Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп-НТЗ» у якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 67241,68 грн, інфляційні втрати у сумі 31487,7 грн., а також грошову компенсацію за завдану йому моральну шкоду у сумі 42150,00 грн. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідно до наказу №47-д від 05.06.2013 року був звільнений з посади токаря-карусельника 4 розряду ВАТ "Інтерпайп-НТЗ" за п. 4 ст.40 КЗпП України. В наступному він був вимушений звернутися до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року його позов було задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 47-д від 05.06.201З року, поновлено його на раніше займаній посаді, стягнуто з ПАТ "Інтерпайп-НТЗ" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28 201,27 грн., а також моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В частині поновлення на роботі та виплати середньомісячного платежу по заробітній платі рішення будо допущено до негайного виконання. Відповідач був вимушений поновити його на роботі наказом № 343 від 14.03.2014 року. В подальшому відповідач звернувся до апеляційного суду, рішенням якого від 10 червня 2014 р. заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 р. було скасоване. В результаті відповідач знов звільнив його з займаної посади наказом № 623/к від 17.06.2014 року. Таким чином, він встиг проробити після поновлення на посаді у відповідача лише трохи більше 3 місяців. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015р, його касаційна скарга на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року була задоволена, було залишене в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року. В результаті його знову було поновлено на роботі наказом № 909/к від 02.06.2015 року. Однак, відповідач здійснив йому виплату за час вимушеного прогулу лише за період з 06.06.2013 року по 16.01.2014 року. Розрахунок зі ним проведено було у травні 2015 року. Через дії відповідача, який не погоджувався з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року та його оскаржував, я був, як вказано вище, знову протиправно звільнений. Протиправність цього звільнення була встановлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який залишив в силі рішення суду першої інстанції. Таким чином, весь час коли він не працював, тобто в періоди з 06.06.2013 року по 14.03.2014 року та з 18.06.2014 року по 02.06.2015 року він не працював з вини відповідача та відповідно відповідач повинен йому сплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Так як відповідач на виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська вже сплатив йому грошову суму за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2013 року по 16.01.2014 року, то відповідно в цій частині жодних вимог до відповідача він не заявляє. Однак, відповідач повинен йому сплатити за час вимушеного прогулу середньомісячний заробіток за період з 17.01.2014 року по 14.03.2014 року та за період з 18.06.2014 року по 02.06.2015 року. У відповідності до довідки, його середньомісячна заробітна платня склала за травень 2013 р - 3812,25 грн., а середня почасова 23 грн. 68 коп., відпрацьовано 161,0 год. Тобто виходить, що середня заробітна плата за день 189,44 грн. У відповідності до довідки за квітень 2014 року - 4245,85 грн., за травень 2014 року - 3781,77грн. Таким чином, за другий період, середньоденна заробітна плата склала - 308,75 грн., середньочасова відповідно - 28,17 грн. За обидва вказані періоди відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу: 8394,56 грн. + 58847,12 грн. = 67241,68 грн., згідно із розрахунком, а також інфляційні нарахування у сумі 31487,7 грн. Загальна сума заборгованості відповідача становить 98729,38 грн. Бездіяльністю відповідача, який тривалий час не сплачував йому грошових коштів за вимушений прогул за періоди з 17.01.2014 р. по 14.03.2014 р. та з 18.06.2014 р. по 02.06.2015 р., а також його протиправними діями, які виразилися в новому звільненні з 18.06.2014 р., коли він з вини відповідача не працював до 02.06.2015 р., коли його поновили на посаді, йому було завдано моральної шкоди. Так, він дуже довго чекав остаточного розрахунку, незважаючи на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2014р суд ухвалив такий розрахунок провести негайно. Однак, замість добровільного виконання рішення, відповідач продовжував судитися з ним, оспорював це рішення, лише з однією метою - не розраховуватися. Весь цей час він повинен був позичати гроші по родичам та знайомим, перебиватися непостійними заробітками, щоб якимось чином зводити кінці з кінцями. Також він завжди працював, відповідно мав можливість оформити кредит у банківській установі, однак протиправні дії відповідача, що виразилися в порушенні його трудових прав, призвели до неможливості виконання своїх зобов'язань перед баком, він не міг сплачувати кредит. Це призвело до утворення заборгованості по кредитному договору №22034014119701, що було укладено між ним та ПАТ "Банк Кредит- Дніпро" в розмірі 20421,99 грн., яку він не може платити саме через відповідача. Також він має кредит у в АТ "Банк Ренесанс Капітал" на підставі кредитного договору № 85019060973. Сума заборгованості за ним складає 21728,73 грн. станом на 30.06.2015 р., саме через дії відповідача він має таку заборгованість, оскільки його фінансовий стан тривалий час не дозволяв платити відповідні платежі. Крім того, як вище вказано, відповідач спочатку поновив його на посаді, а через три місяці звільнив знову, і лише завдяки позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, він зумів поновити свої порушені трудові права, а відповідач був вимушений поновити його на посаді вдруге. Така поведінка відповідача негативно відобразилася на його психологічному стані та стані здоров'я. Як і кожна людина він бажає спокійно працювати, виконувати свою роботу та отримувати за це заробітну плату, а не постійно чекати на протиправне звільнення з посади та потім знову докладати значних зусиль до поновлення своїх прав. Дії відповідача порушили нормальний ритм його життя, зруйнували багато планів, він був вимушений докласти великих зусиль щоб довести свою правоту у судових інстанціях, виконавчий службі, перед адміністрацією ПАТ «Інтерпайп-НТЗ». Розмір завданої моральної шкоди він оцінює у розмірі 42150 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позивні вимоги підтримали та пред'явлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у позовних вимогах [PERSON] В обґрунтування позиції посилалася на викладені у запереченнях обставини. Представник первинної профспілкової організації Незалежна профспілка гірників України Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп-НТЗ» позовні вимоги підтримав та пред'явлений позов просив задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 15.08.2007 року позивача було прийнято на посаду токаря-карусельника 4 розряду до Колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс на станок СТ-1Б-502 ділянки первинної обробки коліс ПАТ «Інтерпайп НТЗ» наказом № 619 від 15.08.2007 року. Наказом № 47-Д від 05.06.2013 року позивача було звільнено з посади токаря-карусельника 4 розряду ВАТ «Інтерпайп НТЗ» за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Заочним рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19.02.2014 року було визнано незаконним та скасовано наказ № 47-д від 05.06.2013 року про звільнення позивача з посади токаря-карусельника 4 розряду до колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс в Публічному акціонерному товаристві «Інтерпайп НТЗ», поновлено позивача на посаді, присуджено стягнути 28 201,27 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000,00 грн. моральної шкоди. Рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі позивача та виплати йому середньомісячного платежу по заробітній платі. В іншій частині позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року було скасовано, у задоволенні позову відмовлено. В результаті скасування рішення суду першої інстанції відповідач повторно звільнив позивача з займаної посади на підставі наказу № 623/к від 17.06.2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року було скасоване, а зачне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року було залишено в силі. За наказом № 909/к від 02.06.2015 року позивача знову було поновлено на роботі на займаній до звільнення посаді. З наданого у судове засідання розрахунку вбачається, що відповідач здійснив позивачу виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2013 року по 16.01.2014 року. Час протягом якого позивач не працював через незаконні дії та рішення відповідача поділяється на наступні періоди з 17.01.2014 року по 14.03.2014 року та з 18.06.2014 року по 02.06.2015 року, у зв'язку з чим відповідач повинен розрахуватися з позивачем та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р №100 для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, що передують звільненню, на число відпрацьованих робочих днів. Середній заробіток працівника визначається за допомогою ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995р за №100. Після визначення середньомісячної заробітної плати, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів. Відповідно до ч. 5 ст. 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Згідно із розрахунком здійсненим позивачем у відповідності до Законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за періоди з 17.01.2014 року по 14.03.2014 року та з 18.06.2014 року по 02.06.2015 року склав 98729 грн. 38 коп., із яких: 8394,56 грн. - середній заробіток за період з 17.01.2014 року по 14.03.2014 року, та 58847,12 грн. - середній заробіток за період з 18.06.2014 року по 02.06.2015 року. Окрім того інфляційні нарахування за вказані періоди розраховані в сумі 31487,7 грн. Розрахунок було перевірено у судовому засіданні, а застосовані при обчислені середнього заробітку за час вимушеного прогулу вихідні дані про розмір заробітної плати позивача у відповідача отримані із довідок наданих представником підприємства у судовому засіданні. Завдання моральної шкоди іншій особі, з огляду на п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі… відшкодовується особою, яка її завдала… Згідно із вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 р. суди при розгляді цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинні керуватися наступним: п. 4 позивач повинен зазначити, в чому саме полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; п. 5 ч. 2 - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; п. 9 - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що відповідач у 2014-2015 рр. допустив порушення трудових прав позивача щодо незаконного звільнення, позбавлення роботи та засобів до існування, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок порушення трудових прав позивач відчувала переживання та душевні страждання, перебував у стані хвилювання та стресу, що були пов'язані із позбавленням можливості реалізовувати своє законне право на працю, та отримати заробітну плату і компенсаційні виплати у повному обсязі, що також безумовно негативно вплинуло на його моральний стан, здоров'я, в решті він не міг вести звичний для себе образ життя, не мав змоги повною мірою забезпечувати як свої особисті потреби, так і потреби своєї родини, підтримувати життєві зв'язки та був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, довготривалий час позичав кошти у родичів та своїх знайомих, не міг об'єктивної можливості належним чином виконувати обов'язки за кредитними зобов'язаннями перед банківськими установами. Однак, суд вважає, що зазначена позивачем сума в розмірі 42150,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є завищеною, а грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. повною мірою компенсують його моральні страждання та переживання у зв'язку із порушенням його трудових прав з боку відповідача. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1037,29 грн.

Outcome: partial