Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 3 січня 2008 року згідно укладеного договору № VOXRRC17410108 [PERSON] отримала у ПАТ КБ "ПриватБанк", яке є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 4554 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір. Відповідно до умов вказаного договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Станом на 26 жовтня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 27279,62 грн., з яких: 27279,62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, від вказаної суми віднімається сума у розмірі 8384,45 грн., яка була стягнута згідно судового наказу виданого Іваничівським районним судом Волинської області від 18 червня 2009 року, різниця становить 18895,17 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 944,76 грн. штраф (процентна складова). На підставі наведеного просить стягнути із відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 20339,93 грн. та судовий збір у розмірі 1218 грн. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не зявився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги уточнив та просить стягнути із відповідача 29143,60 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з : 27279,62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1363,98 грн. штраф (процентна складова). Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позов не визнає повністю, просить застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 3 січня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", яке є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VOXRRC17410108 відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4554 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно даного договору, строковий кредит було надано на строк 36 місяців з 3 січня 2008 року по 3 січня 2011 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з 3 по 8 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 233,59 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). [PERSON] не виконала свої зобовязання належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 29143,60 грн., яка складається з : 27279,62 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1363,98 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідач за порушення будь-якого із зобовязань передбачених Заявою позичальника та п. 3.2.2, п. 3.2.3 вказаних умов зобовязаний сплатити пеню, комісію та штрафи у розмірі визначеному вказаними Умовами. Відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ч. 1 ст. 626 ЦК України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобовязання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Одночасно в Умовах надання споживчого кредиту зазначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак, у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14) міститься висновок про те, що у справі, яка переглядалась Верховним Судом України, суди апеляційної й касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування пятирічного строку позовної давності, не звернули уваги на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відповідачем підписані не були. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Із матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2009 року Іваничівським районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 8384,45 грн. заборгованості за кредитним договором. Добровільно боржник не погасила виниклу заборгованість, а тому судовий наказ був надісланий на примусове виконання до ВДВС Іваничівського РУЮ. 21 травня 2014 року начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження оскільки відбулось фактичне виконання в повному обсязі рішення судового наказу № 2-н-33 виданого 18 серпня 2009 року боржником. Як вбачається із розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договорі (а.с. 33-36) останнє примусове стягнення відбулось 19 грудня 2012 року у розмірі 21,42 грн. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого прав або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. ( ст.261 ЦК України). За змістом вказаної норми закону, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13. Суд, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог, враховуючи спеціальний строк позовної давності, а також те, що саме 19 грудня 2012 року у позивача виникло право для звернення до суду із вказаним позовом, однак позов було предявлено 30 листопада 2015 року, то суд вважає, що у стягненні пені у розмірі 27279,62 грн. слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1363,98 грн. штрафу (процентна складова), то суд виходить із наступного. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Постановою начальника відділу ВДВС Іваничівського РУЮ підтверджено, що примусове стягнення по судовому наказі було здійснено 21 травня 2014 року у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення. Враховуючи, що відповідач фактично виконала грошове зобовязання і не повинна нести відповідальність за штрафні санкції, а також беручи до уваги, що судом висловлена думка відносно неустойки, то суд вважає, що підстав для стягнення із відповідача на користь позивача штрафів немає. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed