Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, посилаючись на те, що 19 серпня 1997 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №11. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню, так як сторони спільно не проживають з липня 2019 року та жодних стосунків не підтримують. Дані обставини призвели до втрати позивачем будь-яких почуттів до чоловіка. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач просила шлюб розірвати, стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Провадження у справі відкрито 03.08.2020 року з призначенням судового засідання на 05.10.2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 19 серпня 1997 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Панківської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №11. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім`ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, судом вжито всіх заходів для примирення подружжя, включаючи і надання сторонам терміну примирення, який позитивних наслідків не дав. Суд вважає, що подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача і відповідача який не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.6), яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім`ї і від своєї дитини. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини аліментів на її утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 липня 2020 року для дітей віком до 6 років в сумі 1859 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення, яке їй зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їїі батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів можливим до стягнення із відповідача. Суд вважає, що розмір аліментів має складати 1/4 частку заробітку (доходу)відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і такий розмір аліментів в сукупності із обов`язком матері по утриманню дитини буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитині сторін. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 07 липня 2020 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що діти сторін проживають з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідача відсутні.

Outcome: approved