Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

02 вересня 2020 року Рада опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків заяви. 24 вересня 2020 року Рада опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Дніпропетровської області звернулася до суду з уточненою позовною заявою, згідно якої усунула недоліки первісної заяви. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 09 лютого 2021 року Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а відповідач [PERSON] батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьки дітей проживають окремо: батько дітей зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично проживає в с. Водолазьке Межівського району Дніпропетровської області; мати дітей проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у будинку, власником якого є співмешканець [PERSON] . За вказаною адресою до липня 2020 року проживали: відповідач [PERSON] , її співмешканець [PERSON] та діти [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та донька [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина - [PERSON] , 2005 р.н., донька відповідача [PERSON] вже понад два роки проживає у своєї тітки (сестри відповідача [PERSON] ) в с. Попасне Новомосковського району. З серпня 2020 року у цієї ж тітки проживають і малолітні - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зміна місця проживання дітей сталася в результаті постійної їх втечі від матері. Випадки перебування дітей в сусідів, в покинутих будинках, у знайомих в с. Вільне, стало нормою для цієї сім`ї. Поліцією неодноразово затримувалися діти, про що свідчать листи Служби у справах дітей. Відповідач [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. За час проживання на території Губиниської селищної ради відповідач [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, а саме: вживає спиртні напої, у сім`ї постійно виникають сварки, які закінчуються побиттям, діти живуть в постійному стресовому стані, вони не мають достатнього харчування. Були випадки, коли діти просили їсти у сусідів. Зокрема, діти не мають сезонного одягу, мати не дбає про зовнішній вигляд дітей, вони не мають місць для відпочинку та навчання. Стосунки матері з дітьми складні, вона рідко поводиться з ними шанобливо, через що діти тікають з дому. Втечі дітей стали дуже частими, їх мати навіть не володіє інформацією, де знаходяться її діти. Стосовно доньки [PERSON] , її мати зовсім не цікавиться її життям, не дбає про її виховання, не надає фінансової допомоги дитині, в той час як отримує виплату як мати-одиначка. Що стосується батька дітей, тобто відповідача [PERSON] , то останній зовсім не приймає участі в утриманні та вихованні своїх дітей. Позивач вважає, що відповідачі, кожен окремо, своїх батьківських обов`язків, зокрема виховувати та утримувати своїх дітей не виконують протягом тривалого часу, не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виховання, що є підставою вважати як самоусунення від здійснення своїх батьківських обов`язків відносно дітей. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області просила суд: -позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із стягненням з останньої аліментів на утримання дітей на користь особи або закладу, де будуть перебувати діти, в розмірі, передбаченому чинним законодавством України; -позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із стягненням з останнього аліментів на утримання дітей на користь особи або закладу, де будуть перебувати діти, в розмірі, передбаченому чинним законодавством України. В судове засідання представник позивача - Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської областіне з`явився, згідно заяви просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, в підготовче судове засідання не з`явилися, в той же час звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав відносно дітей, а також стягнення з них аліментів на утримання дітей. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з тим, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 04, складений 15 січня 2007 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 08, складений 13 червня 2008 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області) та [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 28, складений 18 вересня 2012 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 13 грудня 2013 року, серії [NUMBER] від 12 березня 2014 року та серії [NUMBER] від 12 березня 2014 року. Встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] ,уродженки с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 11, складений 26 травня 2005 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2014 року. Згідно актів обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , житлово-побутові умови незадовільні, в будинку не прибрано та брудно, мати дітей [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння, діти брудні, зокрема у дітей відсутні місця для відпочинку та навчання. Стосунки в родині напружені, постійні сварки, атмосфера інколи зі сторони матері агресивна до дітей. Згідно довідки КЗ «Губиниський ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 2 (опорний заклад)» Новомосковської районної ради Дніпропетровської області від 28 серпня 2020 року за № 165, відповідач [PERSON] , мати дитини [PERSON] , 2008 р.н., на контакт із педагогами та класним керівником не йде, часто змінює номер телефону, не цікавиться шкільним життям дитини. [PERSON] , 2008 р.н. завжди неохайна, часто від дитини спостерігається специфічний запах від паління цигарок. Зі слів матері, у цілях виховання доньки, остання зазнавала фізичного насилля та її не пускали до закладу на навчання. Встановлено, що діти наразі проживають у своєї тітки, тобто сестри відповідача [PERSON] в с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області. Зміна місця проживання дітей сталася в результаті постійної їх втечі від матері. Випадки перебування дітей в сусідів, в покинутих будинках, у знайомих в с. Вільне, стало нормою для цієї сім`ї. Поліцією неодноразово затримувалися діти, що підтверджується листами Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] , батько дітей, взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні своїх дітей, не цікавиться їх здоров`ям, моральним та фізичним їх розвитком. Судом встановлено, що відповідачі, кожен окремо, не працюють, ведуть аморальний спосіб життя, регулярно вживають спиртні напої, за місцем мешкання характеризуються негативно, відповідач [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Таким чином, суд дійшов переконання, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, самоусунулися від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавляться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, ухиляються відутримання дітей. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки діти станом на липень 2020 року проживали разом з матір`ю-відповідачем без реєстрації в смт. Губиниха, а з серпня 2020 року - у тітки в с. Попасне Новомосковського району Дніпропетровської області,а тому Перещепинська міська рада в особі органу опіки та піклування, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків Попасненської та Вільненської сільської ради на згідно рішення Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року № 15-1/VIІI має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з висновком Губиниської селищної ради Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування від 08 лютого 2021 року за № 206встановлені обставини, що викладені позивачем у позові. Таким чином, відповідачі, кожен окремо, не беруть участі у житті дітей, не цікавляться їх станом здоров`я, ухиляються від утримання дітей, вихованні та підготовці до самостійного життя, вживають алкогольні напої, характеризуються з негативної точки зору. В своєму висновку орган опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідачі, кожен окремо, самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не змінили свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не створили необхідних умов для проживання та повноцінного розвитку малолітніх дітей, не беруть участі у житті дітей, не цікавляться їх станом здоров`я,не утримують їх, мати дітей [PERSON] продовжує вести аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, а відповідач [PERSON] , батько трьох дітей взагалі втратив інтерес до дітей, тобто відповідачі вже тривалий час ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В зв`язку з наведеним, з урахуванням позиції відповідачів щодо визнання позовних вимог кожним з них в повному обсязі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому в інтересах дітей, необхідно позбавити відповідачів батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд застосовує наступні норми права. Згідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку(доходу)матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідачі є працездатними, ними не надано доказів наявності в них на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідачів, суд позбавлений можливості визначити, чи мають останні достатній заробіток (дохід). Крім того, відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дітей на користь особи або закладу, де будуть перебувати діти, повинен становити 1/2 частки доходів відповідачів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved