Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився [INFO] в м. Горлівка Донецької області, за національністю - українець. 3 13.09.1979 по 12.02.1981 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] ; з 06.03.1987 по 13.10.1989 за адресою: [ADDRESS] ; з 21.03.1990 по 18.05.1990 за адресою: [ADDRESS] ; з 08.05.1992 по15.10.1995 в с. Самара Шевченківського району Харківської області. Після зняття з реєстрації проживав у знайомих та родичів в смт. Шевченкове Харківської області, селищі Куп`янськ-Вузловий та місті Куп`янську. Близько чотирьох років постійно проживає без реєстрації в селі Старовірівка Шевченківського району Харківської області. На даний час він має паспорт зразка СРСР, який хоче переоформити для реалізації своїх майнових та особистих немайнових прав. Звернувшись до Шевченківського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, отримав відмову у видачі паспорту, в зв`язку з тим, що належність до громадянства України чи будь-якої держави не встановлена. Встановлення факту постійного проживання на території України йому необхідно для отримання громадянства України. Вказує, що станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав без реєстрації в смт. Шевченкове Харківської області, працював в Шевченківському будинку побуті, слюсарем в Шевченківському районному будинку культури в 1990-1994 роках. У судовому засіданні заявник підтримав заяву, наполягав на її задоволенні. Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] .. Вислухавши заявника [PERSON] , представника заінтересованої особи [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. На підставі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене Особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України"і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні. За приписами п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] в м. Горлівка Донецької області, за національністю - українець, останнє зареєстроване місце проживання за адресою: с. Самара Шевченківський район Харківська область, з 08.05.1993, що підтверджується відомостями копії паспорта громадянина СРСР серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5-7, 8). Відповідно до довідки сектору культури, молоді та спорту Шевченківської районної державної адміністрації № 646 № 11.12.2020 на підставі книг наказів по Шевченківському районному будинку культури за 1992-1994 роки [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка (наказ № 200), 01.07.1994 року звільнений з посади (наказ № 45) (а. с. 11-13). З довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району» № 1271 від 22.12.2020 вбачається, що [PERSON] проходив медичні огляди на базі Шевченківської ЦРЛ починаючи з 1992 по 2000 роки щорічно, а також у 2002 році (а. с. 17). З листа Шевченківського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ДМС України вбачається, що дана адміністративна послуга неможлива у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано необхідних документів для підтвердження належності до громадянства України будь - якої країни (а. с. 9). Відповідно до заяви [PERSON] , справжність підпису якої засвідчена старостою села Старовірівка, зареєстрованої в реєстрі за № 15-25, [PERSON] з 1991 проживав на території смт. Шевченкове. Згідно трудовій книжці серії [NUMBER] , виданій на ім`я [PERSON] , трудовий стаж останнього починається з 12.08.1980 та закінчується 28.09.1998. Записи за період з 01.08.1990 по 08.02.1992 роки, відсутні. \~ \~ \~ \~Відповідно до акту про фактичне проживання без реєстрації від 24.06.2021 року, [PERSON] дійсно проживав на території України станом на 24.08.1991 року, а саме, з 1990 по 1992 роки проживав за адресою: [ADDRESS] без реєстрації /а.с. 51/. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що приблизно квітень- травень 1990- 1991 роки покійний чоловік приїхав з м. Горлівка з [PERSON] , з яким роки три працювали по селах разом на будівництві. Встановлення судом факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення, служить реалізацією права на набуття громадянства України. Отже, учасниками справи надано достатньо доказів, якими підтверджується факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року, встановлення якого необхідне заявнику для реалізації права на набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України, а підтвердження цього факту іншим чином є неможливим, що підтверджується відомостями зазначеного вище листа Шевченківського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ДМС України. Відповідно до норм цивільно-процесуального кодексу України, метою розгляду судами справ окремого провадження, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення виключно особистих чи майнових прав фізичних осіб. Юридичні факти, що встановлюються судом під час розгляду справ даної категорії, мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею, знов таки особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved