Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

16.02.2017р. [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що заповіт посвідчений 06.08.1996 року секретарем виконкому Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від імені [PERSON] на ім»я [PERSON] належить їй, а також визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Довга, 14 а в с. Підзвіринець Городоцького району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON]. В обґрунтування позову вказала, що 23.09.1999 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склав заповіт в її користь. При посвідченні заповіту була допущена помилка у прізвищі спадкоємця, а саме: зазначено неправильно її прізвище «Якимець» замість правильного «Якімець». Це унеможливлює здійснення її права на спадкування. Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в с. Підзвіринець, вул. Довга, 14 а Городоцького району Львівської області спадкодавець [PERSON] отримав у спадок від свого батька [PERSON], (а.с.11) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не провів державної реєстрації успадкованої нерухомості. Вона звернулась до державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, внаслідок чого було заведено спадкову справу на майно спадкодавця. Однак, 31.08.2016р. отримала від нотаріуса письмову інформацію, про те, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом не можливо, у зв»язку з допущеною помилкою у її прізвищі та відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцю. Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в с Підзвіринець, вул. Довга, 14 а Городоцького району Львівської області унеможливлює для неї реалізацію своїх спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку. У зв»язку з цим вона змушена звернутись до суду і просить встановити факт належності заповіту, посвідченого 06.08.1996 року секретарем виконкому Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від імені батька [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Довга, 14 а в с. Підзвіринець Городоцького району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 23.09.1999р. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила постановити рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Зауважила, що третьою особою до участі у справі залучено її рідну сестру [PERSON], яка не претендує на спадкове майно після смерті їх батька, оскільки вона у 2007 році прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 18.02.2007р., (а.с.6), успадкувавши квартиру у [ADDRESS]. Таким чином поділили їх батьки. Крім цього, позивач повідомила, що постійно доглядає за спадковим будинком в с. Підзвіринець Городоцького району Львівської області, а отже згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Той факт, що спадкодавець вважався фактичним власником житлового будинку по вул. Довга, 14 а в с. Підзвіринець Городоцького району Львівської обл., має підтвердження на підставі витягу з облікової картки об»єкта погосподарського обліку на 2011 2015рр. (а.с.17), у якій вказано, що батько позивача [PERSON] до дня смерті був головою домоволодіння. Згідно ст.328 ЦК України в ред. 2004р. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України в ред. 2004р., власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстр будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені Міністерством комунального господарства У PCP 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі N 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обовязковою для судів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4 ст.З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2004 р., якщо спадщина відкрилася після 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер 23.09.1999 року, до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Статею 549 ЦК УРСР, передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом розд. УІІ вказаного Кодексу прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчать про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно даних вказаних у технічному паспорті житловий будинок в с. Підзвіринець, вул. Довга, 14 а Городоцького району Львівської області зведений у 1930 році, що складається з двох житлових кімнат, однієї кухні, вбиральні, погребу, огорожі, криниці, житлова площа - 26,0 кв.м, загальна площа 70,9 кв.м. (а.с.12-15). Також це підтверджено довідками про актуальний стан житлового будинку №162 від 23.05.2016р. та №45 від 22.02.2017р. виданими КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації», в яких зазначено, що у вказаному будинку стіни дерев»яні, шлакоблоки, покритий черепицею. Самовільних перепланувань, перебудов чи переобладнання не виявлено. Відомості про заборону, обтяження або зміну адреси в матеріалах інвентаризаційної справи бюро станом на 29.12.2012р. на вищезгадане будинковолодіння відсутні. Дублікати правовстановлюючих документів не видавалися (а.с.16). Інвентаризаційна вартість майна становить 147211 грн. Право власності в КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалось (а.с.30). Представник відповідача Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області у судове засідання не з»явився, подали заяву, що проти задоволення позову не заперечують, просять розглядати справу у відсутності представника сільської ради (а.с. 40). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.1984р. зареєстрованого в реєстрі за №266 (а.с.11), [PERSON] отримав у спадок від свого батька [PERSON], який помер 03.02.1983р., житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Довга, 14 а в с. Підзвіринець Городоцького району Львівської області. 23.09.1999 року помер [PERSON] (батько позивача), що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 154229 від 24.09 1999 року (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок по вул. Довга, 14 а в с. Підзвіринець Городоцького району Львівської області. За життя [PERSON] склав заповіт в користь позивача, де її прізвище вказано «Якимець». Заповіт був посвідчений секретарем виконкому Підзвіринецької сільської ради Городоцького району Львівської області від імені [PERSON] 06.08.1996 року за реєстровим № 46 (а.с.8). З копії свідоцтва про народження позивача серії VII-УP №0038963 від 11.03.1965р. видно, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] З копії свідоцтва про шлюб серії ІІ-СГ № 345346 від 14.07.1985 року видно, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) зареєструвала шлюб з [PERSON], прийняла прізвище "Якімець " (а.с.7). Позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] за оформленням спадщини за заповітом, проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, так, як у заповіті невірно вказано прізвище спадкоємця, тобто замість «Якімець», вказано «Якимець», а також за відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцю (а.с.10). Вказані обставини позбавляють позивача можливості прийняти спадщину за заповітом після смерті свого батька. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку передбаченому п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд може встановлювати факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved