Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

31.10.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 134\~028 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 22.08.1989 року по 16.02.1993 року та з 16.02.1993 року по 16.07.2008 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальностями: помічник машиніста бурової установки у карєрі, машиніст бурової установки у карєрі на ПрАТ, всього 18 років 10 місяців, ним отримано професійне захворювання вібраційна хвороба першого-другого ступеня з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та трофічними порушеннями на кистях, що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 08.04.2008 року, протокол № 800, виникли з вини роботодавця. Згідно довідки МСЕК серії ДНК-02 № 025230 від 28.05.2008 року, йому первинно з 26.05.2008 року була встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності, при повторному огляді з 01.06.2016 року була повторно встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності згідно довідки серії 12ААА № 016865 від 24.05.2016 року та за висновками МСЕК він потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань у віці 41 року був порушений його звичайний спосіб життя та він був вимушений звільнитися з роботи, також йому важко виконувати будь яку роботу, він зазнає та терпить кожного дня стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією у праву ногу, стійкий біль та обмеження обєму рухів у плечових та колінних суглобах, біль у стопах, періодично утруднену ходу, відчуття затерпання рук, зниження розбірливості мови та слуху, запаморочення, коливання АТ, у звязку з цим часто не висипається, через що на протязі дня погано себе почуває. Виходячи з тривалості роботи у відповідача просить стягнути з ПрАТ 134 028 грн. моральної шкоди. 06.11.2018 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20.12.2018 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку його подачі, в якому зазначає, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового звязку між шкодою здоровю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та про відмову в позові . Дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено такі обставини і відповідні ним правовідносини. Згідно медичного висновку та епікризів, а.с. 13-14, акту розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 17-19, встановлено, що позивачу [PERSON] встановлено професійне захворювання вібраційна хвороба першого-другого ступеня з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та трофічними порушеннями на кистях. Згідно довідки МСЕК серії ДНК-02 № 025230 від 28.05.2008 року, позивачу первинно з 26.05.2008 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Згідно довідки серії 12ААА № 016865 від 24.05.2016 року, позивачу при повторному огляді з 01.06.2016 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, за висновками МСЕК він потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та ВМП, а.с. 25, 26. Позивач [PERSON] протягом 22.08.1989 -16.07.2008 рр. працював у ПрАТ, а.с.-25-28. Оцінка суду. \~ \~ \~ \~ Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З 01.04.2001 року набрав чинності\~Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього,\~Законом від 28.12.2007 року № 107\~з п.3\~Прикінцевих положень вказаного Закону\~виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст.1167 Цивільного кодексу України\~та\~ст.237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до вимог \~ст. 153 КЗпП України\~- на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до\~положень ст.237-1 КЗпП України\~ власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.15-19) встановлено професійне захворювання, підставою для встановлення якого послужило те, що виконував роботи на протязі значного періоду часу, 18 років 9 місяців, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничі факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ПівнГЗК». Виробничими факторами, що спричинили захворювання шкідливі, а саме умови праці помічника і машиніста бурової установки відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за напруженістю праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Також, встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п. 18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. З вказаного суд приходить до висновку на наявніст причинно-наслідкового звязку між шкодою, завданої здоровю позивача, і діями відповідача. Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності за власним бажанням. З урахуванням\~вищенаведеного,\~виходячи із\~засад розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~позов слід\~задовольнити частково\~та стягнути\~на користь\~позивача 30 000 грн.\~моральної шкоди\~у відшкодування\~моральної шкоди,\~вважаючи суму,\~що вимагає\~позивач завищеною. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем умов праці, обєктивний характер шкідливості умов його праці суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі\~ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial