Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] кошти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 (чотири) тисячі гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородський району Закарпатської області під актовим записом в книзі реєстрації за №148. Зауважує, що в шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що відповідач не бере участь у веденні домашнього господарства, спільно з нею та їх спільним сином не проживає, не виконує сімейні обов`язки, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача коштів на утримання дитини. Ухвалою суду від 14 червня 2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1\~ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі по тексту -\~ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.ч. 6, 7, п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проваживання. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього не надходили. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - ;69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи положення ст. ст. 274, 280 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку. Про заочний розгляд судом 28.08.2019 року постановлено ухвалу. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 жовтня 2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородський району Закарпатської області під актовим записом в книзі реєстрації за №148. Згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, батьком дитини значиться відповідач [PERSON] , а матір`ю\~позивач [PERSON] . За твердженнями позивача, названа дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. За змістом ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 182 СК України\~передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має достатній заробіток, або додаткові доходи, чи витрати, які перевищують його доходи, для стягнення з нього аліментів у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, що є значно вищим мінімального гарантованого та рекомендованого розміру аліментів, визначеного законом, та на підтвердження зазначених обставин щодо достатності доходу у відповідача таких доказів не надано і в судовому засіданні, та не встановлено обставин щодо наявності у відповідача такого доходу для визначення у зазначеному нею розмірі аліментів, який перевищує встановлений законом гарантований або рекомендований розмір. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності витрат у відповідача, що перевищують його заробіток (дохід), в разі чого суд може не обмежуватись розміром заробітку (доходу) відповідача при визначенні розміру аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано\~ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін проживає з матір`ю та потребує матеріального забезпечення, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітньою дитиною, вік дитини, майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, даних про наявність у нього інших утриманців немає, та суду доказів протилежного не надано, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2\~ст. 182 СК України. Слід зауважити, що розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача, є завищеним та необґрунтованим, та суттєво перевищує рекомендований мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Суд дійшов висновку, що стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі, який вона просить, може поставити відповідача в скрутне матеріальне становище та може призвести в подальшому до невиконання судового рішення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує якнайкращі інтереси дитини, зважає на законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2019 року встановлений у розмірі 2027 гривень, та бере до уваги обов`язок обох батьків в утриманні дитини. Крім того при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за дитиною, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність даних про наявність у нього інших утриманців (матеріали справи таких відомостей не містять, відповідач таких відомостей не надав, маючи обов`язок доводити обставини у справі), а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд дійшов висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Саме, такий визначений судом розмір аліментів буде достатнім та необхідним для задоволення розумних потреб дитини і буде забезпечувати її нормальні матеріальні та побутові потреби, при цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Згідно зі ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В зв`язку з тим, що позивач пред`явила позов 25 квітня 2019 року, то в силу ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти слід стягувати із цієї дати, та на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі норм ч.ч. 1-3, 6 ст. 141 ЦПК України слідує, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При чому, якщо позов задоволено частково, сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки рішенням суду, позов про стягнення аліментів задоволено (частково щодо розміру аліментів), а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (мінімальний розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру) - за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial