Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 05 березня 2015 року, позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . В цьому будинку з 19.09.2014 зареєстрований відповідач - [PERSON] . Більше двох років, відповідач в зазначеному житловому будинку не проживає та ним не користується. Договору житлового найму між позивачем, як власником нерухомого майна та відповідачем не укладалося. Знятися з реєстрації місця проживання відповідач в добровільному порядку відмовляється, а свою відмову взагалі нічим не аргументує. У зв`язку із реєстрацією відповідача [PERSON] у належному позивачу на праві приватної власності житлового будинку, порушується її право приватної власності на саме житло, як на власність, так і на право її вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. Відповідач, [PERSON] , членом сім`ї позивача не являється. На підставі наведеного, просила винести рішення, за яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплати судового збору - 768,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу - 3338,40 гривень. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 05.08.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі Верхньоводянську сільську раду Рахівського району Закарпатської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Рахівського районного суду від 03.09.2019, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягають. Просили стягнути з відповідача судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 768,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3338,40 гривень. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подавав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце рознгляду справи повідомлялися належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується договором дарування від 05.03.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34562741 від 05.03.2015. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується копією будинкової книги. При цьому, відповідач, [PERSON] ,більше двох років не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 02.07.2019 Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів, що з відповідачем, договору найму житла не укладала, членом сім`ї позивача, відповідач [PERSON] , не являється, за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає більше двох років. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позову, у відповідності до ст.ст 137,141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача судові витрати по справі, які підтверджені документально, а саме, 768,40 гривень судового збору, сплачених позивачем при зверненні з позовом до суду та 3338,40 витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved