Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулася з позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Володимирецький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 28.03.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною складено виконавчий напис № 845 про стягнення з неї нерухомого майна - приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачці - [PERSON] . Про наявність такого виконавчого напису вона дізналася 10 липня 2020 року, коли отримала копію постанови головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) Трохимчук Н.В. про відкриття виконавчого провадження № 62508319 від 09.07.2020 року. Заборгованість у вчиненому написі на момент його вчинення була спірною. Окрім того, АТ КБ «Приватбанк» не надано нотаріусу доказів отримання позивачкою письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором. Таким чином в нотаріуса не було підстав для висновку про погодження ( не заперечення) боржником розміру нарахованої банком заборгованості. Вважає вчинений виконавчий напис незаконним, таким що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим звернулася до суду для захисту свого права. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Відзив не подано. Клопотань не заявлено. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, представник Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 17 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк» ( який на даний час іменується акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] була укладена кредитна угода № 0708/32 . В забезпечення кредитного договору між Банком та [PERSON] були укладені наступні договори: договір іпотеки № 0708/32/1/1 від 17.08.2007 року; договір іпотеки № 0708/32/1/2 від 17.08.2007 року; договір застави товару в обороті № 0708/32/ТО від 17.08.2007 року; договір поруки № 0708/32/ДП від 17.08.2007 року. В зв`язку з тим, що при виконанні кредитної угоди № 0708/32 від 17.08.2007 року у позивачки виникла заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» 04.12.2009 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості за вищенаведеним кредитним договором у розмірі 556 688, 88 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13 квітня 2010 року по цивільній справі № 2-8232/2010 за позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.08.2007р., позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» на користь ПАТ КБ ПриватБанк у рахунок повернення заборгованості - 556 688,88 грн., яке набрало законної сили. Крім того, в провадженні Володимирецького районного суду знаходилась справа за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 1352625,63 грн. за кредитним договором № 0708/32 від 17.08.2007 року Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.05.2017 року у справі № 556/577/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] - провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, який діяв на момент розгляду даної справи в суді. Згідно виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 845 від 28.03.2019 року, який видав приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» звернуто стягнення на нерухоме майно - приміщення магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: заборгованість за кредитом - 63 523,39 доларів США; заборгованість за відсотками - 162 609,22 доларів США пеня - 179 889,50 доларів США, що всього становить 406 022,11 доларів США, що за курсом НБУ у гривнях становить 11 281 944,73 грн., а з врахуванням витрат, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 грн. сума становить - 11 285 444,73 гри. Строк, за який провадиться стягнення, визначений у розмірі одинадцять років, п`ять місяців, вісім днів, а саме - з 17.08.2007 року по 25.01.2019 року. Постановою головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трохимчук Н.В. відкрито виконавче провадження № 62508319 від 09.07.2020 року із примусового виконання виконавчого напису № 845 від 28.03.2019 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України ''Про нотаріат'', для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як зазначено в ч. 1 ст. 88 Закону України ''Про нотаріат'', нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги , за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку . Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 (надалі за текстом - Порядок), передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. (надалі за текстом- Перелік). Відповідно до п.1.2. глави 16 розділу ІІ Порядку, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п.3.1, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно ст.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172,передбачено, що до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів відносяться кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості . Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення . Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат" . Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" , згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" також втратив чинність з цього дня. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21.03.2017 року № 23 З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., 28.03.2019 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 0708/32 від 17 серпня 2007 року, укладеного між позивачем та ЗАТ КБ "Приватбанк" у простій письмовій формі. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. За таких обставин, суд приходить до висновку про незаконність вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., виконавчого напису 28.03.2019 року на кредитному договорі № 0708/32 від 17 серпня 2007 року, укладеному між позивачем та ЗАТ "Приватбанк" у простій письмовій формі на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними. Окрім того, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на обставини справи, суд застосовує правові висновки, що викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84-цс19), відповідно яких для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом не надано доказів щодо безспірності вимог до боржника на момент вчинення виконавчого напису, тому і з цієї підстави позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Встановити факт надіслання АТ КБ « Приватбанк» [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 0708/32 неможливо, оскільки матеріали справи не містять належного та допустимого доказу отримання [PERSON] вказаної вимоги, що давало б можливість боржнику усунути наявні порушення. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог АТ КБ «Приватбанк» . Вказане також узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) (пункт 52 вказаної постанови). При наведених вище обставинах, встановлених судом, і при сукупності тих порушень, які допущені при вчиненні виконавчого напису, він повинен бути визнаний судом таким, що вчинений незаконно, і тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, Також позивачем правильно визначено відповідача у даній справі - АТ КБ «Приватбанк». Так, в постанові касаційного цивільного суду Верховного Судк від 15 квітня 2020 року у справі №474/106/18 (провадження №61-13847св19), справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у даній справі, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 840,80грн. підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. Щодо інших витрат, пов"язаних з розглядом справи, а саме - на професійну правничу допомогу, то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано відповідних доказів щодо обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт та їх вартості, як це передбачено ст.137 ЦПК України.

Outcome: approved