Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

22 серпня 2017 року позивачка звернулась до суду із позовом про відібрання дитини від батька та повернення її за місцем проживання матері. Вимоги обгрунтовує тим, що 27.01.2012 року вона уклала шлюб з [PERSON] і 28.06.2012 року в них народився син [PERSON]. З серпня 2015 року подружні відносини між ними припинені. 17.02.2016 року Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ними. З липня 2016 року вона проживає в [INFO] і син проживав разом з нею, був влаштований у дитячий садочок „Волошка. Однак, незважаючи на це, у липні 2016 року відповідач обманом взяв у неї сина, забравши його з дитячого садочку і утримує у себе. Весь цей час дитина не має змоги належним чином спілкуватися з рідною матір'ю, не відвідує садок. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2017 визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з нею. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2017 року залишено без змін. Незважаючи на це, відповідач до цього часу не віддає дитини, за весь час лише раз спілкувалася з сином 12.08.2017 року на протязі часу з 16.30 до 17.30 у присутності самого відповідача за місцем його проживання та його батьків у с. Н.Пищане пров. Луговий, 3 Ковпаківського району м. Суми. Неодноразово зверталася зі скаргами до Сумського міського відділу поліції щодо порушення [PERSON] її батьківських прав, намагалася домовитися про добровільну передачу сина, але відповідач різними приводами всупереч рішенню суду про визначення місця проживання дитини, відмовляється передати позивачці малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку із викладеними обставинами позивач просила суд відібрати від [PERSON] малолітнього сина та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та додатково пояснила, що вона як мати позбавлена з боку відповідача піклуватися за сина та проводити з ним свій вільний час, надавати йому свою турботу та почуття любові. Намагається повернути свого сина, але відповідач не виконує ані рішення суду, ані її звернення та працівників правоохороних органів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився повторно, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується його заявами про відкладання розгляду справи. В перший раз було відкладено у зв'язку з тим, що він потребує допомоги фахівця у галузі права, а у другий раз також просив відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що він звернувся із касаційную скаргу на ухвалу Апеляційного суду Сумської області, а тому суд відповідно до ч. 4 ст.169 ЦК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, оскільки неявку відповідача суд визнає неповажною та його поведінка свідчить про зловживання ним своїх процесуальних обов'язків та намаганням затягнути розгляд справи, незважаючи на порушення інтересів саме малолітнього сина. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, щодо предмета спору- Максименко О.А. проти задоволення позову не заперечувала, посилаючись на те, що мати гарно характеризується за місцем роботи, умови проживання задовільні, за рішенням суду визначено місця проживання разом з матір'ю, але відповідач порушує як її права, так і права малолітнього сина, який позбавлений піклування з боку матері. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Судом встановлено, що сторони з 27.01.2012 року перебували у шлюбі, у них народився син\~ [PERSON], 28.06.2012 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 17.02.2016 року шлюб між сторонами розірваний. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини, копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.02.2016 року (а.с.6-7). Сторони припинили подружні відносини та спільне ведення господарства з серпня 2015 року, і за взаємною згодою батьків дитина [PERSON] залишився проживати з матер'ю. Викладені обставини містилися в позовній заяві [PERSON] про розірвання шлюбу і зазначені в описовій частині рішення суду про розірвання шлюбу. Рішенням Ковпаківського районного суду від 12 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2017, визначене місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матір"ю [PERSON] (а.с.8-10,11-13) Згідно інформації Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №21 „Волошка м. Суми, Сумської області з 27 вересня 2016 року і по сьогоднішній день [PERSON], 28.06.2012 року не відвідує групу „Айстра, до якого він був зарахований з 01 вересня 2016 року. Відповідно до інформації Національної поліції України Головного Управління Національної поліції в Сумській області [PERSON] постійно зверталася із заявами і повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення та інші події до Сумського ВП ГУНП в Сумській області з приводу порушення її батьківських прав (а.с.15-22). Згідно витягу з кримінального провадження №12017200440003204 від 23.08.2017 року внесені відомості про кримінальне правопорушення по правовій кваліфікації за ст.382 ч. 1 КК України по факту невиконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.04.2017 року, яким проживання дитини [PERSON], [INFO], визначено з матір'ю [PERSON], [INFO], проте вказане рішення [PERSON], [INFO], не виконує. Відтак, у судовому засіданні достовірно встановлено, що у липні 2017 року [PERSON] самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання малолітнього сина, якого в послідуючому і всупереч судових рішень утримує в себе. Відповідно до\~ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Чиним законодавством (ст.7 СК України) передбачено, що суд при розгляді таких справ, повинен "максимально можливо враховувати інтереси дитини". Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтями 18,27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Окрім того, суд застосовує положення принципу 6 "Декларації прав дитини" Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., в якому зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». Нормами ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-ІІІ від 21.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд не знайшов підстав вважати, що повернення малолітнього [PERSON] до своєї матері [PERSON] якимось чином буде негативно впливати або створюватиме реальну небезпеку її фізичному та психологічному здоров'ю. Варто також зазначити, що рішенням Ковпаківського районного суду від 12.04.2017 року визначене місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір"ю. Рішення суду набрало законної сили, а відтак відповідно до\~ст. 14 ЦПК України\~є обов'язковим для відповідача. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не позбавлений права спілкуватись з сином та може і надалі приймати участь у його вихованні, суд дійшов висновку за необхідне позовні вимоги про відібрання дитини та повернення її матері задовольнити. За змістом ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача у відповідності зі\~ст. 88 ЦПК України\~на користь позивачки необхідно стягнути понесені неї\~\~і документально підтверждені 640 грн. витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved