Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Роздільнянський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження №642 від 27.12.2012 року, що складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, зазначивши в графі "батько" - "громадянин України [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] »та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 15.03.2010 року по лютий 2011 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з лютого 2011 року періодично мешкали разом намагаючись створити сім`ю, однак не вдалось. За час спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Тому просила суд визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження №642 від 27.12.2012 року, зазначивши в графі "батько" - "громадянин України [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] »та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 грудня 2018 року призначено по справі генетичну експертизу. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року відновлено провадження у справі. 28.05.2019 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та цивільна справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволені. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та суду пояснив, що позивач йому не повідомляла про народження дитини та не пропонувала, щоб він подав заяву про визнання свого батьківства відносно сина [PERSON] . У нього були сумніви, щодо свого батьківства, тому він погодився на призначення генетичної експертизи по справі, а після її проведення, ці сумніви у нього розвіялися. Однак він не може сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі, бо має багато боргових зобов`язань. Також просить не стягувати з нього судові витрати по справі, вважає, що їх має нести позивач. Третя особа: Роздільнянський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області проти позову не заперечував та надав заяву від 04.06.2019 року про розгляд справи без участі свого представника.( а.с.59) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. З ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. І ст. 135 СК). Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 15.03.2010 року по лютий 2011 року, а з лютого 2011 року періодично проживали разом. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 27.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису №642. (а.с.5) Згідно актового запису про народження [PERSON] , [INFO] за №642, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 27.12.2012 року, батьком дитини записаний [PERSON] , відомості про батька записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України ( а.с.6) Відповідно до висновку експерта №45 від 14.01.2019 року КУ Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи - відповідач [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.39-45). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки № 1509 виданої Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 22.11.2018 року, позивач зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею проживають діти: [PERSON] ,2012 року народження та [PERSON] , 2011 року народження, та знаходяться на її повному утриманні ( а.с.7). Згідно довідки № БТ00-000002 виданої ТОВ «НКН-БУДТРАНС» від 03.06.2019 року, встановлено, що відповідач [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НКН-БУДТРАНС» з 10.04.2019 року, водієм. ( а.с.58) В судовому засіданні відповідач заперечував наявність у нього хронічних захворювань, інвалідності, а також те, що у нього на утриманні є інші неповнолітні діти, а також не надав суду доказів про наявність у нього боргових зобов`язань чи інших стягнень по виконавчим листам. Також, ч.2 ст.182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При таких обставинах, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 29.11.2018 року і до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що документально підтверджені у розмірі 7773,80 грн. (704,80грн. + 352,40грн.+ 6716,60грн.) У відповідності зі ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved