Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з цивільним позовом в якому просили визнати недійсним договір іпотеки від 14.07.2006р. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що оспорюваний договір було укладеного між Акціонерним комерційним банко «Імексбанк» та [PERSON] в забезпечення вимог банку до ТОВ «Вега-Стар», засновниками якого є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за кредитним договором. При цьому, в позові позивачі послалися на положення 369 ЦК України, ст. ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, які регулюють порядок розпорядження спільним майном, а після подання уточненої позовної заяви від 01.10.14р. (а.с. 60, 61) на положення ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" та на ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", які вказують про необхідність отримання згоди органу опіки та піклування при укладанні договорів щодо майна, право на яке має дитини. Оскільки, при укладанні договору іпотеки в квартирі проживав малолітній син позивачів, однак дозволу від органу опіки та піклування на його укладання сторонами отримано не було, то даний договір підлягає визнання недійсним згідно ст.203 ЦК України, а також з підстав ст. 230 ЦК України, оскільки має місце введення в оману. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з'явилась. Її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представники відповідача - ПАТ "Імексбанк" в судове засідання не з'явилися, причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, беручи участь в судових засіданнях 17.09.2014р. та 05.11.2014р. представники відповідача щодо позову заперечили. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ "Вега-Стар" в судове засідання не з'явилися. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України про розгляд справи були повідомленні належним чином. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляд справи повідомлялася. Будучи присутньою в судовому засіданні 01.10.2014р. щодо позову заперечила вказавши на безпідставність заявлених до неї вимог. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча судовий виклик отримала. В судовому засіданні представник третьої особи - виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.07.2006р. між АКБ "Імексбанк" та ТОВ "Вега-Стар" було укладено договір кредиту №44 про отримання останнім грошових коштів в сумі 257000грн. (а.с. 102-105). З метою забезпечення вимог АКБ "Імексбанк" до ТОВ "Вега-Стар" за даним кредитним договором, 14.07.2006р. між АКБ "Імексбанк" (іпотекодержатель) та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського МНО [PERSON] 08.06.2006р. за №493 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (реєстраційний номер 10515/677). Предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2006р. (а.с. 100, 101, 107,117). Таким чином, сторонами договору іпотеки є АКБ "Імексбанк" та [PERSON], яка і виступила майновим поручителем ТОВ "Вега-Стар" за кредитними зобов'язаннями перед банком, а не позивач [PERSON], яка була лише уповноваженою особою на укладання договору. Отже, безпідставними є посилання позивачів на норми цивільного та сімейного законодавства, які регулюють розпорядження спільним майном, оскільки предмет іпотеки є власністю саме [PERSON]. Безпідставними є також посилання позивачів на положення ст. 230 ЦК України, щодо вчинення правочину під впливом обману. Зокрема, не доведено наявність обставин, які вказували б на введення банком іншої сторони в оману при укладанні договору іпотеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказують, що на момент укладання договору іпотеки в квартирі проживав їхній малолітній син - [PERSON], [INFO] (а.с. 46). Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а частиною 6 статті 203 ЦК України визначено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", в редакції чинній на момент укладання договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", в редакції чинній на момент укладання договору, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Частиною 2 статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Отже, виходячи з наведених вище норм, дозвіл на укладання договору щодо розпорядження нерухомим майном необхідно отримати від органу опіки та піклування у разі вчинення правочину батьками дитини або особами, які її замінюють, при цьому, підставою для визнання договору недійсним є його суперечність правам дитина, зокрема у разі порушення права користування житлом. Як вказувалося вище, незважаючи на те, що оспорюваний договір іпотеки укладався матір'ю малолітнього [PERSON] - [PERSON], власником житла була її матір [PERSON], яка і розпорядилася своїм майном надавши право укласти договір своїй донці. Тому не можна стверджувати, що саме позивач розпорядилася житлом. Крім того, суд вважає, що позивачами не доведено право сина на користування квартирою [ADDRESS] на момент укладання договору. В підтвердження обставин проживання дитини в квартирі позивачами було надано довідку КП ВЖРЕП №13 від 23.09.2014р.№ 917 згідно якої, позивач [PERSON] на підставі свідчень трьох сусідів проживає за вказаною вище адресою разом з сім'єю без реєстрації з 1992 року. Дружина - [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 25.02.2009р. Син - [PERSON] [INFO]. (а.с. 59). Крім того, позивачем була надана для огляду в судовому засіданні лікарняна книжка [PERSON] в якій вказано адреса дитини: [ADDRESS]. Вказана адреса міститься і на бланку "дородовий патронтаж" [PERSON] (а.с. 78-80). Проте, суд не вважає вказані вище документи належними доказами місця проживання дитини саме на час укладання оспорюваного договору. Так, в довідці КП ВЖРЕП №13 від 23.09.2014р.№ 917 відсутні відомості щодо свідків на яких здійснює посилання директор підприємства (імена, місце проживання тощо), при цьому в матеріалах справи відсутні їх пояснення і позивачами не заявлялось клопотання про їх допит в судовому засіданні. Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", в редакції чинній на час укладання спірного договору, місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Частиною 1 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" було визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, факт проживання особи за певною адресою мало відповідати адресі реєстрації місця проживання. місця проживання. Разом з тим, з довідки виданої начальником та паспортистом КВЖРЕП №13 від 28.05.2006р., яка була надана приватному нотаріусу при оформленні договору іпотеки, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована лише одна особа - [PERSON]. Дана обставина підтверджується також поквартирною карткою, згідно якої, в квартирі №321 зареєстровані [PERSON] з 23.09.1982р. (порядковий №1), [PERSON] з 23.09.1982р., який помер [INFO]. (порядковий номер 2), [PERSON] з 25.02.2009р. (порядковий №2). Останнім міститься запис про [PERSON], при цьому відомості в графі про реєстрацію відсутні (а.с. 126). Крім того, з наданої відповіді КП "Житомирводоканал" від 01.12.14р. вбачається, що в липні 2006р. послуги надавалися на одну особу. Аналогічні відомості були надані Регіональною газовою компанією "Житомирга", при цьому вказано, що починаючи з 25.02.2009р. (дата відповідає часу реєстрації позивача [PERSON].) послуги надавалися двом споживачам, а починаючи з 07.08.2009р. послуги з газопостачання надаються трьом споживачам (а.с. 150). Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію місця проживання позивачів за адресою [ADDRESS], оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачами не було доведено факту проживання їхнього сина на момент укладання договору іпотеки за вказаною вище адресою, а тому не доведено необхідність отримання згоди органу опіки та піклування на його укладання. Довідка Житомирського навчально-виховного комплексу №25 судом не береться до уваги, оскільки виходячи з її змісту, в ній повідомляються відомості щодо місця проживання [PERSON], [INFO] під час навчання в початковій школі Житомирського навчально-виховного комплексу №25, а саме з 2009р. по 2013р. (а.с. 153). Крім того, при вирішенні спору суд бере до уваги, що рішення про передачу в іпотеку квартири приймалося рішенням учасників ТОВ "Вега-Стар" в т.ч. за участю [PERSON] (а.с. 116), а сам договір укладався від імені останньої її донькою - [PERSON], яка підписуючи договір усвідомлювала значення своїх дій та мала передбачати можливі наслідки укладання такого договору. Оскільки, ТОВ "Вега-Стар", [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є сторонами договору іпотеки, при цьому учасники товариства з обмеженою відповідальності не несуть відповідальності за дії заснованої ними юридичної особи, вимоги до вказаних осіб заявлено безпідставно. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed