Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

02 листопада 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] 10 серпня 2012 року був укладений договір про надання кредиту № 200АІ10120810001 від 10 серпня 2012 року, згідно із яким [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості,платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п. 1.1. надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 170 560,00 грн., зі сплатою 18% річних на перший річний період користування кредитом, тобто до 01 серпня 2013 року. Кредит надавався [PERSON] для оплати придбаного автомобіля Ria Sportage 2012 року випуску. 10 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 200ФШ10120810001- ПОР від 10 серпня 2012, згідно із умовами якого, [PERSON] зобов'язалася перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту № 200АІ10120810001 від 10 серпня 2012 року. За умовами Кредитного договору, позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. Відповідно кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку із порушенням умов кредитного договору, станом на 06 вересня 2016 року, відповідачі мають прострочену заборгованість - 227 158 грн. 36 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 123 858 грн. 96 коп.; - заборгованості за відсотками - 60 314 грн. 07 коп.; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 992 грн. 40коп.; - пені за несвоєчасність повернення відсотків - 18 754 грн. 12 коп.; - інфляційних витрат за кредитом - 3 743 грн. 87 коп.; - інфляційних витрат за відсотками - 4 494 грн. 94 коп. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач у строк вказаний в договорі своїх зобов'язань по договору кредиту не виконує, а тому просить суд стягнути з відповідача вказані кошти. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідачів, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно роз'яснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачів був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр», а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р. Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності від них до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ "Укрсоцбанк" [PERSON] 10 серпня 2012 року був укладений договір про надання кредиту № 200АІ10120810001 від 10 серпня 2012 року, згідно з яким [PERSON] було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості,платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п. 1.1. надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 170 560 , 00 грн., зі сплатою 18 відсотків річних на перший річний період користування кредитом , тобто до 01 серпня 2013 року. Кредит надавався [PERSON] для оплати придбаного автомобіля Ria Sportage 2012 року випуску. Зобов'язання позивача, визначені у договорі кредиту, а саме п. 3.1.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №341817802 від 10 серпня 2012 року на суму 170 560 грн. 00 коп. (а.с.13). Відповідно п. 4.1. договору кредиту, у разі допущення [PERSON] прострочення строків погашення Кредиту та/або сплати відсотків зазначених у п. 1.1., 3.3.13., 2.3.2.,2.11 кредитного договору, він має сплатити Позивачу пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобов'язань за Кредитним договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Відповідно п. 4.2. договору кредиту, у разі порушення [PERSON] вимог п. п. 3.3.4,- 3.3.15. кредитного договору, він зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 0,5 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок. Відповідно п. 3.2.2., договору кредиту, кредитор має право у разі невиконання (неналежного виконання) [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором, та /або основним договором, та/або договором застави, погіршення його фінансового стану, плато - та кредитоспроможності [PERSON], що визначається за методикою позивача, вимагати від нього дострокового виконання всіх своїх зобов'язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів від дня отримання [PERSON] письмової вимоги про повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) (п. 3.2.2.2), а [PERSON] відповідно п. 3.3.13., зобов'язаний на вимогу позивача у випадках передбачених у п .2.11.4., 3.2.2., 3.3.15. кредитного договору, достроково протягом 30 календарних днів після отримання ним письмової вимоги позивача, повернути кредит, сплатити проценти, можливу неустойку (пеню, штраф) а також достроково виконати свої зобов'язання у випадках, в порядку та в строки, що передбачені в пункті 5.4. кредитного договору (а.с. 7-9). В порушення умов договору кредиту, відповідач не здійснює погашення процентів за користування кредитом у встановлені терміни, що має відображення у розрахунку заборгованості наданого позивачем. У зв'язку із порушенням умов кредитного договору, станом на 06 вересня 2016 року, відповідачі мають прострочену заборгованість - 227 158 грн. 36 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 123 858 грн. 96 коп.; - заборгованості за відсотками - 60 314 грн. 07 коп.; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 992 грн. 40коп.; - пені за несвоєчасність повернення відсотків - 18 754 грн. 12 коп.; - інфляційних витрат за кредитом - 3 743 грн. 87 коп.; - інфляційних витрат за відсотками - 4 494 грн. 94 коп. (а.с. 19-21,21з.б.). Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі у судове засідання не з'явились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Для забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором, 10 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 200ФШ10120810001- ПОР від 10 серпня 2012 року, згідно умов якого [PERSON] зобов'язалася перед ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту № 200АІ10120810001 від 10 серпня 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ "Укрсоцбанк" в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та інфляційними витратами підлягає задоволенню, оскільки відповідачі зобов'язань по договору кредиту не виконує, а тому слід стягнути з відповідачів на користь позивача вказані кошти в повному обсязі. Розв'язуючи спір в частині стягнення пені, суд виходить з наступного. Відповідно ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Горлівка Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані. При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні, зареєстроване місце проживання відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] є м. Горлівка, Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилась антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту за період з 05 вересня 2015 року по 05 вересня 2016 року задоволенню не підлягає. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із роз'ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 896 грн. 27 коп., що є пропорційним до задоволеної частини вимог, оскільки позов судом задоволено частково. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 85 %, отже 2 896 грн. 27 коп. становить 85 % від суми 3407 грн. 38 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial