Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

В Малиновський районний суд м. Одеси з позовною заявою про визнання права власності звернувся [PERSON]. Обґрунтовуючи поданий позов посилався на оспорення його права власності відповідачкою. Відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про змін\" часток у праві спільної часткової власності, який було прийнято до спільного провадження з первинним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить Уг частка домоволодіння №9 по провулку Машинобудівний 1 вул.Пшенична 9, відповідачу по зустрічному позову належить інша частка спірного домоволодіння. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 29.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.06.2008 року належна відповідачу частка складає 17 50 частин. У сукупності належні сторонам частки у домоволодінні не складають одиницю. В зв'язку з цим позивачка не має можливості розпорядитися належним її майном. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 03.03.2010 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності були залишені без розгляду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, про що надав суду відповідну заяву. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні на підставі рішення народного суду Іллічівського району м.Одеси від 19.08.1959 року [PERSON] на праві приватної власності належала Уг частина домоволодіння (кімната 17 кв.м., веранда та земельна ділянка 292 кв.м.) по провулку Машинобудівний 1 / вул.Пшенична 9 в м.Одесі. Рішення в КП «ОМБТІ та РОН» не реєструвалося. У 1972 році [PERSON], після розлучення, з метою поліпшення житлових умов реконструювала належу їй 1Л частину домоволодіння. Інша 1А частина домоволодіння належала колишньому чоловіку [PERSON] - [PERSON], яку він продав [PERSON], яка померла 27 січня 1982 року. Після її смерті зазначену частку спірного домоволодіння успадкувала [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09.11.2004 року №2-8976/04 (головуючий суддя Целух А.П.) за [PERSON] було визнано право власності на 17/50 частин домоволодіння №1/9 по провулку Машинобудівний 1 / вул.Пшенична 9 в м.Одесі. В користуванні [PERSON] знаходились літ.«А»: 1-1 веранда - 5,2 кв.м., 1-2 кухня - 5,5 кв.м., 1-3 житлова - 7,0 кв.м., 1-4 житлова - 4,2 кв.м., 1-5 житлова - 14,1 кв.м., загальною площею 36.0 кв.м., реконструйованої з метою поліпшення житлових умов, надвірні споруди - літня кухня літ.«Б» - 29,2 кв.м., сарай літ.«В» - 7,7 кв.м., вбиральня літ.«Г» - 0,7 кв.м., вбиральня літ.«Л» 1,0 кв.м.. Згідно договору дарування від 17.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 1.1., [PERSON] подарувала належні їй 17/50 частин домоволодіння по провулку Машинобудівний 1 / вул.Пшенична 9 в м.Одесі Бурлаченко [PERSON], яка в свою чергу 29.05.2008 року подарувала зазначену частину домоволодіння [PERSON]. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси №2-19/07 від 06.02.2007 року (головуючий - суддя Дрішлюк А.І.) за [PERSON] було визнано право власності на Vi будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Пшенична, 9 (літ. „А") та складається з 3-х кімнат площею 11,1 кв.м., 16.8 кв.м., 21,7 кв.м, кухні 4,4 кв.м, веранди 7 кв.м. та санвузла 2,3 кв.м. та надвірних споруд (літня кухня - літ. „Д", гараж - літ. „З", сарай - літ. „К", котельна - літ. „І") в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Згідно з ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки при ухвалені зазначених рішень відбулася плутанина у технічної документації, через здійснення перерахунку часток одним з учасників процесу, то визначаючи розмір часток співвласників та задовольняючи позов, суд виходить з преюдиціальності факту належності [PERSON] 17/50 частин спірного домоволодіння, тобто при приведенні часток у відповідність до технічних показників, в наступному повинно було бути врахована вищевказана частка домоволодіння. З врахуванням відсутності заперечень іншого співвласника та з метою усунення невизначеності в правоустановчих документів відповідно до статті 16 ЦК України [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про визнання права. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Загальними засадами цивільного законодавства згідно ст. З ЦК України є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З врахуванням наведеного розглядаючи справу заочно суд вважає можливим задовольнити заявлений позов. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб'єктів речових прав, технічні характеристики об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об'єктів нерухомого майна. Згідно з ч. 6 ст. 12 зазначеного Закону порядок ведення Державного реєстру прав встановлюється Кабінетом Міністрів України. У ч.5 Прикінцевих Положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" вказано, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться підприємствами бюро технічної інвентаризації. Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" від 07.02.2007 року встановлено, що з метою належного забезпечення захисту права власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб до запровадження єдиної системи державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно, відповідно до затвердженого цим наказом Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні та спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав (п.1.1.). За переліком правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що міститься у Тимчасовому положенні про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, що затверджений Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 p., із змінами, внесеними згідно з Наказом Мін'юсту N 36/5 від 17.05.2004 p.. рішення суду є правовстановлюючим документом для визнання права власності особи.

Outcome: approved