Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Новомосковський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, В обґрунтування звернення до суду, [PERSON] посилався на те, що він народився [INFO] в с. Кам'яний Брід Ул'янівського району Кіровоградської області (на час народження - Одеська область). Його батьками є: [PERSON] та [PERSON], які були поляками, як і їх батьки, оскільки розмовляли польською мовою, належали до парафіян римо-католицького костьолу (в радянських архівах називалася Римсько-Католическая приходская церковь), костьол знаходився в місті Голованівськ Кіровоградської області. Заявник зазначив. що його батьки при народженні були визначені за національністю як українці, оскільки за часи СРСР національність «поляк» мав негативний характер, родина не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, на той час були політичні переслідування за національними мотивами. Доказом Польського походження його батька [PERSON] є запис в книзі народжених 1912 року римо-католицького костьолу, копії сторінок зберігаються в Державному архіву Хмельницької області. Заявник зазначив, що його батько помер [INFO]. Односельці батька підтверджують той факт, що [PERSON], а також його батьки за походженням були поляками, були прихожанами Голованівського костьолу. Заявник посилався також на те, що він звернувся за допомогою до уродженця села Кам'яний Брід, краєзнавця, письменника, який працює над книгою історії його батьківщини, члена Національної Спілки письменників України [PERSON], який провів детальний аналіз національних меншин краю, він також є свідком того, що його батько та мати були поляками. Він та [PERSON] у школі спілкувалися польською мовою, але потім викладачі дали їм зрозуміти, що вони спілкуються не правильною українською мовою, в зв'язку з чим, змушені були перенавчатись. Позивач зазначив, що їх [ADDRESS] складалося с поляків та було засноване польським князем. В дусі поваги до свого історичного походження, відновлення своєї корінної польської приналежності має для нього велике значення, оскільки він підтримує дух польської національності, віросповідування, успадковану католицьку віру, живучи традиціями польської культури, розуміє польську мову, поважає польську культуру, живе традиціями польського народу. На даний час він бажаю відновити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини», згідно до ст. 11 якого громадяни України мають право вільно обирати та поновлювати національність і примушення громадян в будь-якій формі до відмови від своєї національності не дозволяється. В зв'язку з наведеним, в заяві [PERSON] просив суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що він, [PERSON] [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], за національністю є поляком. В судовому засідання заявник [PERSON] та його представник підтримали заяву в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги, крім того, заявник [PERSON] пояснив, що ще з дитинства його мову не розуміли в інших селах, в зв'язку з чим, став задавити питання батькам, які пояснили, що батьки батька були переселенцями з м. Катовіце, Польща. Представник заінтересованої особи - Новомосковського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника дослідивши надані заявником докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Кам'яний Брід Ул'янівського району Кіровоградської області, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України. Згідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які за національність зазначені як українці. Односельці-старожили заявника надали письмові пояснення, завірені в Кам'янобрідській сільській раді. Так, [PERSON] [INFO], вказав, що з розповіді його батьків, вони добре знали сім'ю [PERSON], котра мешкала в їх селі до 1967 року. Батьки [PERSON] та [PERSON] відвідували костьол у м. Голованівськ, були поляками за походженням. [PERSON] пояснив, що батьки [PERSON] ([PERSON] та [PERSON]) зі слів односельців за походженням були поляками, часто їздили в місто Голованівськ в костьол (це був єдиний костьол в окрузі). [PERSON] вказує на те, що пам'ятає сусідів [PERSON], вони зі слів її матері [PERSON], святкували храмові свята в Голованівському костьолі. Уродженець села Кам'яний Брід, краєзнавець, письменник, який працює над книгою історії його батьківщини, член Національної Спілки письменників України [PERSON] в своїх поясненнях зазначає, що він добре пам'ятає сім'ю [PERSON], вони були поляками за походженням, оскільки 3/4 населення села була поляками. Діти спілкувалися польською мовою, але в школі всіх переучували. Село заснував польський князь Болеслав І Хоробрий (з 1025 року - король). Документи про польське походження були практично у всіх мешканців села, але в період репресій у 30-х роках документи знищувалися, щоб не бути репресованими, а архіви були знищені під час Вкеликої вітчизняної війни. Відповідно до ч.1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В той же час, на теперішній час, національність як правова категорія втрачає своє значення. Проводячи аналіз постанови Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження" 1992 року, можна стверджувати, що законодавець не встановив вимоги запису національності у такі надзвичайно важливі документи, що посвідчують особу, як паспорт чи свідоцтво про народження. Ще за часів Радянського Союзу в паспортах громадян зазначалась національність, але на теперішній час паспорт громадянина України не дає такої інформації. Втрата інтересу держави і законодавця до національності як до правового поняття відображається у втраті чинності Указу Президента України "Про порядок зміни громадянами України національності" від 31 грудня 1991 року. Однак національність як визначена категорія ще має значення в деяких нормативних актах і залишається невід'ємним правом громадян. Так, у відповідності до статті 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статтями 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантується громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до статті 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та поновлювати національність і примушення громадян в будь-якій формі до відмови від своєї національності не дозволяється. Враховуючи надані докази, суд приходить до висновку. що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved