Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на слідуючі обставини. 09.10.2008 року між позивачем та [PERSON]- третьою особою по справі, був укладений кредитний договір №552, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 135 000 грн. 00 коп. зі сплатою 21% річних в строк до 09 жовтня 2018 року. Цієї ж дати, у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем було укладено іпотечний договір з [PERSON] - відповідачем по справі, на підставі якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 123,3 кв.м, житловою площею 95,8 кв.м., розташований по [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності. Відповідно до п.1.4 кредитного договору позичальник зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі 1 125 грн. 00 коп. шляхом внесення готівки до каси банку не пізніше останнього робочого дня місяця. Перше погашення кредиту в сумі 1 125 грн. 00 коп. здійснити не пізніше 30 листопада 2008 року. Останнє погашення кредиту в сумі 1 125 грн. 00 коп. здійснити не пізніше 09 жовтня 2018 року. Крім цього, відповідно до п.5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, але не менше денної відсоткової ставки за користування кредитом, яка визначається як частка від ділення розміру річної відсоткової ставки, зазначеної в п.п.1.1 кредитного договору від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Пунктом п.4.2.2. вказаного кредитного договору передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3.1.4 Іпотечного договору, у разі невиконання позичальником зобов'язань за цим та/або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.4 іпотечного договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат для утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Оскільки позичальник - третя особа по справі [PERSON] свої обов'язки за укладеним кредитним договором належним чином не виконала, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 06.10.2014 року складає 218 183 грн. 27 коп., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 49 498 грн. 96 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 66 785 грн. 63 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 47 203 грн. 23 коп; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 28 614 грн. 63 коп; 14 721 грн. 21 коп. - сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 615 грн. 01 коп. - сума інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом; 4 689 грн. 61 коп. - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту; 3 054 грн. 99 коп. - 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. До теперішнього часу відповідачем не вирішено питання щодо погашення заборгованості по кредиту позичальником, тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку ст.41 Закону України "Про іпотеку". В уточнених позовних вимогах, крім того, просив передати йому в управління предмет іпотеки на період його реалізації, визнати за ним вищий приорітет на предмет іпотеки як єдиного іпотекодержателя та виселити відповідача з іпотечного будинку із зняттям з реєстраційного обліку та стягненням з нього судових витрат - судового збору в розмірі 2607 грн. 93 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав, окрім пункту другого вимог щодо передачі предмета іпотеки в управління ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк", який просив залишити без розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, та заперечення, позов не визнав посилаючись на те, що рішенням Татарбунарського районного суду від 05.03.2013 року з третьої особи [PERSON] стягнуто на користь банку заборгованість по вищезазначеному кредитному договору в сумі 100080,00грн. Рішення направлено на виконання до відділу ДВС, де відкрито виконавче провадження по зазначеній справі. 07.08.2014 року сума заборгованості була повністю погашена позичальником, тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не має. В підтвердження заперечень надав суду копію рішення суду про стягнення боргу (а.с.50-52), копії квитанцій про погашення боргу (а.с.53-54 та 58), копії постанов про відкриття виконавчого провадження. Крім того, в своїх запереченнях послався на те, що позивач у своїй вимозі, направленій відповідачу та третій особі, які вони фактично не отримували, не попереджав їх, що буде вирішуватись питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та про виселення відповідача, третьої особи та осіб, які проживають в іпотечному будинку. Також зазначив, що позивач не заявив вимог щодо виселення дружини відповідача - [PERSON], яка зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку та не залучив її до участі у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з достовірністю встановлено, що 09 жовтня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір №552 (а.с. 5-7), згідно якого позивач зобов'язався надати, а відповідач - прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261", 07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ "Ощадбанк" відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" на Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. З метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, 09 жовтня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований за Р № 5026, (а.с.8-11). Предметом договору є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований по [ADDRESS], загальною площею 123,3 кв.м, житловою площею 95,8 кв.м, належний відповідачу по справі, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з вищезазначеного кредитного договору №552. Копія витягу про реєстрацію вищезазначеного договору у Державному реєстрі іпотек міститься на а.с.17. Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість банку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку" (а.с.8-11). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 08.10.2008 року за номером 20511364, реєстраційний номер 6486546, виданого ТОВ "Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", записаного в реєстрову книгу № 2, номер запису 484 (а.с.16), власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику вказану суму кредиту. У свою чергу, [PERSON] - третя особа по справі, прийняла кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов'язання щодо повернення кредиту, належним чином не виконала, що підтверджується копією рішення Татарбунарського районного суду від 05.03.2013 року про стягнення з неї боргу(а.с.50-52), долученого представником відповідача до заперечень. У зв'язку з цим, відповідно до кінцевих розширених розрахунків (а.с.87-95), станом на 06.10.2014 року рахується заборгованість по поверненню кредитних коштів, в розмірі 218 183 грн. 27 коп., з яких: прострочений основний борг по кредиту - 49 498 грн. 96 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 66 785 грн. 63 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 47 203 грн. 23 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 28 614 грн. 63 коп; 14 721 грн. 21 коп. - сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 615 грн. 01 коп. - сума інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом; 4 689 грн. 61 коп. - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту; 3 054 грн. 99 коп. - 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. При цьому, судом встановлено, що всі зазначені представником відповідача суми погашення боргу по наданим копіям квитанцій (а.с.53-54,58) позивачем при розрахунку станом на 06.10.2014 року враховано, за винятком сплаченої суми 1000 грн. по квитанції від 29.11.2013 року, яка на рахунок банку від ДКСУ не надходила, що вбачається з розширених розрахунків заборгованості, після зменшення розміру позовних вимог (а.с.85-86) та письмових пояснень представника банку на заперечення (а.с.77-78). За таких обставин, суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача проти позову в частині необґрунтованості заявленого банком загального розміру кредитної заборгованості з огляду на те, що у ході розгляду даної справи відповідачем не було подано контррозрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, не подавались будь-які докази щодо невідповідності обставинам справи здійсненого кредитором розрахунку боргу і не було заявлено клопотання про проведення відповідної судової експертизи на підставі наявних у матеріалах справи виписок з особового рахунку позичальника та платіжних документів. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відтак заборгованість позичальника за кредитним договором №552 від 09 жовтня 2008 року у загальній сумі 218 183 грн. 27 коп. доведена кредитором належними і допустимими доказами і спростована відповідачем не була. Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. У відповідності до п.1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, як передбачено ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку". Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, становлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. В силу ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором № 552 від 09 жовтня 2008 року. Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", то суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку". Таким чином і застосування судом процедури продажу іпотекодержателем предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку" і продаж забезпеченого іпотекою майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет іпотеки, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін. Так, у даному разі, позовною вимогою, яка визначає і предмет позову, є вимога про захист порушеного права іпотекодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак, суд може застосовувати будь-який із способів звернення стягнення, передбачених законодавцем у частині 1 статті 39 Закону України "Про іпотеку". Враховуючи викладене, для забезпечення захисту цивільних майнових, житлових та інших конституційних прав і законних інтересів сторін даного спору, суд вважає за необхідне, задовольнити даний позов і звернути стягнення на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" на предмет іпотеки, яким є житловий будинок, загальною площею 123,3 кв. м, житловою площею 95,8 кв.м., розташований по [ADDRESS], який належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Задоволенню також підлягають вимоги щодо визнання вищого приорітету позивача як єдиного іпотекодержателя на житловий будинок, що є предметом іпотеки та щодо виселення відповідача, який зареєстрований та проживає в будинку (а.с.62-65), що є предметом іпотеки із його зняттям із реєстраційного обліку. При цьому, суд враховує, що у відповідності до частин 1 та 2 ст.40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, обов'язковою умовою для виселення відповідача по справі є отримання ним та боржником повідомлення про добровільне звільнення житлового приміщення, після чого законодавством обумовлений місячний термін для виселення. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.43 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В матеріалах справи містяться копії вимог позивача, адресовані відповідачу та третій особі з повідомленням про існуючу заборгованість, попередженням про наслідки непогашення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та вимогою до [PERSON] про звільнення житлового приміщення в добровільному порядку протягом одного місяця з моменту отримання цієї вимоги(а.с.18-19), що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень(а.с.18-19 зворот), тому суд не може прийняти до уваги як безпідставні, доводи представника відповідача в наданих ним запереченнях, щодо не отримання його довірителем та третьою особою вказаних вимог, не зазначенням у них попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача, зареєстрованого у вказаному іпотечному будинку. Крім того, не заслуговують уваги заперечення представника відповідача в частині не заявлення позивачем вимог щодо виселення дружини відповідача - [PERSON], яка зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку та не залучення її до участі у справі, оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України. Отже, процедура та порядок попередження відповідача про наступне звільнення іпотечного майна банком дотримані і тому є усі законні підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідача зі спірного будинку. Таким чином, позовні вимоги, на переконання суду, підлягають повному задоволенню, оскільки позичальник, отримавши від банку кредитні кошти, своєчасно їх не повертає, тобто порушує взяті на себе зобов'язання, а тому кредитор, як іпотекодержатель, має безумовне право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2 607 грн. 93 коп. (а.с.1).

Outcome: approved