Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дружини в розмірі 4338,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.10.2013 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти як на дружину в розмірі шестисот гривень щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року і до досягнення малолітнім сином [PERSON] трирічного віку - до [INFO] року. За рішенням суду було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у ВДВС Чигиринського РУЮ. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, у зв"язку з цим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.06.2015 року складає 3600, 00 грн. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 4338,00 грн. Позивач вважає, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, оскільки він про обов"язок сплачувати аліменти на її утримання до досягнення малолітнім сином трирічного віку знав. Тому, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила стягнути з відповідача пеню по сплаті аліментів сумі 4338,00 грн. за період з 01.12.2014 року по 15.06.2015 року, поскільки відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів на її утримання. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства, викликаним в судове засідання, а тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Ст.ст. 10,60 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають статті 58 ,59 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.10.2013 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі шестисот гривень щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року і до досягнення малолітнім сином [PERSON] трирічного віку - до [INFO] року. Відповідач ухилявся від виконання обов'язків по утриманню дружини, аліменти сплачував не регулярно та не в повному обсязі, тому заборгованість по аліментах за період перебування виконавчого документа на виконанні за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року становить 3600,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах проведеним 10.06.2015 року ст. державним виконавцем ВДВС Чигиринського районного управління юстиції Лобур Г.П. Ст. 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція "Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму". Матеріалами справи підтверджується, що боржник не має місця праці і сплату аліментів самостійно проводив до 01.12.2014 року, а з грудня 2014 року відповідач припинив виплату аліментів на утримання дружини, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах. З наведеного випливає, що відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти на утримання дружини й періодично їх сплачував протягом 2013-2014 років. З урахуванням цього, суд вважає встановленою наявність вини [PERSON] у простроченні сплати аліментів. При цьому, суд не погоджується з розрахунком неустойки (пені) позивача в сумі 4338,00 грн., оскільки розрахунок слід здійснювати за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України та з урахуванням правової позиції, сформованої в постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року. Таким чином, суд вважає, що пеню слід вираховувати, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, тобто з 01.12.2014 року по 01.07.2015 року включно, де пеня за грудень 2014 року складає 186 грн., за січень 2015 року - 186 грн., за лютий 2015 року - 168 грн., за березень 2015 року - 186 грн., за квітень 2015 року - 180 грн., за травень 2015 року - 186 грн., за червень 2015 року - 180 грн., за липень 2015 року - 6 грн., що разом становить 1098 грн., а тому дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Також, стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають і витрати за розміщення оголошення в газеті "Черкаський край" в розмірі 120 грн., які підтверджені в судовому засіданні квитанцією № 33 від 24.06.2015 року.

Outcome: partial