Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

08.08.2017 р. [PERSON] подав до суду заяву в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та просив постановити ухвалу суду про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON], громадянина України витрат на правову допомогу в розмірі 16600 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує на те, що 10.08.2012 р. відносно нього було порушено кримінальну справу №08-25295 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, після закінчення досудового слідства справа була передана на розгляд до Святошинського районного суду м.Києва. Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 12.05.2016 р. його - [PERSON] було виправдано з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому він обвинувачувався. Апеляційним судом м.Києва вирок суду було залишено без змін. Таким чином, виправдувальний вирок набув законної сини 01 серпня 2016 р. Під час досудового розслідування та судового провадження заявник поніс витрати на правову допомогу, що надавалась адвокатами Гриценко В.В., Шевчуком О.М.,Самойликом В.Г. та Мезенцевою Н.В., розмір витрат що сплачені заявником на користь адвокатів Мезенцевою Н.В. иа Самойликом В.Г. становить 16600 грн. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 1, 2, 3, 4, 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" просив вимоги заяви задовольнити. В судовому засіданні заявник та його представник адвокат Мезенцева Н.В. заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в заяві. Представник заінтересованої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду свої заперечення з приводу заявлених вимог з проханням розгляду справи в відсутності представника, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Суд дослідивши письмові докази подані до матеріалів справи в обґрунтування вимог заяви, встановив наступне. Суд розглядає справу відповідно до п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК ( 15.12.2017 року). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вироку Святошинського районного суду від 12 травня 2016 р. [PERSON] визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому обвинувачується [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01 серпня 2016 р. вирок Святошинського районного суду від 12 травня 2016 р. [PERSON] визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що вчинено злочин, в якому обвинувачується [PERSON] залишено без змін. Таким чином, судом встановлено, що вирок Святошинського районного суду м.Києва від 12 травня 2016 р. набув законної сили 01 серпня 2016 р. Відповідно до угоди №19 про надання правової допомоги від 08 квітня 2016 р. укладеної між адвокатом Самойлик В.Г. та [PERSON], останній доручає адвокату здійснювати захист в кримінальному провадженні в якості захисника, відповідно до умов додаткової угоди №1 до угоди про надання правової допомоги №19 від 08.04.2016 р. [PERSON] на виконання умов угоди сплачено захиснику 12.04.2016 р. - 6000 грн., 12.05.2016 р. - 6000 грн. Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків, адвокат Самойлик Василь Григорович 20.07.2001 р. за № 9311 взятий на облік у контролюючих органах ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві. Відповідно до свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю Самойлик Василь Григорович має право на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва № [NUMBER]. Відповідно до договору про надання правової допомоги 8/04 від 08 квітня 2016 р. укладеному між адвокатом Мезенцовою Н.В. та [PERSON], останній доручає адвокату здійснювати захист в кримінальному провадженні в якості захисника. Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] Мезенцова Наталія Володимирівна має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Київської обласної КДК адвокатури від 18.01.2012 р. № 233. Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги 8/04 від 08 квітня 2016 р. укладеному між адвокатом Мезенцовою Н.В. та [PERSON] відповідно до умов якої останнім за актом приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 12 квітня 2016 р. сплачено 400 грн., останнім за актом приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 11 травня 2016 р. сплачено 400 грн., останнім за актом приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 12 травня 2016 р. сплачено 400 грн., останнім за актом приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 01 серпня 2016 р. сплачено 1400 грн., та 2000 грн. у разі ухвалення судом виправдувального вироку. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] сплачено за надання правової допомоги адвокатам Самойлик В.Г. та Мезенцовій Н.В. 16600 грн. Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд. Зокрема, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Право на судовий захист гарантується також і ст. 55 Конституції України. Згідно статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1, п.3 ч.2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визначається принцип верховенства права Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст.3 Статуту Ради Європи, відповідна кожна держава, яка є членом Ради Європи визнає принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозахисну діяльність, зокрема закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті ідеями соціальної справедливості, рівності, тощо. Тобто право на відшкодування шкоди передбачено Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Протоколом № 7 до Конвенції, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». У цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов'язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. В даній категорії справ моральна шкода яка не може бути компенсована тільки констатацією факту порушення майнових прав. Згідно із ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі-Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема - незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття утримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Ст.3 вказаного вище Закону визначає, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.2. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, суд вважає заявлені [PERSON] вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved