Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У січні 2019 року Національний банк України (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги, викладені у первісній позовній заяві (а.с. 1-7) та у заяві про зміну предмету позову (а.с. 106-111) обґрунтовані тим, що 04.05.2012 року між Національним банком України та колишнім його працівником [PERSON] було укладений Договір № 2349 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові, відповідно до умов якого останній надана кредит у сумі 300 000,00 грн. терміном користування до 20.04.2032 року. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати повернення кредиту шляхом уповноваження НБУ цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 1250 грн. починаючи з травня 2012 року, та суму для оплати за користування кредитом. За користування отриманим кредитом позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 15.10.2013 року між Національним банком та [PERSON] укладено Договір поруки №2349/П-2, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед Національним банком України відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] у частині (від загальної суми кредиту) 140 00,00 грн. строком до 20 квітня 2032 року. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника 15.10.2013 між Національним банком та [PERSON] укладено Договір поруки № 2349/П-3, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед Національним банком України відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] у частині (від загальної суми кредиту) 140 00,00 грн. строком до 20 квітня 2032 року. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором. З 21.06.2016 року позичальника звільнено з Національного банку України. Надалі йому необхідно було до 20 числа кожного місяця вносити готівкою в касу Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена в цьому договорі, здійснювати оплату за користування кредитом у розмірі 8 відсотків річних та сплачувати пеню, штраф (у разі їх нарахування). З 21.04.2017 року припинилося надходження коштів для погашення кредиту та оплати за користування ним згідно з умовами договору. У зв`язку з систематичним порушенням позичальником договору позичальнику та поручителям було направлено лист-попередження, де висунуто вимогу про погашення усієї простроченої заборгованості за кредитом, а також вимога про погашення заборгованості. Втім, до теперішнього часу, позичальник та поручителі, в порушення умов кредитного договору, вимоги позивача не виконали, жодних дій щодо погашення простроченої заборгованості не вчинили і станом на 15.11.2017, прострочена заборгованість позичальника перед позивачем становить 274 466,75 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 231 836,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 9 331,00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 12062,61 грн.; строкова заборгованість за відстроченими процентами - 20143,37 грн.; пеня за простроченим кредитом - 476,58 грн.; пеня за простроченими процентами - 617,19 грн. Тому позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 106-111) просив суд: 1.стягнути з [PERSON] на користь НБУ в рахунок погашення заборгованості (станом на 15.11.2017р.) за кредитним договором № 2349 від 04.05.2012 року - 274 466,75 грн.; 2.стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь НБУ заборгованість (станом на 15.11.2017р.) за кредитним договором № 2349 від 04.05.2012 року в загальній сумі 140 000,00 грн.; 3.стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь НБУ заборгованість (станом на 15.11.2017р.) за кредитним договором № 2349 від 04.05.2012 року в загальній сумі - 140 000,00 грн.; 4.стягнути з відповідачів судовий збір У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 вказала, що 18.03.2016 року між Національним банком України та [PERSON] був укладений Додатковий договір № 230 до Кредитного договору, умовами якого з березня 2016 року по лютий 2017 току (включно) позивачем було встановлено відповідачу 1 відстрочення повернення кредиту і внесені зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідач 2 дізналася про існування Додаткового договору після отримання нею з Національного банку першої вимоги про погашення заборгованості. Таким чином, без згоди відповідача 2 позивач змінив умови кредитного договору, яким збільшилася сума щомісячного погашення кредиту з 1250,00 грн. до 1333,00 грн. Тому, слід вважати припиненою поруку відповідача 2 перед позивачем з часу укладення Додаткового договору № 230 від 18.03.2016 року, що є підставою для відмови в позові. Крім того, заборгованість у позичальника виникла з 21.04.2017 року. З цього часу позивач мав звернення до суду з позовною заявою про погашення заборгованості за кредитом на протязі шести місяців до 21.10.2017 року, але звернувся лише 27.12.2017 року з попуском шестимісячного строку, передбаченого. Відтак, порука відповідача 2 припинилась і на даний час у поручителя [PERSON] немає обов`язку поручителя перед позивачем. Тому, позовні вимоги позивача, пред`явлені ним до відповідача 2 як до поручителя не можуть бути задоволені судом. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що оскільки на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, такі обставини не є підставою для визнання поруки припиненою. У даному випадку, обсяг відповідальності поручителів не збільшився, оскільки проценти за користування кредитом не збільшувались, відстрочення виконання зобов`язань не призвело до збільшення періоду, за яким нараховувались проценти, неустойка не нараховувалась. У той же час, оскільки строк виконання зобов`язання за договором був змінений на 11.11.2017 року, шестимісячний строк, у межах якого до поручителя має бути пред`явлена вимога, закінчується 11.05.2018 року. Таким чином, вимоги до відповідачів 2, 3, як поручителів, мають бути задоволені судом. У додаткових поясненнях відповідачі 2, 3 вказали на те, що позивач має фактично три позовні вимоги до позичальника з різною сумою його заборгованості і має дві позовні вимоги до поручителів, що є безпідставним, оскільки позивач має право обґрунтовано вимагати задоволення щодо кожного з відповідачів однієї позовної з чітко визначеною сумою заборгованості щодо кожного відповідача, якщо його позовні вимоги базуються на одній підставі і відсутні будь-які інші позовні вимоги. Крім того, у випадку можливого задоволення позовних вимог з двох поручителів може бути стягнуто загальну суму заборгованості 280 000,00 грн. (140000 грн. + 140000 грн.) і, враховуючи позовні вимоги до позичальника - 274466,75 грн., поручителі будуть незаконно і безпідставно нести не солідарну відповідальність, а фактично підвищену відповідальність, оскільки у разі фактичного примусового виконання рішення суду, позивач може стягнути з поручителів більше, ніж має заборгованість позичальник. У додаткових поясненнях представник позивача вказав, що поручителі, у випадку зміни без їх згоди умов основного зобов`язання, внаслідок чого збільшується обсяг їх відповідальності, відповідають за порушення позичальником в обсязі, що існували до зміни зобов`язання. Таким чином, заперечення [PERSON] на позов не ґрунтуються на вимогах закону. У запереченнях на додаткові пояснення позивача відповідачі 2, 3 наголошують на тому, що, на їх думку, зобов`язання за договорами поруки є припиненими. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача 2 та відповідач 3 у судовому засіданні заперечувати проти задоволення позову та просили суд відмовити у його задоволенні. Відповідач 1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином її представник, про що у матеріалах справи міститься розписка, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідача 1 було належним чином повідомлено про розгляд справи, остання не повідомила про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, при цьому, це не перша її неявка до суду, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з лютого 2018 року, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за відсутності [PERSON] Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 15.02.2018 у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 14.05.2018 року до матеріалів справи долучено відзив та відповідь на відзив, а також прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 16.01.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 28.05.2019 року до матеріалів справи долучено заперечення відповідачів 2, 3 на додаткові пояснення позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 04.05.2012 року між Національним банком України та [PERSON] був укладений Договір № 2349 про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі (далі - Кредитний договір) (а.с. 12-14). Відповідно до умов Кредитного договору, Національний банк надає позичальнику довгостроковий кредит на споживчі цілі: ремонт квартири у сумі 300 000,00 грн. строком користування на 20 років з дати виникнення заборгованості на рахунку з обліку наданого кредиту (п.1.1. Кредитного договору). Згідно з п. 3.1. - 3.2. Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється позичальником шляхом уповноваження Національного банку цим договором щомісячно відраховувати кошти з отриманого доходу позичальника для здійснення повернення кредиту в сумі 1250 грн. починаючи з травня 2012 року, та суму для оплати за користування кредитом. За користування отриманим кредитом на споживчі цілі, позичальник щомісячно під час роботи у Національному банку здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. Згідно з п. 4.1.2. Кредитного договору, позичальник взяв на себе зобов`язання до 20.04.2032 року повернути Національному банку отриманий кредит. Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору, Національний банк має право у разі виникнення у позичальника фінансових труднощів надати відстрочення повернення заборгованості за кредитом строком до одного року з розподілом суми боргу рівними частинами (помісячно) на період, що залишився до кінця дії договору, з урахуванням кредитоспроможності позичальника - наявності передумов для отримання кредиту та здатності своєчасно виконувати всі свої грошові зобов`язання, а саме: щомісяця в межах 50 відсотків стабільного, регулярного щомісячного доходу після зменшення загальної суми доходів на суму обов`язкових відрахувань, установлених законодавством, та інших наявних грошових зобов`язань (у тому числі за порукою) забезпечувати повернення кредиту та здійснювати оплату за користування ним; у разі порушення позичальником умов договору розглянути питання щодо припинення його дії з попередженням про це позичальника за 30 календарних днів. У цьому разі заборгованість за кредитом, оплата за користування ним, пеня, штраф (у разі їх нарахування) повинні бути сплачені позичальником Національному банку до припинення дії цього договору - не пізніше 31 дня після одержання попередження. Згідно з п. 5.1. Кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, оплати за користування ним (за відсутності письмової домовленості про відстрочення повернення кредиту) нараховується пеня в розмірі 0,05 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, яку позичальник повинен сплатити Національному банку. Національний банк України у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, що підтверджується Меморіальним ордером № 2310 (#49020308) від 08.05.2012 року (а.с. 10). З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 15.10.2013 року між Національним банком України та [PERSON] укладено Договір поруки №2349/П-2 (далі - Договір поруки №1), відповідно до якого поручитель зобов`язується перед Національним банком відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] щодо своєчасного повернення кредиту, наданого за кредитним договором від 04 травня 2012 року №2349 у частині (від загальної суми кредиту) 140 00,00 грн. строком до 20 квітня 2032 року, оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) (п. 1 Договору поруки №1) (а.с. 16-17). Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника 15.10.2013 між Національним банком України та [PERSON] укладено Договір поруки № 2349/П-3, (далі - Договір поруки №2), відповідно до якого поручитель зобов`язується перед Національним банком відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] щодо своєчасного повернення кредиту, наданого за кредитним договором від 04 травня 2012 року №2349 у частині (від загальної суми кредиту) 140 00,00 грн. строком до 20 квітня 2032 року, оплати за користування ним, сплати пені, штрафу (у разі їх нарахування) (п. 1 Договору поруки №2) (а.с. 18-19). Згідно з пунктами 2, 3 Договору поруки №1 та Договору поруки №2, у випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором позичальник і поручитель відповідають перед Національним банком як солідарні боржники. Відповідальність поручителя настає з моменту порушення зобов`язань позичальником за кредитним договором, поручителем якого він є. Національний банк письмово повідомляє поручителя про невиконання позичальником умов кредитного договору, наявність заборгованості та/або дострокове припинення дії кредитного договору. Поручитель зобов`язується виконати свої зобов`язання за договором поруки протягом 10 календарних днів після отримання вимоги Національного банку. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений та гарантує, що на момент укладання цього договору поруки не має грошових зобов`язань, які унеможливлюють виконання цього договору. 18.03.2016 року між Національним банком України та [PERSON] був укладений Додатковий договір № 230 до Договору про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 04 травня 2012 № 2349 (далі - Додатковий договір) (а.с. 15). Згідно з Додатковим договором, зокрема, пункти 3.1., 3.2. та підпункт 4.1.4. Кредитного договору викладено у наступних редакціях: «3.1.1. З травня 2012 року по лютий 2016 року (включно) шляхом уповноваження Національного банку цим договором місяця відраховувати кошти із отриманого позичальником доходу для здійснення повернення кредиту в сумі 1 250,00 грн. та оплати за користування ним. 3.1.2. З березня 2016 року по лютий 2017 року (включно) встановлюється відстрочення повернення кредиту. 3.1.3. З березня 2017 року шляхом уповноваження Національного банку цим договором місяця відраховувати кошти із отриманого позичальником доходу для здійснення повернення кредиту в сумі 1 333,00 грн., а в останній місяць користування кредитом - у сумі 1 227,00 грн. та оплати за користування ним. 3.2. З березня 2016 року по лютий 2017 року (включно) позичальнику надається відстрочення оплати за користування кредитом. Сума нарахованої оплати за користування кредитом з березня 2016 року по лютий 2017 року (включно) сплачується позичальником щомісяця рівними частинами, починаючи з березня 2017 року до закінчення строку дії Договору. 4.1.4. У разі звільнення позичальника з Національного банку у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 5 статті 36, пунктами 1, 2, 5, 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням з поважних причин позичальник повинен відповідно до умов укладеного договору про надання кредиту перераховувати готівкою до каси Національного банку (або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку) щомісячну суму повернення кредиту та оплату за користування ним, пеню (у газі її нарахування до 20 числа (включно) кожного місяця. У разі звільнення позичальника з Національного банку за власним бажанням без поважних причин або з ініціативи адміністрації Національного банку (крім випадків, зазначених в абзаці першому підпункту 4.1.4 цього договору) оплата за користування кредитом з дати, наступної після звільнення позичальника, установлюється в подвійному розмірі оплати за користування кредитом, зазначеної в кредитному договорі, під час користування кредитом. Позичальник повинен щомісяця до 20 числа (включно) вносити готівкою до каси Національного банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок Національного банку щомісячну суму повернення кредиту, що визначена у кредитному договорі, оплату за користування ним та пеню (у разі нарахування).» Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що останній щомісячний платіж на погашення кредиту [PERSON] здійснила 23.03.2017 року, а тому, відповідно з 21.04.2017 року припинилося надходження коштів для погашення кредиту та оплати за користування ним згідно з умовами договору. У зв`язку з систематичним порушенням позичальником договору відповідачам було направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитом від 06.06.2017 року (а.с. 40), де банк просив погасити усю прострочену заборгованість за кредитом, а також вимогу про погашення заборгованості за кредитом від 03.10.2017 року (а.с. 41), у якій позивач вимагав погасити усю заборгованість. Таким чином, станом на 15.11.2017 року, прострочена заборгованість позичальника перед позивачем становить 274 466,75 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 231 836,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 9 331,00 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 12062,61 грн.; строкова заборгованість за процентами - 20143,37 грн.; пеня за простроченим кредитом - 476,58 грн.; пеня за простроченими процентами - 617,19 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що між Національним банком України та [PERSON] було укладено Кредитний договір, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу 1 кредитних коштів, остання взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, також ці зобов`язання не виконують відповідачі 2, 3, які відповідно до договорів поруки несуть солідарну відповідальність за порушення [PERSON] . зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме, з позичальника слід стягнути заборгованість в повному обсязі станом на 15.11.2017 року, а з поручителів в солідарному порядку разом із позичальником слід стягнути грошові кошти у частині від загальної суми кредиту у межах їх відповідальності, що встановлена Договорами поруки. При цьому, заперечення відповідачів 2, 3 не можуть бути підставами для відмови у позові Національного банку з огляду на наступне. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 3 липня 2018 року частину першу статті 559 Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання". Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. У даній справі, відносини, що виникли між сторонами почали існувати до введення у дію вказаного Закону та продовжують існувати після введення його в дію. Так, умовами Договорів поруки №1 та №2 передбачалось, що поручителі з умовами кредитного договору ознайомлені. При цьому, у Кредитному договору передбачалось право Національного банку у разі виникнення у позичальника фінансових труднощів надати відстрочення повернення заборгованості за кредитом строком до одного року з розподілом суми боргу рівними частинами (помісячно) на період, що залишився до кінця дії договору, з урахуванням кредитоспроможності позичальника - наявності передумов для отримання кредиту та здатності своєчасно виконувати всі свої грошові зобов`язання, а саме: щомісяця в межах 50 відсотків стабільного, регулярного щомісячного доходу після зменшення загальної суми доходів на суму обов`язкових відрахувань, установлених законодавством, та інших наявних грошових зобов`язань (у тому числі за порукою) забезпечувати повернення кредиту та здійснювати оплату за користування ним. Встановлено, що додатковою угодою [PERSON] надано відстрочення повернення заборгованості за кредитом до одного року з розподілом суми боргу рівними частинами (помісячно) на період, що залишився до кінця дії договору. Оскільки вказані обставини були передбачені умовами Кредитного договору та фактично обсяг відповідальності поручителів не збільшився, підстави вважати поруку припиненими за цією обставиною відсутні. Крім того, позивачем не ініціюється питання стягнення з поручителів боргу в сумі, більшою ніж у солідарному порядку разом із позичальником у сумі, визначеній договорами поруки. Також, як вказано у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі за № 6-1539цс17, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 3 липня 2018 року частину четверту статті 559 Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання". Враховуючи ту обставину, що строк виконання зобов`язання був змінений направленням вимоги про погашення заборгованості за кредитом від 03.10.2017 року, трьохрічний строк для пред`явлення позову до поручителів не закінчився, підстави вважати поруку припиненими на цій підставі відсутні. Таким чином, оскільки свої зобов`язання позивальник по поручителі не виконують належним чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов Національного банку України підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки факт неповернення коштів, порушує права останнього. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі в розмірі 4117,00 грн., а саме по 1372,33 грн. з кожного. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved