Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, вул. Незалежності (колишня назва Луначарського) № 186 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визначити, що частка [PERSON], померлої 8 грудня 2014 р., в праві спільної сумісної власності па житловий будинок №186 по вул.Незалежності (колишня назва Луначарського) в м. Мерефа Харківського району Харківської області становила Ѕ. В обґрунтування позову зазначає, що право приватної власності на спірний житловий будинок зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 03.01.1989 р., б/н, виданого Виконкомом Мереф'янської міської [PERSON], про що зроблено запис в реєстрову книгу 25 під реєстровим номером 3070, дата реєстрації 03.01.1989 р. Житловий будинок 1985 року побудови. Ці обставини підтверджуються довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2017 р. №281. Даний житловий будинок було спільно побудовано батьками позивача [PERSON] та [PERSON], коли вони перебували у шлюбі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Відповідно до ст.22 КПШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і їх частки є рівними. [PERSON] померла 08 грудня 2014 р., після неї відкрилася спадщина, яка складається з частки у праві спільної сумісної власності на даний будинок. Позивач прийняв спадщину після матері у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується відповідною відміткою про прописку в паспорті, але до нотаріальної контори для оформлення спадщини не звертався. Батько позивача [PERSON] помер 04 січня 2017 р. Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] позивачеві надано письмове повідомлення від 05.07.2017р. №204/02-14, в якому зазначено, що після його батька [PERSON] спадкоємцями за заповітом на все його майно є: [PERSON] на Ѕ частину, [PERSON] на ј частину, [PERSON] па ј частину. Також зазначено, що в позивача право на спадщину не виникає. Згідно з листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 14 липня 2017 року відкрито провадження в даній справі. Ухвалами суду від 28 липня 2017 року та від 30 жовтня 2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Відповідачем [PERSON] надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому вона вважає позовні вимоги необґрунтованими з наступних підстав. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Жодних доказів того, що позивач звертався до нотаріальних органів із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину та у встановленому законом порядку нотаріус відмовив йому у видачі такого свідоцтва, у позовній заяві не міститься. Спірний будинок не є нажитим подружжям під час шлюбу, оскільки був подарований батькові позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 03 січня 1989 року. Твердження позивача про те, що він прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки постійно проживав із спадкодавцем, не відповідають дійсності, оскільки фактично позивач у спірному будинку батьків не проживав приблизно сім останніх років, що підтверджується відповідним актом. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] письмового відзиву проти позову не надали. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачі проти позову заперечували з підстав, викладених у письмовому відзиві відповідача [PERSON], просили у задоволенні позову відмовити. Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно з копією листа КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2017 (а.с. 8), за архівними матеріалами бюро право власності на житловий будинок № 186 по вул. Незалежності (кол. вул. Луначарського) в м. Мерефа Харківського району Харківської області в БТІ зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 03.01.1989, б/н, виданого Виконкомом Мерефянської міської [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.01.1989, б/н (а.с. 56) житловий будинок № 186 по вул. Луначарського в м. Мерефа в цілому належить [PERSON] на підставі рішення виконкому Мерефянської міської [PERSON] від 15.11.1988 взамін договору дарування, посвідченого Мерефянською держнотконторою 20.12.1967 реєстр № 3690. Як вбачається іззмісту рішення виконавчого комітету Мерефянської міської ради народних депутатів Харківського району № 43/535 від 15.11.1988, [PERSON] з дозволу виконкому і на підставі оформленої технічної документації перебудував будинок№ 186 по вул. Луначарського в м. Мерефа: старий будинок перебудований у літню кухню,побудований новий будинок, який будівництвом завершений і прийнятий в експлуатацію. Виконавчим комітетомМерефянської міської ради народних депутатів Харківського району за заявоюЗаікіна П.С. прийнято рішення про оформлення право особистої власності на вказаний будинок в ціломуна імя [PERSON] видачею останньому свідоцтва про право власності на будинок взамін наявних у нього правовстановлюючих документів (а.с. 57). Зазначений житловий будинок був побудований [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1967, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09.06.2017 (а.с. 13). 21.03.1971 у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON],що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 18.05.2017 (а.с. 12). 17.04.1987 року позивач був зареєстрований за адресою: [INFO], з 17 квітня 1987 року, що підтверджується копією паспорта (а.с. 5, 6). Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] померли 04.01.2017 та 08.12.2014 відповідно, що підтверджується копіями Свідоцтв про смерть (а.с. 10, 11). Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, вул. Луначарського, 186. Спадкоємцем першої черги після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] є позивач по справі. Згідно з листом приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 05 липня 2017 року (а.с. 9), після померлого 04 січня 2017 року [PERSON], який був зареєстрований та на момент смерті проживав за адресою: [INFO], спадкоємцями за заповітом на все майно спадкодавця, посвідченим 19.12.2014 приватним нотаріусом [PERSON], є [PERSON] на 1/2 частину, [PERSON] на 1/4 частину та [PERSON] на 1/4 частину. Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20.01.2017 року № 46481717, заповіт, посвідчений 19.12.2014 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON], зп р.№ 1827, є чинним та не скасовувався (а.с. 74-75). 20.01.2017до приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці за заповітом на все майно спадкодавця, а саме: [PERSON] на 1/2 частину; [PERSON] на 1/4 частину; [PERSON] на 1/4 частину. 20.01.2017 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] після померлого 04 січня 2017 року [PERSON] була заведена спадкова справа № 03/2017 р. 19.05.2017 року з заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за законом згідно ст. 1261 ЦК України [PERSON] Інші особи з завам про прийняття або відмову від прийняття спадщини не звертались.Вказані обставини підтверджуються листом приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу [PERSON] від 31.10.2017 року (а.с. 72-73). Згідно з листом [PERSON] державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 17.08.2017 (а.с. 51), після померлої 08 грудня 2014 року [PERSON], яка проживала на день смерті в м. Мерефа, вул. Незалежності, 186, із заявою про прийняття спадщини, про відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався. [PERSON] державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 09.12.2017 позивачеві надано розяснення щодо звернення до суду для оформлення спадкових прав на нерухоме майно за адресою: м. Мерефа, вул. Незалежності (кол. вул. Луначарського), 186, оскільки одержання частки у спільному майні подружжя є правом одного з подружжя, хто є живим. Визначити цей факт у безспірному порядку неможливо, оскільки обидва з подружжя чоловік [PERSON] і дружина [PERSON], померли. (а.с. 76). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК). Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Порядок прийняття спадщини в залежності від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини визначений ст.ст. 1268, 1269 ЦК України. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ч.1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Отже, якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги, що повязані із правом на спадщину, задоволенню не підлягають. Між тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач звертався з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину і отримав відмову нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Зі змісту листа [PERSON] державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 09.12.2017 вбачається, що [PERSON] подана заява щодо порядку оформлення спадкових прав на нерухоме майно після смерті його матері [PERSON] У вказаному листі [PERSON] роз'яснено порядок отримання свідоцтва про право на спадщину. Отже, за відсутності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оформленої відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», вважати,що між сторонами виник цивільно-правовий спір підстав немає, адже саме такою постановою нотаріуса підтверджується, що право позивача порушене і потребує захисту. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими, а так само визнання нерухомого майна спільною сумісною власністюподружжя суперечить вимогам ст. 4 ЦПК України, ст.ст.43, 46-48 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. З аналізу вище зазначених правових норм, слід дійти висновку, що визначення часток у спільному майні подружжя здійснюється лише за згодою другого із подружжя, який є співвласником майна, а тому вирішення питання щодо розподілу часток у праві спільної сумісної власності за заявою спадкоємця у разі смерті обох з подружжя суперечить вимогам закону. У такому випадку порушене права позивача як спадкоємця підлягає захисту шляхом визнання права власності в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed