Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

10.10.2019 заявник [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: Об`єднана територіальна громада м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області(а.с. 4-5). Заявник [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просив заяву задовольнити, справу розглянути без його участі, про що суду надав відповідну заяву (а.с.22). Заінтересовану особу - Об`єднана територіальна громада м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, надано заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 20-21). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в м. Краматорськ, Донецької області, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2009, актовий запис № 883(а.с.9). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 5,039 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської(колишньої Яцьківської селищної ради) міської ради, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 128221(а.с.10). Статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). За життя 19.09.2003 [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого, належну земельну ділянку, заповідала своєму синові [PERSON] . Заповіт посвідчений 19.09.2003 приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І. за реєстровим № 1533, на теперішній час не змінений та не скасований(а.с.11). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На даний час, заявник є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням Лиманської державноїнотаріальної контори від 30.10.2019(а.с.23). 07.12.2017 заявник звернувся до Лиманської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що не підтверджений факт родинних відносин зі спадкодавцем (маються розбіжності у прізвищі- « [PERSON] » та « [PERSON] »)(а.с.13-14). Через зазначені розбіжності у прізвищах родинний зв"язок між заявником та її померлою матір"ю не встановлено, в зв"язку з чим заявник був позбавлений можливості отримати спадщину за законом як спадкоємець першої черги. Факт родинних відносин між заявником [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується письмовими доказами. Так, згідно свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого16.11.1959, матір`ю [PERSON] зазначена російською мовою " [PERSON] »(а.с.12). Згідно п. 1 ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд зауважує, що за часів УРСР документообіг вівся російською мовою, актові записи реєструвалися російською мовою, як заповнювалися і свідоцтва органами РАЦС. Тому при видачі паспорту громадянина України був здійснений некоректний переклад прізвища матері заявника з російської на українську мову. Отже, з наведених доказів вбачається, що заявник [PERSON] є сином померлої [PERSON] . Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Враховуючи викладене, суд вважає, що факт родинних відносин повністю доведений, бо досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що заявник [PERSON] є сином померлої [PERSON] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved