Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просить визнати недійсним пункт 1.10. Кредитного договору № Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року укладеного між нею та відповідачем та зобов`язати АТ "Ідея Банк" здійснити перерахунок грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. На обґрунтування позову зазначено, що 22.05.2018 року між [PERSON] та АТ "Ідея Банк" було укладено кредитний договір №Р36.13022.003962815. Відповідно положення 1.1. договору, вказано загальний розмір кредиту 100000,00 грн., що включає страховий платіж, однак за кредитним договором згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається комісія (плата за обслуговування). Позивач зазначає, що відповідачем не було повідомлено її письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору, відповідач скористався необізнаністю [PERSON] для здійснення правильного вибору при підписані оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а АТ "Ідея Банк" в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Після укладення кредитного договору, позивачу стало відомо, що встановлена Банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися на безоплатній основі, а тому позивач просить позовні вимоги задовільнити повністю. 04.01.2021 року від представника відповідача Трофімової Л.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить в позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. При цьому зазначив, що між сторонами було дійсно укладено кредитний договір № Р36.13022.003962815 та досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Позивачем було власноручно підписано Паспорт споживчого кредиту від 22.05.2018 року, згідно якого вона ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Крім того позивач, в свою чергу, перед укладенням договору, був ознайомлений з реальною процентною ставкою по кредиту та розрахунком сукупної вартості кредиту, що включає в себе плату за обслуговування та у кредитному договорі безпосередньо дублюється інформація як про суму кредиту (п.1.1), так і про процентну ставку за користування кредитом, що становить 9,5 % річних (п.1.4), порядок повернення заборгованості та порядок розрахунків (п.2.1-2.3), про реальну річну процентну ставку в розмірі 97,14775086 % та про загальну вартість кредиту в розмірі 308028,17 грн (п.5.7) та плату за обслуговування кредиту (п.1.10). Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило. Позивач в судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити в повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, в відзиві на позовну заяву просили проводити розгляд справи без їх участі, а також просила суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 22 травня 2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Р36.13022.003962815 (а.с. 9-10). Згідно п.1.1.-1.4. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит у сумі 100000,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою річної змінюваної процентної ставки в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 9% (маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 18,5 % Відповідно до п. 1.12. Кредитного договору, позичальник надає згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Згідно п. 2.1. Кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості 60 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № [NUMBER] в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості. Пунктом 5.7. Кредитного договору передбачено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 97,14775086 %. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 308028,17 грн. Згідно колонок 9, 10 Таблиці п. 6.1. Кредитного договору реальна річна процента ставка складає 97,14775086 %, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом становить 308 028 грн. 17 коп. Як вбачається з п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит - стандартизована форма), Банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,55 % щомісячно від початкової суми кредиту. Витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит. (а.с. 27). Так, згідно колонки 7.4 Таблиці п. 6.1. Кредитного договору плата за обслуговування (як платежі за додаткові та супутні послуги банку) складає усього 144 456 грн. 00 коп., яку позичальник повинен сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 22.06.2018 року по 22.05.2023 року 60 (шістдесятьма) щомісячними внесками, згідно Графіку платежів (а.с. 10). Умовами п.1.10. Кредитного договору встановлено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунку позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку із використанням різних каналів зв`язку тощо - позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти споживача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення Відповідачем у п.1.10. Кредитного договору плати за такі дії є незаконним та несправедливою мовою договору. Дані висновки узгоджуються із позицією Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постановою від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319 у аналогічній справі та по аналогічних умовах кредитного договору за участю Відповідача - АТ «Ідея Банк». Згідно пунктів 3.2.1. та 3.2.4. Кредитного договору позичальник має право: одержувати через банк інформацію про заборгованість за цим договором; не частіше одного разу на місяць вимагати у Банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися Позичальнику за законом, а тому встановлена відповідачем у п. 1.10. Кредитного договору плата за такі дії є несправедливою умовою та суперечить самому ж Кредитному договору. Крім того, згідно п. 4.2.1. Кредитного договору, Банк зобов`язався надавати Позичальнику консультації з питань виконання Договору кредиту. Як, вбачається з Додатку до Паспорта споживчого кредиту - Графіку щомісячних платежів за кредитним договором наданого відповідачем, за період з 22.06.2018 по 22.05.2023 року позивач повинен сплатити 100 000,00 грн. на погашення суми кредиту, 63572,17 грн. процентів за користування та 144 456,00 грн. плати за обслуговування, що становить більше загальної суми платежів за тілом кредиту. Отже, платежі на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту призводять до істотного дисбалансу сторін, спрямовані на шкоду позивачу та суперечить принципу добросовісності. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення кредитного договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Однак, факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення суми тіла кредиту по кредитному договору №Р36.13022.003962815 від 22.05.2018 року, що на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за кожну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 840 грн. 80 коп. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved