Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний", третя особа: Голова правління ОК ГБК "Янтарний" [PERSON], про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним, що з 07 березня 2016 року позивач був прийнятий на посаду охоронця [PERSON] кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний", де і працював до жовтня 2018 року. Наказом №6/18 від 18.10.2018 року позивача було звільнено з посади охоронця [PERSON] кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний" за службовою невідповідністю з 18.10.2018 року. Вважає своє звільнення з посади охоронця [PERSON] кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний" за службовою невідповідністю з 18.10.2018 року незаконним та таким що не відповідає діючому законодавству про працю, оскільки в наказі про звільнення не зазначена стаття КЗпП України, на підставі якої його звільнено. Оскільки його звільнення є незаконним, то він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.10.2018 року по день ухвалення рішення по справі. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просив суд: визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади охоронця у звязку з службовою невідповідністю; поновити [PERSON] на посаді охоронця в [PERSON] кооперативі "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний"; стягнути з [PERSON] кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19.10.2018 року по 25.02.2019 року в розмірі 15346 грн. 27 коп.та 800 грн. судових витрат по справі та покласти на Голову правління\~ОК ГБК\~"Янтарний"\~[PERSON] обовязок покрити шкоду, заподіяну ОК ГБК "Янтарний" у звязку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу в розмірі 15346 грн. 27 коп. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що звільнення позивача проведено відповідно до діючого законодавства. Третя особа просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, доходить висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серії А00 №766923 [PERSON] кооператив "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний"зареєстрований 14.04.1977 року та діє відповідно до Статуту. Головою кооперативу є [PERSON]. 09 березня 2016 року [PERSON] був прийнятий на роботу до [PERSON] кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний" на підставі наказу № 3 від 07.03.2016 року на посаду охоронця (а.с.5). Посадові обовязки охоронця передбачені Інструкцією чергового охоронця на контрольно-пропускному пункті, з якою під підпис ознайомлений [PERSON] Відповідно до доповідної записки [PERSON] на імя голови кооперативу в його чергування 09.10.2018 року на територію ГБК проник невідомий чоловік, який був ним разом з напарником затриманий, який обдуривши їх втік, при цьому загубив поліетиленовий пакет. Наказом №6/18 від 18.10.2018 року [PERSON] звільнено з посади охоронця в [PERSON] кооперативі "Гаражно-будівельний кооператив "Янтарний" у звязку з службовою невідповідністю. Зазначено, що 09.10.2018 року, знаходячись при виконанні обовязків охоронця [PERSON] і [PERSON] о 2 год. 40 хвилин зупинили невідомого чоловіка із сумкою в руках. Необхідних заходів по його затриманню не вчинили. Не скористувалися «тривожною кнопкою» фірми «Гуард» з якою укладено договір, не викликали поліцію. Загублені невідомим чоловіком речі свідчать про те, що це була особа, яка хотіла вчинити підпал. Враховуючи грубе нехтування своїми обовязками [PERSON] звільнено за службовою невідповідністю з 18.10.2018 року. Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року зі змінами, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і його не можливо перевести за його згодою на іншу роботу. Виявленою невідповідністю у подібному випадку може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обовязків з причин недостатньої кваліфікації. Для звільнення працівника за п.2 ст. 40 КЗПП України важливо, щоб неналежне виконання працівником трудових обовязків було наслідком недостатньої кваліфікації чи стану здоровя, які свідчать про відсутність вини працівника у неналежному виконанні трудових обовязків і не можуть бути підставою для його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України. Обставини, що свідчать про вини працівника, не можуть приводитись як аргумент, обгрунтовуючий необхідність звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України. Якщо власник має докази винного неналежного виконання трудових обовязків працівником, він праві притягнути його до дисциплінарної відповідальності аж до звільнення з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП. Згідно з п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення Відповідно до ст.ст.47,235 ч.4 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею Конституції громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст. 4 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Статтею 8 Конвенції передбачає, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно зі змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. Отже, у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень згаданої Конвенції,\~ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.\~5-1\~КЗпП України є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Як встановлено в судовому засіданні, підставою звільнення [PERSON] було неналежне виконання посадових обовязків, а саме невиконання посадових обовязків охоронця передбачених Інструкцією чергового охоронця на контрольно-пропускному пункті, однак його звільнено у звязку зі службовою невідповідністю. \~ \~ \~ \~Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, надані сторонами відповідні письмові докази, суд вважає, що звільнення [PERSON] відповідно до пункту другого частини першої статті 40 КЗпП відбулося з порушенням з боку відповідача норм діючого законодавства, виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі законні і підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що трудова книжка [PERSON] ОК ГБК "Янтарний" не видана. Відповдно до ст.47 КЗпП передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день розгляду заяви у суді в сумі 15346,27 грн. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 235 КЗпП України, постановляючи рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами. \~ \~ \~ \~Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідки ОК ГБК «Янтарний» одноденна заробітна плата складає 172,43 грн. Час вимушеного прогулу з 19.10.2018 року по 25.02.2018 р. складає 89 робочих днів, згідно з наданим розрахунком середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 15346 грн.27 коп. ( 89 днів х 172,43 грн.) Згідно з п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача у розмірі 3723 грн. 00 коп. підлягає негайному виконанню. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині законні і підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача покласти на Голову правління\~ОК ГБК\~"Янтарний"\~[PERSON] \~обовязок покрити шкоду заподіяну ОК ГБК "Янтарний" у звязку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~237\~КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Виходячи із вищевикладеного, оскільки звільнення позивача здійснено з порушенням чинного законодавства з вини голови ОК ГБК "Янтарний" [PERSON], тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині законні і підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому із ОК ГБК «Янтарний» підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2305,20 грн. ( 768,40 грн. + 768,40 грн. + 768,40 грн. (15346,27 грн. х 1,0% = 153,46 грн.) та на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800,00 грн.

Outcome: approved