Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

20 липня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом і просила: стягнути з відповідача Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Чернігівського обласного управління Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на її користь належну суму індексації заробітної плати в зв'язку з зростанням споживчих цін на товари та послуги за жовтень 2014 року за виключенням утриманих податків та зборів в сумі 1024,21 грн. та понесені витрати за отримані юридичні послуги. Свої вимоги аргументувала тим, що вона відповідачем була прийнята на посаду страхового агента, а потім звільнена, за весь час роботи їй була нарахована заробітна плата, але на протязі всього часу роботи в даному товаристві не була проведена індексація заробітної плати в зв'язку зі зростанням споживчих цін на товари та послуги. Оскільки дане питання не можливо вирішити поза судовим шляхом, позивач змушена звернутись до суду з даного приводу. За час подання позовної заяви до суду були уточнені позовні вимоги, позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, де вона остаточно просить стягнути з відповідача Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в особі Чернігівського обласного управління Приватного Акціонерного Товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на її користь середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2015 року по 29 серпня 2016 року включно в розмірі 42462,44 грн.та понесені витрати за отримані юридичні послуги. У судовому засіданні представник позивача, підтримала остаточні вимоги позивача та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову просила застосувати принцип співмірності та зменшити розмір суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні позивача. Також надано і письмові заперечення. Як встановлено судом, позивач була прийнята на посаду страхового агента в Корюківське відділення Чернігівського обласного управління ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з 01 березня 2004 року згідно наказу №46/1 від 01.03.2004 року, з 01.07.2004 року згідно наказу №113 ЧОУ «УПСК» переведена на посаду страхового агента в Чернігівське обласне управління ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та звільнена з даної посади з 13 лютого 2015 року згідно наказу №02/2-к від 13.02.2015 року. За весь час роботи на посаді страхового агента їй була нарахована заробітна плата, але на протязі всього часу роботи в даному товаристві не була проведена індексація заробітної плати в зв'язку зі зростанням споживчих цін на товари та послуги. Отже, виходячи з вище викладеного відповідач зобов'язаний був нарахувати їй та виплатити індексацію заробітної плати. Сума індексації заробітної плати входить до структури заробітної плати, а відповідно до ст.21 КЗпП України виплата заробітної плати є обов'язком власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу і в силу вимог ст. 115 КЗпП України повинна сплачуватися регулярно, незалежно від дій працівника, які не пов'язані з його посадовими обов'язками. Заборгованість по невиплаченій заробітній платі по [PERSON] в зв'язку з несвоєчасним нарахуванням індексації заробітної плати за період з 01.07.2004 року по 13.02.2015 року та непроведенням перерахунку відпускних сум та компенсації в зв'язку з невикористаною відпусткою за період з 01.07.2004 року по 13.02.2015 року станом на день звільнення згідно приєднаного до справи розрахунку індексації заробітної плати та відпускних ЧОУ Пр.АТ «УПСК», тобто на 13 лютого 2015 року становила в сумі 10205.51 грн. (десять тисяч двісті п'ять грн.= 51 коп.), що не оспорюється. Дану заборгованість в сумі 8215.41 грн. = (10205.51-1990.10) за виключенням утриманих податків та зборів (19.5%) відповідачем по справі було перераховано поштовим відправленням після звернення позивача до суду, а саме, 29 серпня 2016 року, що вказує на те, щовідповідачем не виконувались вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідач по справі в добровільному порядку провів нарахування та виплату індексації заробітної плати за період роботи [PERSON] в даному товаристві, тобто з 01 липня 2004 року по 13 лютого 2015 року. Згідно ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належала йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення;- встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру оплати праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підприємства, установи та організації підвищують розмір оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, згідно з підпунктом 2.2.7 інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно приписів ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто, покладення обов'язку по виплаті працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. В рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що за статтею 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки,зазначені в статті по кодексу, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Відповідно поданої довідки про доходи позивача, її середньоденна заробітна плата складала 84,44 грн. Так як позивач була звільнена 13.02.2015 року, а повний розрахунок з нею був проведений 29.08.2016 року, то затримка розрахунку склала 383 дні, що не оспорюється сторонами. На підставі цього, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 32340 грн. 52 коп., що відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з змінами. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме у стягенні з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 32340,52 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню частково на користь позивача, а позивач при зверненні з позовом до суду поніс судові витрати на юридичні послуги, що підтверджується відповідною квитанцією про сплату 500 грн. на юридичні послуги та актом виконаних робіт юридичної особи (а.с.164-165), тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачна підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судовго збору, а позов задовольняється на її користь, тому судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: partial