Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON], звернувшись в листопаді 2014 року до суду, просить: встановити, що йому та відповідачам по справі належить кожному по 1/3 частці квартири [ADDRESS]; визнати, що квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачам на праві спільної часткової власності - по 1/3 частці кожному; встановити постійний порядок користування житловими кімнатами у квартири [ADDRESS], а саме: - виділити в постійне користування йому, [PERSON] кімнату житловою площею 12,6 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером "7" та лоджію, на яку є вихід з цієї кімнати; - виділити в постійне користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,2 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером "3" та лоджію, на яку є вихід з кухні; - виділити в постійне користування [PERSON] житлову кімнату площею 7,4 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером "4". Всі інші приміщення: кухню, коридор, ванну кімнату, туалет просить залишити у спільному користуванні сторін. Просить стягнути солідарно з відповідачів документально підтверджені судові витрати - сплачений ним при пред'явленні позову судовий збір в розмірі 1643 грн. 33 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вищевказана квартира належить йому та відповідачам на праві приватної спільної сумісної власності. Однак, вони як співвласники не можуть дійти згоди щодо усіх аспектів володіння і користування спільним нерухомим майном, зокрема, щодо оплати вартості житлово-комунальних послуг (постачання електроенергії, централізованого опалення та гарячого водопостачання, водопостачання і водовідведення, газопостачання), тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права та інтересу шляхом виділу належної йому частки із майна, що є у спільній сумісній власності, та встановлення постійного порядку користування житловими приміщеннями в квартирі. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали та з підстав, наведеними ними у письмовому запереченні на позовну заяву (а.с.16 - 19, 35, 36), просять відмовити позивачу в задоволенні його вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] при цьому пояснила, що оспорює і не визнає право свого колишнього чоловіка [PERSON] на 1/3 частку спірної квартири, зазначивши, що частки співвласників житла не є рівними і не можуть належати по 1/3 частці кожному, натомість вона особисто претендує на ? частку квартири. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом безспірно встановлено, що вбачається з матеріалів справи (а.с.4 - 7) та пояснень сторін у судовому засіданні, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. Правовстановлюючим документом на житло є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2001 року №5270, з якого слідує, що подружжя [PERSON] й [PERSON] та їх на той час неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], як покупці придбали у спільну сумісну власність вищевказану квартиру, у подальшому зареєстровану ними як об'єкт житлової нерухомості в комунальному підприємстві "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації". 16 січня 2014 року шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Разом з тим, як між колишнім подружжям, так і між усіма співвласниками спірного житла склалися особисті неприязні стосунки, що вбачається з пояснень сторін по справі, у зв'язку з чим спільне володіння і користування нерухомим майном є неможливим. Відповідно до ч.1 ст.369, ч.ч.1, 2 ст.370 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 14 постанови №20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", роз'яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, адже належна сторонам квартира, як об'єкт житлової нерухомості, поділу в натурі між співвласниками не підлягає, при цьому між сторонами не досягнуто згоди і домовленостей про порядок володіння та користування належним їм житлом, так само як і не досягнуто згоди про розмір часток кожного співвласника у праві спільної власності на квартиру, тому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності слід визнати рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між сторонами, законом або рішенням суду. Відтак, з урахуванням розміру часток у праві спільної часткової власності на квартиру, тобто по 1/3 частці за кожним співвласником, позивачу слід виділити у володіння та користування житлову кімнату площею 12,6 кв.м. з лоджією, натомість відповідачам належить виділити у володіння та користування житлові кімнати, відповідно, площею 17,2 кв.м. та 7,4 кв.м., допоміжні приміщення: кухню, коридор, ванну кімнату та туалет - залишити у спільному користуванні сторін. Як передбачено п.6 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є зміна правовідношення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в розмірі 1643 грн. 33 коп. (а.с.1), тому вказані витрати підлягають до стягнення на його користь солідарно зі співвідповідачів.

Outcome: approved