Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до договору кредиту від 22 серпня 2008 року №910-06-034-470 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] (Позичальник, Відповідач-1) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів США зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 19.08.2033. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Договором кредиту 22.08.2008 між АКБ «Укрсоцбанк», Позичальником та [PERSON] (надалі - «Поручитель», «Відповідач-2») було укладено договір поруки № ДП 910\\06-034-470, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми [PERSON], сплати процентів за користування [PERSON], а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. Позивачем виконано свої зобов'язання, визначені п.п. 3.1. Договору кредиту: Відповідачу-1 відкрито позичковий рахунок в ЧОФ «Укрсоцбанк» та надано суму кредиту, що підтверджується заявою на видачу готівки №46750/авт від 22.08.2008. Відповідачем не виконуються умови Договору кредиту- порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Згідно з п.п 3.3.7., 3.3.8. Договору кредиту, Позичальник зобов'язаний погашати Кредитору [PERSON] та сплачувати Кредитору проценти в порядку визначеному в п.п. 1.1.1 та 2.4. цього Договору. Відповідно до п. 4.1. Договору кредиту у разі прострочення Відповідачем-1 строків погашення кредиту (його частини) та/або сплати процентів, комісій, Відповідач-1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Неналежне виконання взятих на себе зобов'язань Відповідачем за Договором кредиту призвели до. виникнення заборгованості, яка станом на 16.01.2016 р. згідно з розрахунками заборгованості складає: загальна сума 15560,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.01.2016 року еквівалентно 376358,85 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13831,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 334553,81 грн., заборгованість за несплаченими процентами 1468,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 35517,76 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 259,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 6287,28 грн. У зв'язку з невиконанням умов договору кредиту Відповідачам було направлено письмову вимогу від 13.01.2016 року про погашення заборгованості, проте вона залишена Відповідачами без виконання. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України та п.1.1 договору поруки, у разі порушення, позичальником зобов'язання, забезпеченого порукою, позичальник та поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники всім своїм майном. За таких підстав Позивач вважає, що наявна заборгованість підлягає стягненню з Відповідачів в повному обсязі. Оскільки вирішення спору в досудовому порядку з вини Відповідачів стало неможливим, Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту №910\\06-034-470 від 22.08.2008 в загальній сумі 15560,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.01.2016 року еквівалентно 376358,85 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13831,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 334553,81 грн., заборгованість за несплаченими процентами 1468,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 35517,76 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 259,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 6287,28 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" витрати по сплаті судового збору в сумі 5645,38грн. 09.06.2016 відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим. Позов мотивує тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» надалі Відповідач, не повідомив його протягом шести місяців з дня виконання основного зобов'язання, що передбачено ч.4 ст. 559 ЦК України, та роз'яснено згідно ППВСУ №5 від 30.03.2012, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Листом від 10.04.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» надалі Відповідач письмово повідомив [PERSON], про вимогу погашення заборгованості за даним кредитним договором, тобто застосував право на повернення кредиту достроково. Протягом 30 календарних діб боржник [PERSON], дану вимогу не виконав, у відповідності до п.п.3.2.3.1 договору кредиту, прострочену заборгованість не погасив, на що Відповідач повинен був застосувати вимоги договору кредиту п.3.2.3. щодо дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків. Така вимога була адресована йому лише через вісім місяців від дня виконання основного зобов'язання, згідно листа від 13.01.2016 року. Це пряме порушення договору поруки п.3.3., де в п.3.3.1. зазначено, що кредитор повинен на протязі пяти робочих днів від дати невиконання позичальником своїх зобов'язань повідомити про це поручителя. Таким чином це повинно було відбутися 15.05.2015, а тому 15.11.2015 року відповідач втратив можливість вимагання від поручителя виконання своїх зобов'язань щодо майнової відповідальності в разі невиконання позичальником свого зобов'язання по кредитному договору. Просить суд винести рішення, яким визнати договір поруки укладений між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», позичальником [PERSON] та [PERSON] від 22 серпня 2008 року №ДП 910-06-034-470, припиненим з 15.11.2015 та звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Ухвалою суду від 24.06.2016 відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] та справи обєднано в одне провадження. 15.09.2016 відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання договору кредиту, визнання недійсним іпотечного договору та припинення договору поруки. Позов мотивує тим, що першочергово кредит видано не за його цільовим призначенням, в процесі користування кредитом він змушений був сплачувати безпідставно завищені платежі, ніж ті на які він першочергово розраховував. Банк свідомо порушив принцип справедливості, право споживача на отримання якісних послуг, користуючись своїм монопольним правом створив протиправні умови по стягненню додаткових коштів. ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомив поручителя протягом шести місяців з дня виконання основного зобов'язання, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Ухвалою суду від 16.09.2016 у відкритті провадження за зустрічною позовною вимогою про розірвання договору кредиту від 22.08.2018 відмовлено, відкрито провадження по даному зустрічному позову за позовними вимогами про визнання недійсним іпотечного договору та припинення договору поруки, звільнено [PERSON] від сплати судового збору, як інваліда 2 категорії. В подальшому ухвалою суду від 26.12.2016 позовну вимогу за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору, за клопотанням позивача було залишено без розгляду. Представник позивача за первісним позовом [PERSON], яка діє на підставі довіреності №02-36/2979 від 10.11.2016 (а.с.180 т.1) в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанку» підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові, просить суд їх задовольнити, зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] не визнала, у задоволенні зустрічних позовів просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, про що надав суду письмові заперечення (т.1 а.с.54), просить застосувати спеціальну позовну давність терміном в один рік по відношенню до сплати ним неустойки (штрафу, пені) (т.2 а.с.7), пояснив, що позивачем за первісним позовом визначено розмір заборгованості станом на 16.01.2016, тоді як остання його проплата за договором кредиту була здійснена 18.03.2015, вважає, що саме з цього часу у позивача виникли підстави звернутися до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за договором кредиту у відповідності до ч.5 ст. 261 ЦК України. Свій зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяви та телефонограми про розгляд справи за його відсутності, первісний позов не визнає в частині щодо солідарного стягнення з нього заборгованості в сумі 376368,85 грн., про що надав суду письмові заперечення на позов (т.1 а.с.55). Свій зустрічний позов підтримує, просить суд його задовольнити. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.08.2008 між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", далі "Укрсоцбанк"), було укладено Договір кредиту № 910/06-034-470 (т.1 а.с.6-10). Відповідно до умов Договору Укрсоцбанк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит в сумі 20 000,00 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 14 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку №1 до цього Договору, що є його невідємною частиною, з кінцевим строком повернення до 19 серпня 2033 року. Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено договором поруки №ДП 910/06-034-470 від 22.08.2008 (а.с.17 т.1) між «Укрсоцбанк»» та [PERSON] Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі надавши позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) доларів США, що еквівалентно 96876,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 46705/авт від 22.08.2008. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом видачі Позичальнику готівкових грошей, а моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту (п.2.2). Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, зокрема, порушив умови повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитом. Згідно п. 1.1.1 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно, починаючи з вересня 2008 року, згідно з визначеним графіком (а.с.12-15 т.1). Статтею 1048 ЦК України встановлено, що проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Згідно з п. 4.1. кредитного договору, за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати процентів за кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому. Аналогічні положення містяться в договорі кредиту, зокрема в п.4.4, відповідно до якого, кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів. Оскільки [PERSON] порушив зазначені вище зобов'язання, то, відповідно до ст.1050 ЦК України та умов даного договору кредиту, строк користування кредитом, зазначений у вказаному договорі кредиту вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час. [PERSON] в порушення умов кредитного договору, щодо повернення кредиту своє зобов'язання не виконав. Станом на 16.01.2016 виникла заборгованість за договором кредиту №910\\06-034-470 від 22.08.2008 в загальній сумі 15560,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.01.2016 еквівалентно 376358,85 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13831,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 334553,81 грн., заборгованість за несплаченими процентами 1468,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 35517,76 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 259,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 6287,28 грн., що підтверджується розрахунком банку (а.с.18,19 т.1). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача за первісним позовом були порушені Відповідачем-1 в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. 13.01.2016 позивачем направлено відповідачу-1 досудову вимогу про усунення порушень зобовязання за договором кредиту №910\\06-034-470 від 22.08.2008 (а.с.20 т.1). 13.01.2016 позивачем було надіслано відповідачам - [PERSON] та [PERSON] повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання за договором кредиту №910\\06-034-470 від 22.08.2008 та погашення заборгованості за договором кредиту (а.с.21 т.1). В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань щодо погашення договору кредиту та сплаті відсотків за користування ним згідно умов кредитного договору №910\\06-034-470 від 22.08.2008, станом на 16.01.2016 позичальник має прострочену заборгованість за кредитом 13831,74 доларів США, прострочену заборгованість за відсотками 1468,44 доларів США. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В матеріалів справи вбачається, що позовна вимога в частині стягнення солідарно з [PERSON], як поручителя, заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В силу статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно вимог ст.554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У разі порушення боржником зобовязання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ч. ч., 1, 2 ст. 554 ЦК України. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Листом від 13.01.2016 за № 08.306-297/366 банком боржнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було направлено повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, в звязку з чим від боржника та поручителя банк вимагав на протязі тридцяти робочих днів з моменту отримання даного повідомлення, погасити прострочену заборгованість шляхом внесення коштів в касу банку. Згідно поштового повідомлення дана вимога була вручена боржнику 02.02.2016 (а.с.22 т.1) та не була виконана [PERSON] на протязі тридцяти робочих днів. Даний лист-повідомлення від 13.01.2016 за № 08.306-297/366 суд оцінює критично, так як в матеріалах справи міститься інше повідомлення про погашення заборгованості за договором кредиту датоване раніше, а саме від 10.04.2015 за № 09.2-86/27 (а.с.56,93 т.1) адресоване боржнику [PERSON], відповідно до якого у випадку не сплати заборгованості та відповідної пені і штрафних санкцій до 09.05.2015, згідно з умовами Договору кредиту, на [PERSON] буде покладено обовязок щодо дострокового повернення кредиту (в повному обсязі), процентів за його використання, пені та штрафних санкцій. Відповідно до п.3.3.1. договору поруки №ДП910/06-034-470 від 22.08.2008 Кредитор був зобовязаний протягом пяти робочих днів від дати невиконання Позичальником зобовязань забезпечених порукою повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобовязання та невиконаного зобовязання, чого вчасно зроблено не було, натомість і лист-повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобовязання, і вимогу про усунення порушень зобовязання за договором кредиту позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] було надіслано банком в один і той самий день 13.01.2016. Право банку на дострокове витребування кредиту та процентів за користування кредитом передбачено п. 3.2.3 кредитного договору та частиною 2 статті 1050 ЦК України. Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, визначивши днем остаточного його погашення 09.05.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до пункту 6.2 договору поруки, договір поруки набув чинності з моменту його укладення та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо його дії до виконання у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту і цим договором до нього слід застосовувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України. Водночас у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч. 4 ст. 559 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі N 6-28цс14). Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 у справі N6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі частини 4 статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. За таких обставин суд робить висновок, що банк скористався своїм правом і в односторонньому порядку достроково змінив строк виконання основного зобовязання до 09.05.2015 року. Оскільки позивач за первісним позовом - ПАТ «Укрсоцбанк» не реалізував своє право на звернення до поручителя протягом шести місяців з 09.05.2015 (момент настання строку погашення зобов'язання), тобто до 10.11.2015 року, суд приходить до висновку, що відповідна порука припинилася з 10.11.2015 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому і припинений обовязок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором за зобовязаннями позичальника. В судовому засіданні встановлено обставини щодо неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором кредиту №910\\06-034-470 від 22.08.2008 в загальній сумі 15560,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.01.2016 еквівалентно 376358,85 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13831,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 334553,81 грн., заборгованість за несплаченими процентами 1468,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 35517,76 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 259,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 6287,28 грн., що підтверджується розрахунком банку (а.с.18,19 т.1). Умовами договору кредиту (п.4.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності, а саме передбачено, що у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4, 2.9 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення [PERSON], визначених п.1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, він несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль. Відповідачем-1 під час розгляду справи судом, 31.05.2016 подано заяву про застосування спеціальної позовної давності в один рік по відношенню до сплати ним неустойки (штрафу, пені) (а.с.7 т.2). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Як вбачається з Постанови ВСУ від 25.05.2016 року № 6-1138цс15 стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позовна заява надійшла до суду 12.04.2016 року (а.с.2), а дата з якої починає плинути строк позовної давності є 12.04.2015 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості пеня вперше була нарахована 15.01.2015 року і з наростаючим підсумком до 15.01.2016 загальна сума пені склала 259,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 16.01.2016 складає 6287,28 грн. Будь-яких причин, які свідчать про поважність пропуску позивачем строку позовної давності передбаченого ст. 258 ЦК України стосовно вимог про стягнення пені, позивач не навів. Вимоги про стягнення пені є обґрунтованими, оскільки відповідач дійсно допустив прострочення зобовязань за кредитним договором в частині тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що має наслідком нарахування пені. Однак, з урахуванням строку встановленого ст. 258 ЦК України стягнення пені обмежується 12 місяцями, що передували зверненню до суду з позовом. Всі вимоги поза межами вказаного строку задоволенню не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності та відсутністю підстав для його поновлення. Позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 259,94 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 16.01.2016 складає 6287,28 грн., з яких 12,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 296,94 грн., обчислено поза межами строку скороченої позовної давності. Тому стягненню з відповідача-1 підлягає пеня в сумі 247,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 5990,35 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача-1, про те що останній його платіж за договором кредиту від 22.08.2008 №910/06-034-470 було ним здійснено 18.03.2015, а тому банк повинен був звернутися до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за офіційним курсом долара США за відомостями НБУ станом на 18.03.2015. Так, в ході судового розгляду за клопотанням відповідача-1 призначалась по справі почеркознавча експертиза з метою ідентифікації виконавця підпису, на вирішення якої поставлено питання: Ким виконано підписи у графі «підпис платника» у платіжних документах за проведення касово-разрахункової операції від 23.04.2015, 08.05.2015, 09.04.2015 - [PERSON], чи іншою особою?, однак експертній установі не вдалося можливим вирішити питання у звязку з розбіжністю літерно-штрихового складу досліджуваних підписів із зразками (а.с.208-218 т.1). Платіжні документи за проведення касово-разрахункової операції, що містяться в матеріалах справи та надані представником позивача, як від 05.03.2015, 18.03.2015 так і від 09.04.2015, 23.04.2015, 08.05.2015 (а.с.153, 155-159, а.с.213-218 т.1) у графі «підпис платника» мають вільні, подібні зразки підпису. Відповідно до вище зазначених платіжних документів та виписки банку по особовому рахунку №26202000692138 за період з 01.03.2015 по 22.12.2016 (а.с.152,153 т.1) встановлено, що [PERSON] вніс готівку на рахунки фізичних осіб (не карткові) на погашення нарахованих процентів по кредитам, згідно договору № 910/06-034-470 від 22.08.2008, а саме: - 05.03.2015 на суму 160 доларів 00 центів, що еквівалентно 3803,40 грн.; - 18.03.2015 на суму 8 доларів 00 центів, що еквівалентно 186,37 грн.; - 09.04.2015 на суму 117 доларів 00 центів, що еквівалентно 2750,71 грн.; - 23.04.2015 на суму 42 доларів 00 центів, що еквівалентно 946,77 грн.; - 08.05.2015 на суму 100 доларів 00 центів, що еквівалентно 2072,25 грн.; - 02.06.2015 на суму 100 доларів 00 центів, що еквівалентно 2108,49 грн. Так після 18.03.2015 на погашення нарахованих процентів по кредитам, згідно договору №910/06-034-470 від 22.08.2008 внесено 359 доларів 00 центів, що в гривневому еквіваленті становить 7878,22 грн. Враховуючи розмір суми внесеної готівки на рахунки фізичних осіб, у суду відсутні підстави вважати, що ці проплати були здійснені не [PERSON] Згідно довідки розрахунку банку (а.с.18,19 т.1) вбачається, що станом на 16.01.2016, встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти долара США за курсом НБУ: 24,1874 грн. за 1 долар США. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що мають місце порушення майнових прав позивача за первісним позовом, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача-1 користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 910/06-034-470 від 22.08.2008 в загальній сумі 15547,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.01.2016 року еквівалентно 376061,92 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13831,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 334553,81 грн., заборгованість за несплаченими процентами 1468,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 35517,76 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 247,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 5990,35 грн., а тому первісний позов підлягає до часткового задоволення, відмовивши у задоволенні вимог до поручителя [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, але у звязку з тим, що відповідач [PERSON] є особою, що звільнена від сплати судового збору, як інвалід 2 категорії, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЗ №216520 (а.с.102 т.1), з врахуванням правової позиції Верховного суду України від 01.03.2017 у справі №6-152цс17, первісний позов в частині стягнення з відповідача-1 витрат по сплаті судового збору в сумі 5645,38 грн. до задоволення не підлягає. Що стосується зустрічних позовів [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення договору поруки, слід зазначити наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Договором кредиту 22.08.2008 між АКБ «Укрсоцбанк», Позичальником та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № ДП 910\\06-034-470, відповідно до якого Поручитель зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми [PERSON], сплати процентів за користування [PERSON], а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту. Вказаним договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом вже встановлено, що позивач за зустрічними позовами - ПАТ «Укрсоцбанк» не реалізував своє право на звернення до поручителя протягом шести місяців з 09.05.2015 (момент настання строку погашення зобов'язання), тобто до 10.11.2015 року, та зроблено висновок, що відповідна порука припинилася з 10.11.2015 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Правовим наслідком пропуску кредитором строку пред'явлення вимоги є припинення поруки, яка виступає видом забезпечення виконання зобов'язань (частина перша статті 546 ЦК України), який не є договором, але виникає на підставі договору (статті 547, 548 ЦК України). Отже, метою положень частини четвертої статті 559 ЦК України є захист прав та інтересів поручителя шляхом припинення саме поруки з визначених підстав. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 грудня 2011 року у справі N 6-19004св11 та постановах Вищого господарського суду України від 13 липня 2015 року у справі N 916/1493/14, від 30 липня 2013 року у справі N910/4506/13 судами касаційної інстанції зазначено про те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. У зв'язку з обранням способу захисту прав, не передбаченого статтею 16 ЦК України, суди відмовляли у задоволенні позовів про припинення договорів поруки. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду саме з позовами про визнання договору поруки припиненим та припинення договору поруки, а не визнання поруки припиненою (а.с.68-70, 87-91 т.1). У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі N6-69цс11 викладено правовий висновок про помилковість рішень судів про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу. Крім того, у постанові від 21 травня 2012 року у справі N 6-88цс11 висловлено позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Тобто, у разі наявності відповідного спору позивач може звернутись до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена. Так як позивачі за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] обрали невірний спосіб захисту своїх порушених прав, шляхом предявлення позовів про визнання договору поруки припиненим та припинення договору поруки, а не визнання поруки припиненою, то в задоволенні їх зустрічних позовів необхідно відмовити в звязку з обранням невірного способу захисту своїх прав. Оскільки, позивачі за первісними позовами звільнені від сплати судового збору на підставі п.п.9,13, ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЗ №216520 (а.с.102 т.1) та посвідченням учасника бойових дій серії УБД №149124 від 29.10.2015, сплату судового збору необхідно віднести за рахунок держави

Outcome: partial