Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Представник позивача\~ адвокат\~Макеєв В.Ф., в інтересах\~позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просить суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача: - аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що продовжує\~навчання,\~ у розмірі\~ ј частини\~від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку; - половину вартості навчання в сумі 22\~191 грн, що самостійно сплачена позивачкою за навчання сина [PERSON] , [INFO] , у період з 27 серпня 2018 року до 07 грудня 2020 року; - витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27\~листопада 2007\~року Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Черкаського\~районного управління\~юстиції у\~Черкаській області\~розірвано шлюб\~між позивачем та відповідачем, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 265, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 червня 2013 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та навчається на контрактній основі на денній формі навчання у Черкаській медичній академії, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток. З 27 серпня 2018 року позивач власними силами оплачує навчання сина згідно з договором про надання освітніх послух № 81 від 26 серпня 2018 року. Станом на день подачі позову сума, сплачена позивачем за навчання спільного сина сторін, становить 44 382,20 грн. Оскільки [PERSON] досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; позивач вважає, що його батько повинен на рівні з матір`ю приймати участь в утриманні повнолітнього сина, який навчається, до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. При цьому, позивач указує, що відповідач є працездатним, з 22 травня 2001 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом на посадах осіб рядового та сержантського складу у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] , розмір його грошового забезпечення становить 12\~610,65 грн на місяць. Зазначений рівень доходів відповідача, на думку позивача, є достатнім для забезпечення його власних потреб, а також для надання матеріальної допомоги синові, який продовжує навчання. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 13 липня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини 5\~статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідача [PERSON] було повідомлено про вказаний позов за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких поштове відправлення вручено [PERSON] 12 червня 2021 року. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. 25 червня 2021 року, у межах строку, встановленого судом, відповідачем [PERSON] засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній заявлені позовні вимоги визнав частково та просив суд стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що продовжує\~навчання,\~у розмірі\~ 1/8 частини\~від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму, до закінчення сином навчання та не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. У іншій частині позовних вимог просив відмовити. Заначив, що з листопада 2007 року в повному обсязі у розмірі ј частини всіх своїх доходів сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення останнім повноліття, заборгованості по сплаті аліментів не мав. Разом з тим, пояснив, що на даний час на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Зауважив, що є військовослужбовцем, розмір його грошового забезпечення становить 12 610, 65 грн і є єдиним джерелом існування для його сім`ї. Зазначив, що є власником земельної ділянки, яку отримав у 2019 році як учасник бойових дій. Іншого нерухомого майна у власності не має. Вказав, що після народження молодших дітей мав право звернутися до суду із позовом про зменшення аліментів, проте не скористався ним, оскільки усвідомлював необхідність брати участь у матеріальному забезпеченні сина. Останні 14 років сумлінно виконував свій безумовний обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, однак станом на сьогодні розмір його доходу не дозволяє забезпечувати достойний рівень його життя, а також достойний рівень життя його дітей. Щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3 000 грн, зазначив, що у порушення вимог чинного законодавства позивачем не долучено до позовної заяви договору про надання правової допомоги. Крім того, зауважив, що в акті виконаних робіт зазначено про те, що адвокатом при складенні тексту позовної заяви враховувалася практика ЄСПЛ, що з її змісту не прослідковується; а також вказав, що, зважаючи на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розмір витрат на оплату послуг адвоката є значно завищеним. Відзив долучено судом до матеріалів справи. Правом на подачу відповіді на відзив у встановлений судом строк позивач не скористалася. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, позивач у справі [PERSON] та відповідач у справі [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с. 5/. 27 листопада 2007 року шлюб між сторонами розірвано, що засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 червня 2013 року, актовий запис № 265 /а.с. 4/. Після розлучення батьків [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] /а.с. 32-33, 34 - 35/. На даний\~час [PERSON] є повнолітнім та з 01 вересня 2018 року навчається на\~контрактній основі\~на ІІІ\~курсі Черкаської\~медичної академії на денній формі навчання, зі строком навчання до 30 червня 2021 року, що підтверджено Договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою № 81 від 26 серпня 2018 року, Додатковою угодою № 1 до вказаного Договору від 01 липня 2020 року, довідкою № 851/04-03 від 13 січня 2021 року, виданою Черкаською медичною академією /а.с. 6, 7, 8/. За вказаних обставин [PERSON] позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Згідно з Додатковою угодою № 01 до Договору про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Молодший спеціаліст» за спеціальністю «Фармація» загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 44 381 грн 00 коп. /а.с.7/. З листа Черкаської медичної академії № 01-05/61 від 31 березня 2021 року вбачається, що вартість навчання [PERSON] за рік становить 15\~193,00 грн. Платником по Договору про надання освітніх послуг № 81 від 26 серпня 2018 року та Додаткової угоди № 1 до вказаного Договору від 01 липня 2020 року є [PERSON] . За період з 01 вересня 2018 року по 30 березня 2021 року було сплачено 44\~382,00 грн /а.с. 10/. З повідомлення командира військової частини [NUMBER] № 1015 від 06 травня 2021 року встановлено, що відповідач [PERSON] з 22 травня 2001 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом на посадах осіб рядового та сержантського складу у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] , розмір його грошового забезпечення станом на 01 травня 2021 року становить 12\~610,65 грн на місяць /а.с. 12/. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом вказаної норми закону, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки, як встановлено судом, син проживає разом з матір`ю. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що повнолітній син сторін на даний час навчається, суд вважає доведеним, що він потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки син сторін у справі досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; а відповідачем не спростовується можливість надання ним матеріальної допомоги на утримання [PERSON] ; суд дійшов висновку, що останній повинен на рівні з позивачем приймати участь в утриманні повнолітнього сина, який навчається, до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим, працездатним чоловіком, є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення в розмірі 12\~610,65 грн; зважає на те, що на утриманні [PERSON] перебуває двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про доходи відповідача № 77 від 24 червня 2021 року, а також копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 18 травня 2010 року та серії [NUMBER] від 18 травня 2012 року, відповідно. Водночас, суд констатує, що середньомісячний рівень доходів відповідача є достатнім для забезпечення власних потреб, утримання двох малолітніх дітей, а також для надання матеріальної допомоги синові, який продовжує навчання. З урахуванням вищевказаних обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 СК України, зазначених норм матеріального права, а також судової практики, що склалася у даній категорії справ, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання спільного сина сторін [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 07 травня 2021 року та до закінчення останнім навчання, але не довше як до досягнення ним 23-річного віку. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є співмірним і таким, що якнайкраще забезпечить інтереси [PERSON] , водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах. У задоволенні решти позовних вимог у цій частині суд вважає необхідним відмовити. Щодо вимоги [PERSON] про визначення мінімального розміру стягуваних аліментів, суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки підстави для застосування мінімального розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у даному випадку відсутні, так як [PERSON] досяг повноліття, а тому в розумінні вимог чинного законодавства України не є дитиною. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості навчання їхнього спільного сина [PERSON] в сумі 22\~191 грн, що самостійно сплачена позивачкою у період з 27 серпня 2018 року до 07 грудня 2020 року. При цьому суд констатує, що у зазначений період син сторін у справі [PERSON] був неповнолітнім. Згідно з частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз зазначених вище норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Обґрунтовуючи позов у цій частині, позивач посилалася на те, що у зв`язку з навчанням дитини у вищому навчальному закладі нею сплачено кошти в сумі 44 381 грн 00 коп., половину з яких вона просить стягнути з відповідача. Суд зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 26 серпня 2020 року в справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), яка в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом. Сам факт навчання неповнолітнього у вищому навчальному закладі не свідчить про його особливі здібності і потребу в стягненні додаткових витрат на його розвиток. Крім того, позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Водночас, суд зауважує, що з листа Черкаської медичної академії № 01-05/61 від 31 березня 2021 року встановлено, що за період з 01 вересня 2018 року по 30 березня 2021 року, тобто на час досягнення повноліття [PERSON] , позивачем у справі [PERSON] відповідно до Договору про надання освітніх послуг № 81 від 26 серпня 2018 року та Додаткової угоди № 1 до вказаного Договору від 01 липня 2020 року було сплачено 44\~382,00 грн. Оскільки встановити конкретні дати здійснення позивачем оплати надання освітніх послуг [PERSON] із матеріалів справи не вбачається можливим, суд вважає необхідним додатково зазначити про те, що Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2018 року в справі № 622/373/16-ц зауважив, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Ураховуючи вказані обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, заявлена позивачем у сумі 22\~191 грн, виходячи з норм статті 185 СК України, не підлягає до задоволення. Крім\~того,\~у позовній\~заяві представник\~позивача \~адвокат Макеєв В.Ф. просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. На обґрунтування вказаної вимоги представником позивача адвокатом Макеєвим В.Ф. разом із позовною заявою надано суду ордер про надання правової допомоги № 1010603 від 07 травня 2021 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000856 від 15 січня 2018 року, копію Акту наданих послуг від 07 травня 2021 року, а також копію квитанції до прибуткового касового ордера № 07/05/21 від 07 травня 2021 року. Із ордера про надання правової допомоги № 1010603 від 07 травня 2021 вбачається,\~що між\~адвокатом Макеєвим\~В.Ф.\~та позивачем\~ [PERSON] \~укладено договір\~про надання\~правової допомоги\~№ 130\~від 24\~березня 2021\~року /а.с.\~17/. Із копії Акта наданих послуг від 07 травня 2021 року встановлено, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: попередня усна консультація щодо можливості подання позовної заяви, термін виконання 1 год., вартість 500 грн; підготовка до складання позовної заяви: аналіз документів та визначення норм матеріального і процесуального права, якими належить регулювати спірні відносини з можливістю та порядком їх правозастосування, у тому числі з урахуванням практики судів вищих інстанцій та ЄСПЛ, термін виконання 2 години, вартість 1 000 грн; складання позовної заяви, оформлення позовної заяви з додатками, узгодження тексту заяви з клієнтом, подання заяви до суду, термін виконання 3 години, вартість 1\~500 грн /а.с. 19/. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 07/05/21 від 07 травня 2021 року вказані послуги оплачено [PERSON] у повному обсязі /а.с. 20/. За змістом частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Положеннями частини першої статті 1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: - договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); - за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; - як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; - адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; - адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; - відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 19.11.2019 у справі № 5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 27.08.2020 у справі № 873/2/20, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 та від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. Водночас, суд констатує, що матеріали справи не містять Договору про надання правової допомоги № 130 від 24 березня 2021 року, укладеного між адвокатом Макеєвим В.Ф. та позивачем [PERSON] , що виключає об`єктивну можливість суду встановити домовленість між адвокатом та клієнтом щодо погодження порядку обчислення, форми та вартості наданих адвокатом послуг. Крім того, суд зауважує, що у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вищевикладене у сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За вказаних обставин, зважаючи на те, що позивач та відповідач (як учасник бойових дій, що підтверджено копією посвідчення серії [NUMBER] від 07.05.2015) є звільненими від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1816,00 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити рішення суду в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial