Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Ізюмський міський голова [PERSON], що діє в інтересах Ізюмської територіальної громади в особі Ізюмської міської ради звернувся з позовом, який був в подальшому уточнений, до міжрайонного Відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та місту Ізюму Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з будівлі готелю що розташована за адресою: [ADDRESS] В обгрунтування позову Позивач послався на те, що вказане майно належить Ізюмській територіальній громаді, а тому всі арешти наложені на вказане майно є помилковими, оскільки воно не належить підприємствам боржникам. На підставі вищевикладеного, Позивач просив зняти арешт з зазначеного майна. Відповідач - міжрайонний Відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюмі Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав до суду свою правову позицію, в якій у вирішенні питання щодо зняття арешту з майна покладається на розсуд суду, справу просить розглянути без участі свого представника. Представник Позивача Ізюмського міського голови надав до суду заяву в якій просить розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про право власності від 18 червня 2001 року, що було видано на підставі рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0742 від 16 травня 2001 року власником одного чотириповерхового будинку загальною площею 2057,9 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] є територіальна громада міста Ізюма в особі міської ради. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будівлю готелю, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за територіальною громадою міста Ізюма в особі Ізюмської міської ради. В той же час як видно з реєстру, 27 серпня 2007 року Ізюмською державною нотаріальною конторою на підставі архівних даних було зареєстровано обтяження майна у вигляді арешту на підставі постанови Ізюмської міської виконавчої служби при цьому жодної дати або номеру самої постанови не зазначено. В той же час в матеріалах справи міститься копія постанови відділу державної виконавчої служби Ізюмського міського управління юстиції Харківської області від 25 травня 2001 оку, без номера, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та ООО "Поліком" на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Луганська. При цьому майном на яке накладений арешт визначено будівлю готелю за адресою: [ADDRESS]. Слід зазначити, що в своїх письмових поясненнях представник Відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюмі Головного територіального управління юстиції у Харківській області зазначив, що відсутні будь які виконавчі провадження де боржниками визначені [PERSON] та ООО "Поліком" Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. У відповідності до п. 5 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник може чинити стосовно своєї речі усе, що не заборонено законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до роз'яснень, наданих у постанові пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису (Із наступними змінами), вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Таким чином суд приходить до висновку, що будівля готелю за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності Ізюмській територіальній громаді в особі Ізюмської міської ради, в той же час арешт вказаного майна підлягає скасуванню, оскільки, був накладений помилково на майно, що не належало боржникам.

Outcome: approved