Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із вищевказаним позовом, яким просили стягнути з [PERSON] на їх користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50 911 грн. 38 коп., судові витрати. В обґрунтування позову посилалися на те, що 11.05.2012 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Форд», державний номерний знак [NUMBER], була вчинена дорожньо - транспортна пригода. В результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який належить їй на праві власності. Вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується постановою Московського районного суду м Харкова від 18.07.2012 року. Розмір збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта, складає 68 984,57 грн.. 08.10.2012 року [PERSON], скориставшись правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.1 ст 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБ України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 50 000 грн.. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 911,38 грн.. МТСБ України на адресу відповідача направляли листи з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надійшла зава про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, через канцелярію суду подав заяву, якою визнав позовні вимоги МТСБУ у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у зв'язку з чим, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень(ст. 60 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У судовому засіданні встановлено, що 11.05.2012 року в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Форд», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач у справі, та автомобіль «Toyota », реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, яка відбулася 11.05.2012 року на перехресті вул. Гвардійців Широнінців та Салтівського шосе у м. Харкові, накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами строком на 8 місяців. Автомобіль «Toyotа», реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Внаслідок даної пригоди потерпіла особа [PERSON] зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її власності (автомобіль «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER]), яка, згідно висновку експерта автотоварознавця № 278 від 03.10.2012 року, становить 68 984,57 грн. 08.10.2012 року [PERSON] звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування спричиненої їй ДТП шкоди. МТБСУ зверталося до відповідача з листом щодо повідомлення про наявність у нього договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, але відповідач відповіді не надав. Таким чином, правовідносини між сторонами у справі мають регулюватися Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон). З матеріалів справи вбачається, що автомобіль [PERSON] «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «Провіта» з 09.09.2011 року по 08.09.2012 року, у зв'язку з чим, потерпіла звернулася з заявою до МТСБУ про відшкодування збитків.( а.с.5,7) Відповідно до п.п а) п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.і 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону, оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи [PERSON] у встановленому Законом порядку застрахована не була, матеріальна шкода за заявою [PERSON] була сплачена МТСБ України 09.11.2012 року платіжним дорученням № 1/1-17641 у розмірі 50 000 грн.. Після виплати страхового відшкодування, МТСБУ звернулось до відповідача з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування в сумі 50911,38 грн. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із п. 2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до ст. 1191 ЦК України - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При цьому правила до п. 6 ст. 261 ЦК України передбачають, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Як роз'яснено в п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України ), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Оскільки [PERSON] спричинив ДТП, що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2012 року, та не є особою, яка застрахована в силу ст.13 Закону (не є інвалідом, учасником бойових дій), не мав полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та завдав матеріальної шкоди, а потерпіла особа звернулась до МТСБУ з заявою для отримання страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону, то суд приходить до висновку, що МТСБУ обґрунтовано провело виплату відповідно до ст.41 ч.1 п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до ст. 38 ч.2 цього Закону звернулось з регресним позовом до відповідача як до особи, яка спричинила ДТП. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 911,38 грн., оскільки цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», між тим [PERSON] не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: approved