сторони [PERSON] щодо того, що винними діями відповідачів позивачу було спричинено душевні страждання та переживання, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та суд визначає суму моральної шкоди 5000 грн. В ході судового розгляду справи на представництво інтересів позивача діяв адвокат Тізул О.І., який надавав пояснення та докази по справі, однак проаналізувавши наданий перелік доказів та інші клопотання як то витребування із Овідіопольського районного суду Одеської області матеріалів кримінального провадження стосовно відповідача [PERSON] , клопотання про розшук відповідачів, яке заявлялось адвокатом [PERSON] декілька раз, а також виказану ним думку щодо необхідності розгляду справи лише за обов`язкової присутності відповідачів, судом зазначається наступне. Щодо необхідності витребування матеріалів справи з іншого суду, суд зазначає, що представник позивача має можливість отримати з матеріалів Овідіопольського райсуду Одеської області ті чи інші докази, які на його думку необхідні для вирішення спору по даному позову, та надати їх до справи. Після роз`яснення судом вказаних можливостей представником суду не надано будь-яких доказів з матеріалів кримінального провадження. Окрім того, діючими нормами ЦПК України не передбачено розшук відповідача в разі наявності інформації про реєстрацію відповідачів в населеному пункті. Зазначення листоношею інформації, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації/проживання не є підставою для оголошення розшуку відповідачів. Тобто, в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Згідно змісту резолютивної частини позову адвокатом позивача заявлені вимоги до трьох відповідачів, вказані вимоги зазначені як до солідарних відповідачів. При цьому, вказує один і той же підхід як до стягнення судових витрат, тоді коли законом передбачено стягнення в рівних частках, а не тільки солідарне стягнення. Суд враховує, що неповнолітній правопорушник [PERSON] вже досяг повноліття та несе відповідальність на рівних засадах з іншими співвідповідачами. Враховуючи вказану процесуальну поведінку адвоката Тізула О.І. по даним обставинам судом, приймається відповідне рішення на підставі ст. 208 ЦПК України з урахуванням наданих до справи доказів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь держави, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". В позовних вимогах позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15600,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням того, що на підтвердження судових витрат стороною позивача до суду надано лише договір про надання правової допомоги адвокатом Тізул О.І., додаток до договору, та довідка про надання адвокатського гонорару позивачем без детального опису наданих послуг та їх вартості, а також акту виконаних робіт, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial