Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристік сервіс» про визнання трудових відносин припиненими, посилаючись на те що 29 листопада 2017 року на підставі протоколу № 5 від 28.11.2017 року загальних зборів учасників ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» та наказу № 4 від 28.11.2017, [PERSON] було призначено директором ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 40920254). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» є: [PERSON] , адреса місця реєстрації - [ADDRESS] із розміром внеску до статутного капіталу товариства 50 000,00 грн. та [PERSON] , адреса місця реєстрації - [ADDRESS] із розміром внеску до статутного капіталу товариства 50 000,00 грн.. З 10.03.2020 року і до теперішнього часу позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується наказом № 6 від 03.03.2020 року, копія якого додається., у зв`язку із чим фактично повноваження директора позивачем не здійснюються, у нього відсутні повноваження щодо підписання будь-яких документів від імені товариства у зв`язку із перебуванням у відпустці згідно наказу № 6 від 03.03.2020 року. Інформація про особу, яка виконує обов`язки директора ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» на даний час, у позивача відсутня. В листопаді 2020 року позивачем було прийнято рішення про звільнення із займаної посади за власним бажанням, про що було складено та подано відповідну заяву. Відповідно до п. 8.5 нової редакції статуту ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС», затвердженої протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» № 6 від 11.06.2019 року, загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності Товариства. До компетенції загальних зборів серед іншого належить обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу Товариства. Пунктом 8.61 Статуту визначено, що виконавчим органом Товариства є директор. Відповідно до п. 8.69 Статуту повноваження одноособового виконавчого органу можуть бути припинені лише шляхом обрання нового виконавчого одноособового органу. Вказані положення Статуту повністю кореспондуються з нормами п. 7 ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», згідно якого передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників належить обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. Частиною 1 ст. 31 закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також: 1)з ініціативи виконавчого органу товариства; 2)на вимогу наглядової ради товариства; 3)на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства. Аналогічне положення Щодо скликання загальних зборів відповідача передбачене п. 8.13 Статуту Товариства. Враховуючи вказані положення закону та Статуту, а також те, що Позивач з 10.03.2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку, а відтак фактично не здійснює повноваження виконавчого органу, встановлені законом та Статутом, в т.ч. щодо скликання загальних зборів учасників Товариства. [PERSON] 09.11.2020 направила учасникам ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» - [PERSON] , [PERSON] та на адресу Відповідача - ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» заяву про звільнення з займаної посади з 16.11.2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням - у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років, до вказаної заяви було додано копію свідоцтва про народження дитини. Однак, заява, яка була надіслана позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адреси учасників Товариства та безпосередньо ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС», не була отримана ані жодним з учасників, ані представником Відповідача. Зазначені листи повернулися на адресу позивача з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» - щодо листа, надісланого на адресу Відповідача, «за закінченням терміну зберігання» - щодо листів, надісланих на адреси третіх осіб - учасників ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС». Таким чином, загальні збори учасників товариства не були проведені, питання про звільнення позивача з посади директора не вирішено, в ЄДР на теперішній час містяться відомості про позивача як директора відповідача, що порушує права, позивача, як працівника. З урахуванням вищенаведеного позивач, користуючись своїм правом, у встановленому законом порядку, попередив відповідача (як власника та уповноважений ним орган) письмово про свій намір припинити трудові відносини, натомість відповідач не виконав свій обов`язок оформити розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Оскільки питання щодо звільнення директора у ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС» вирішується тільки за рішенням загальних зборів відповідно до статуту товариства, ст. 30, 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», то позивач, згідно зі Статутом товариства, не може самостійно себе звільнити. Видача наказу про припинення повноважень директора здійснюється на підставі рішення загальних зборів, що також є підставою для подальшого внесення змін до державного реєстру щодо директора. Тому просить припинити трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «ТУРИСТІК СЕРВІС». Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 січня 2021 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні з викликом учасників процесу. У судове засідання позивача не з`явилась, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. Треті особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв або клопотань ,які б перешкоджали розгляду справи надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 06 квітня 2021 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. Наказом № 4 від 28.11.2017 року [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «ТУРІСТИК СЕРВІС» з 29.11.2017 року, у зв`язку із чим було внесено відомості про позивача як директора (керівника) та підписанта цього товариства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. /а.с.7/ Наказом № 6 від 03.03.2020 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» було надано [PERSON] , директору ТОВ «ТУРІСТИК СЕРВІС» з 10.03.2020 року відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. /а.с.10/ [PERSON] 09 листопада 2020 року направив загальним зборам ТОВ «ТУРІСТИК СЕРВІС» та засновникам (учасникам) ТОВ «ТУРІСТИК СЕРВІС» заяву про звільнення з 16.11.2020 року, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення ним 14 років, відповідно до ст.. 38 КЗпП. /а.с.30/ Відповідна заява була направлена рекомендованим листом, але повернулись на адресу позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» ( [PERSON] , [PERSON] ), «адресат відсутній за вказаною адресою» - ТОВ «ТУРІСТИК СЕРВІС». /а.с.32-34/ Згідно з частини другої статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року N 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року N 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Зазначене відповідає приписам статті 61 Закону України «Про господарські товариства», за змістом якої скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав. Встановлені у справі обставини, а саме: ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, видача наказу про звільнення , проведення розрахунку, свідчать про те, що позивач вчинив необхідні дії щодо свого звільнення, е дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Разом з тим, особливість звільнення директора Товариства полягає в том, що воно віднесено законодавством до компетенції загальних зборів учасників/засновників Товариства. У пункті 3 статті 65 Господарського кодексу України зазначено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Згідно із с. 4 ст. 145 ЦК України, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання обрання та відкликання одноосібного виконавчого органу товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства. За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30, 39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 58, 60, 62 ЗУ «Про господарські товариства» права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Відповідно до ст. 24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно достатті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18). Уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «ВАІС» проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації. Як вбачається з матеріалів справи, на час її розгляду судом трудові відносини між сторонами фактично припиненні, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю та статуту підприємства, ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ЗУ «Про господарські товариства» які регулюють порядок звільнення керівника, не виконана. Позивач [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує ъъ право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно з ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами. Відповідно до ст..141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача ТОВ «ТУРІСТИК СЕРВІС» на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved