Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Адвокат Башуцький І.Я. в інтересах позивача [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання припиненою іпотеку за договором іпотеки та просить визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 17 червня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», посвідченим приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Ціцінським І.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1513 та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати по справі. Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] адвоката Башуцького І.Я. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. (а.с.41). Представник відповідача адвокат Паньков О.П. в судове засідання, призначені на 14.07.2020 року, 30.07.2020 року, 06.10.2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав заяви про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю в інших справах.(а.с.37, 50, 75). Доказів, що підтверджують участь в інших справах до клопотань не долучено. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. За ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст. ст 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 Цивільного процесуального кодексу одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд на підставі аналізу матеріалів справи щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача, прийшов до висновку, що судом вжито необхідні заходи для забезпечення реалізації стороною відповідача права взяти участь у судових засіданнях, які за її клопотанням двічі відкладались, а тому неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Як встановлено, представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» адвокатом Паньков О.П. подано до суду відзив на позовну заяву, (надіслано поштою 07.08.2020 року). Як слідує із матеріалів справи, зазначений відзив подано з порушенням строків, передбачених ч.7 ст.178 ЦПК України. Про поважність причин неподання відзиву в визначених судом строк сторона відповідача не зазначила. Також до матеріалів відзиву не долучено інформації про надіслання відзиву іншим учасникам справи. На підставі викладеного відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 червня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір за № ТЕСNGA0000000033. Згідно п. 8.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 112020,00 гривень шляхом видачі готівки через касу на строк до 13.06.2023 року включно у вигляді не поновлюваної лінії, з них: 93907, 50 гривень в тому числі 90000,00 гривень на споживчі цілі - купівлю житла; у розмірі 2700 гривень на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредит; 757,50 гривень за страхування майна; 450,00 гривень особистого страхування, а також у розмірі 18112,50 гривень на сплату страхових платежів, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін спати. 13 червня 2008 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № ТЕСNGA0000000033 від 13 червня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №б/н, відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з вищевказаного кредитного договору. (а.с.28). Рішенням Гусятинського районного суду від 20 листопада 2018 року в цивільній справі №596/199/17, позов [PERSON] про визнання поруки припиненою задоволено. Визнано припиненою поруку [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , жителя [ADDRESS] ) за договором поруки від 13 червня 2008 року, укладеним між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] . (а.с.129-134, 142-145). Як встановлено, рішенням Гусятинського районного суду від 06 липня 2012 року в цивільній справі №1904/977/2012, позов ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно, виселення, задоволено частково. Стягнуто заборгованість за кредитним договором № TECNGA0000000033 від 13.06.2008 року в розмірі 123 735,38 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки № 1513 від 17.06.2008 року майно, а саме: на житловий будинок, загальною площею 69 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного майна Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк"з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування , з можливістю здіснення ПАТ КБ "Приватбанк"всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. (а.с.49-50). Згідно рішення Гусятинського районного суду від 16 липня 2019 року в цивільній справі 596/2038/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Приват Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишеним без зміни постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено. Зазначені рішення набрали законної сили та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені цими рішеннями не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, зокрема, рішенням в цивільній справі 596/2038/16-ц, судом встановлено, що «звернувшись до суду про стягнення заборгованості, який рішенням суду від 06 липня 2012 року задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь банку заборгованість у розмірі 123 735,38 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки № 1513 від 17.06.2008 року майно, позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача. З огляду на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів, пені і штрафів. Вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України банк не заявляв, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (частина перша ст.13 ЦПК України). Як встановлено, [PERSON] , в період із 12.02.2012 по 29.05.2018 року, повернуто Банку заборгованість по кредиту на загальну суму 166 934 грн. 26 коп., що підтверджується випискою Банку з рахунку № [NUMBER] по кредитному договору (а.с.175-198).» Такі ж обставини встановлено постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на зазначене рішення. Так, зокрема, колегія суддів прийшла до висновку, що «…після направлення ПАТ КБ ПриватБанк вимоги до відповідачів про дострокове виконання зобов`язань за кредитом та стягнення боргу за рішенням Гусятинського районного суду 06.07.2012 банк безпідставно нарахував проценти за користування кредитом в сумі 23 236,87 грн. за період з 15 березня 2012 року по 13 вересня 2016 року, а також за цей же період пені 8 303,71 грн. та 250 грн. - штрафу (фіксована частина), 3 600,25 грн. - штрафу (процентна складова). При цьому, слід вказати, що в охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання однак, банк із указаними позовними вимогами не звертався. Також, банком безпідставно нарахована сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40 464,50 грн., оскільки рішенням Гусятинського районного суду від 06.07.2012 року вже вирішувалось указане питання тому, нарахування банком указаних коштів може призвести до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім цього, колегія суддів враховує те, що в період із 12.02.2012 по 29.05.2018 року [PERSON] повернула банку на виконання рішення Гусятинського районного суду від 06.07.2012 року заборгованість на загальну суму 166 934 грн. 26 коп., що підтверджується випискою Банку з рахунку по кредитному договору (а.с.175-198), що значно перевищує суму боргу, яку банк просить стягнути у даному випадку (75 855,33 грн.)». Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно п.30 Договору іпотеки від 17 червня 2008 року, укладеного між сторонами, термін дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. Таким чином судом встановлено, що позивач виконала свої зобов`язання за кредитним договором № ТЕСNGA0000000033 від 13 червня 2008 року у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення 06 липня 2012 року в цивільній справі №1904/977/2012 про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за цим договором в розмірі 123 735,38 грн, у зв`язку із чим таке зобов`язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Так, як встановлено рішеннями судів, в період із 12.02.2012 року по 29.05.2018 року [PERSON] повернула банку на виконання рішення Гусятинського районного суду від 06.07.2012 року заборгованість на загальну суму 166 934 грн. 26 коп., що підтверджується випискою Банку з рахунку по кредитному договору (а.с.175-198), що значно перевищує суму боргу, яку банк просить стягнути у даному випадку (75 855,33 грн.) Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги. Свого права на стягнення платежів на підставі статті 625 ЦК України АТ КБ «Приват Банк» не реалізувало. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості - зобов`язання за кредитним договором припиняється. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 308/10886/15-ц. Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненою іпотеку за договором іпотеки є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені [PERSON] за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000грн., в порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, оскільки факт понесення [PERSON] вказаних витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги від 05.03.2020 року, укладений між [PERSON] та адвокатським об`єднанням Сила права з Додатком №1 з чітким переліком наданої правничої допомоги та вартістю кожної послуги окремо, Актом №2 обсягу наданої правової допомоги від 14.07.2020 року, підписаний між [PERSON] та адвокатом Фльорків О.В. та випискою за рахунком від 03.06.2020 року, квитанцією №76 від 27.07.2020 року. (а.с.24-25,26,42,43,54). Також слід стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved