Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка, [PERSON]) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі по тексту - відповідач, ПрАТ»СК «Провідна») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 12.08.2011 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), в результаті якої загинув її батько [PERSON] Батько та позивачка зі своєю родиною проживали разом, він допомагав позивачці та її родині матеріально, оскільки, мав достатній дохід, а у позивачки не було достатньо коштів для проживання. Оскільки, відповідальність [PERSON], який здійснив наїзд на батька позивачки, була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», то позивачка у 2012 році звернулася до відповідача із заявою на отримання регламентних виплат, проте, у відшкодуванні їй було відмовлено, оскільки, виплати у розмірі 14000,00 грн. вже виплачені колишній дружині батька позивачки [PERSON] Враховуючи те, що всі витрати на поховання батька позивачка несла спільно з дружиною батька, вважає, що відповідачем було безпідставно відмовлено їй у відшкодуванні витрат на поховання. Крім того, у 2012 році позивачка встановила надмогильний пам'ятник, вартість якого 15370,00 грн., після чого нею було подано заяву до ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування витрат на виготовлення пам'ятника. Проте, відповідачем було лише частково відшкодовані витрати на виготовлення пам'ятника у розмірі 6657,19 грн. Позивачка вважає, що, виплативши їй цю суму, відповідач порушив її права, оскільки, витрати на встановлення пам'ятника повинні бути відшкодовані у повному обсязі. Також, відповідачем незаконно було відмовлено у виплаті позивачці страхового відшкодування за смерть годувальника, оскільки, вона знаходилася на утриманні свого батька. Крім того, відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, проте, всупереч цьому, відповідач безпідставно відмовив позивачці у виплаті їй моральної шкоди. У зв'язку з порушенням ПрАТ «СК «Провідна» вимог закону [PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить: - зобов'язати ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувати позивачці матеріальну шкоду: витрати на поховання у розмірі 12882,00 грн.; витрати на виготовлення та встановлення надмогильного пам'ятника у розмірі 8712,81 грн.; - зобов'язати ПрАТ «СК «Провідна» здійснити позивачці виплату за смерть годувальника у розмірі 20198,00 грн.; - зобов'язати ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувати позивачці моральну шкоду у розмірі 2550,00 грн.; - стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» пеню: по виплаті моральної шкоди у розмірі 1157,19 грн.; по виплаті витрат на поховання у розмірі 7775,55 грн.; по виплаті витрат на виготовлення пам'ятника у розмірі 5289,53 грн.; по виплаті за смерть годувальника у розмірі 12142,61 грн. - стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» витрати на правову допомогу у розмірі 5846,40 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2014 року, відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду. В судових засіданнях позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог. В судових засіданнях представники відповідача Гайдамащук О.В. та Медвідь О.І. заперечили з приводу задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначили, що обов'язок виплати страхового відшкодування виникає у ПрАТ «СК»Провідна» на підставі договірних зобов'язань, а не із зобов'язання, внаслідок заподіяної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.08.2011 року в м. Києві, приблизно о 23:45год., водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Фольцваген Пассат», д.н.з. [NUMBER], по вул. Ревуцького зі сторони вул. Кошиця в напрямку пр-ту Бажана в м. Києві здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2013 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди змінено, зменшена сума з 47450,00 грн. до 10000,00 грн. та зменшена сума судового збору з 470,00 грн. на 114,70 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили 25.06.2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до постанови ст. слідчого СУ ГУМВС Укрвїни в м. Києві Корчинського Ю.В. від 11.10.2011 року, кримінальна справа, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення ДТП 12.08.2011р., внаслідок якої настала смерть [PERSON] була закрита за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. 11.11.2011р. прокуратурою м. Києва скасована постанова про закриття вищезазначеної кримінальної справи була скасована і досудове слідство поновлено. Постановою ст. слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України від 31.05.2013 року, кримінальне провадження №12012110020002290 від 28.12.2013 року закрито за відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольцваген Пассат», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Провідна», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від №ВЕ/2073685/1006/10 від 14.09.2010 року. За положеннями ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За положеннями ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За положеннями п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими у ч. 2 п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Як вбачається з накладної №18 від 28.09.2012 року, позивачкою була сплачено за виготовлення пам'ятника 15370,00 грн. Як вбачається з відповіді Вінницької обласної державної адміністрації №01-1-38/4088 від 17.07.2012 року, постановою Кабінету міністрів України від 25.12.1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», повноваження облдержадміністрації щодо встановлення граничної вартості пам'ятників та огорож не передбачено, відтак рішення із згаданого питання не приймалось (а.с. 183). Враховуючи те, що рішення щодо встановлення граничної вартості пам'ятників та огорож у Вінницькій області не приймалось, позов в частині стягнення витрат на виготовлення та встановлення надмогильного пам'ятника у розмірі 8712,81 грн.(15370,00 - 6657,19(сума коштів сплачених отриманих [PERSON] від ПрАТ "Страхова компанія провідна") та пені з несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а саме, витрат на виготовлення пам'ятника, за період з 01.12.2012 року по 20.05.2012 року, у розмірі 1819,47 грн. підлягає задоволенню. Стосовно вимог в частині зобов'язання ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувати позивачці матеріальну шкоду: витрати на поховання у розмірі 12882,00 грн. та пеню по виплаті витрат на поховання у розмірі 7775,19 грн., позов в цій частині не підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Відповідно до змісту ст. 979 ЦК України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує страховик. Така правова позиція закріплена в ухвалі Верховного суду України від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10. Стосовно вимог в частині зобов'язання ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувати позивачці моральну шкоду у розмірі 2550,00 грн. та пеню по виплаті моральної шкоди у розмірі 1157,19 грн., позов в цій частині також не підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпілий за договором страхування загинув. Така правова позиція закріплена в ухвалі Верховного суду України від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10. З приводу позовних вимог в частині зобов'язання ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувати позивачці виплату за смерть годувальника у розмірі 20198,00 грн. та пеню по виплаті за смерть годувальника у розмірі 12142,61 грн., які також не підлягають до задоволення, слід зазначити наступне. Так, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина не отриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 1200 ЦК України передбачено, що у раз смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Непрацездатна особа, що претендує на відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, має надати належні докази того, що вона дійсно перебувала на утриманні. Перебування на утриманні означає, що за рахунок коштів померлого особа отримувала більшу частину засобів до існування. Якщо ж ця частина є меншою, то особа не може вважатись такою, що перебувала на утриманні померлого оскільки за таких умов вона одержувала не утримання, а допомогу. Як встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2013 року, яке набрало законної сили, відповідно до пояснень самої [PERSON] з часу реєстрації шлюбу і до дня смерті її батько [PERSON] хоча і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з нею, її чоловіком та їх малолітніми дітьми, фактично проживав разом з дружиною [PERSON] Суд критично ставиться до довідок ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, долучених до матеріалів позовної заяви, відповідно до яких позивачка не значиться як фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, та не отримувала доходів в період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, враховуючи те, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, суду не надано доказів заробітку її чоловіка, проживала від батька окремо. Позивачкою не доведено, що за рахунок коштів померлого батька вона отримувала більшу частину засобів до існування, а тому, суд приходить до переконання, що позивачка не довела своє перебування на утриманні померлого батька, у зв'язку з чим позов в цій частині не підлягає до задоволення. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зазначеної норми, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу [PERSON] надано до суду договір № 9/13 про надання юридичних послуг від 18.09.2013, укладеного між нею та [PERSON]; копію диплому спеціаліста, виданого [PERSON]; акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 18.09.2013 року, акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 17.10.2013 року, акт приймання-передачі наданих послуг №3 від 05.03.2014 року; акт приймання-передачі наданих послуг №4 від 20.05.2014 року; акт приймання-передачі наданих послуг №5 від 13.07.2014 року; квитанцію №16669 від 22.01.2014 року про сплату [PERSON] грошової суми за здійснення правової допомоги у розмірі 600,00 грн.; квитанцію №20765 від 06.03.2014 року про сплату [PERSON] грошової суми за здійснення правової допомоги у розмірі 400,00 грн., товарні чеки, а також копію довіреності від 14.01.2012 року, якою [PERSON] уповноважує [PERSON], [PERSON] та [PERSON] представляти її інтереси. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають задоволенню, виходячи з співвідношення задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 870,85 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial