Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" Бабічук А.С. подала до суду позовну заяву у якій, з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог просить: 1. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V071354 від 01.06.2007 року в сумі 14936,36 грн. вилучити у відповідача [PERSON] (ІПН [NUMBER]), та передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приват Банк»: - предмет застави - автомобіль FIAT, модель: DUСАТО, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]; - комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля FIAT, модель: DUCАТО, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. 2. Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль FIAT, модель: DUCATO, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. 3. Стягнути з Відповідача судові витрати. Представник позивача Бабічук А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з тих підстав, які зазначені в позовній заяві. Крім того вона пояснила, що до суми заборгованості помилково було включено 34 грн. заборгованості по комісії. Крім того, вона вважає, що банком не пропущено строки позовної давності, оскільки п.6.8 кредитного договору строк позовної давності був сторонами збільшений до 5 років. Боржник [PERSON] отримав кредит готівкою в сумі 42000 гривень, що стверджується заявою на видачу готівки, копія якої є в матеріалах справи. Боржник не повернув кредит і рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області з [PERSON] та відповідача [PERSON] було солідарно стягнуто суму заборгованості в розмірі 26068,11 грн. проте дане рішення не було виконано одразу і за цей час збільшилася сума процентів та пені, а також залишилася несплачена сума основного боргу, а також підлягають сплаті штрафи, передбачені кредитним договором. При надходженні коштів в порядку виконання даного рішення суду кошти розподілялися відповідно до п.4.8. кредитного договору. Відповідно станом на12.06.23014 року утворилася заборгованість по даному кредитному договору в сумі 14936,36 грн. Тому, в рахунок даної заборгованості має бути звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль FIAT, модель: DUСАТО, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності заставодавцю [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася без поважних причин. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явився. Судом досліджено такі інші докази: копія розрахунку заборгованості за договором кредиту № Е/V071354 від 01.06.2007 року, повідомлення від 13 квітня 2013 року, реєстр №6847 поштових відправлень, копія кредитного договору № Е/V07888 від 13.04.2007 року, копія заяви на видачу готівки № 1 від 13 квітня 2007 року, додаток № м1 від 13 квітня 2007 року, копія договору застави № Е/V071354-2 від 01.06.2007 року, копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 44178058 від 12.05.2014 року, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], копія паспорта громадянина України [PERSON], серії [NUMBER], копія паспорта громадянина України [PERSON], серії [NUMBER], копія довідки АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ),копія банківської ліцензії № 22 від 5 жовтня 2011 року, копія витягу із статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», копія ордеру - розпорядження №1354 від 05.06.2007 року, копії платіжних доручень від 24.01.2011 року, від 21.09.2011 року, від 12.05.2011 року, від 28.02.2011 року, від 11.10. 2011 року, рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2010 року по справі № 2-1629/10, розрахунок заборгованості по кредитному договору № Е/V07888 від 01.06.20007 року станом на 12.08.2010 року в цивільній справі №2-1629/10, постанова старшого державного виконавця відділу ДВС Кельменецького РУЮ серії ВП № 22508638 від 14.10.2011 року. Судом встановлено, що між позивачем - публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та третьою особою [PERSON] 01.06.2007 року був укладений кредитний договір № Е/V071354, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 42000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 23 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.05.2010 року. Отже, між позивачем та третьою особою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно п.1.1 та 2.2.3 зазначеного вище договору [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом, відсотки та інші платежі. Пороте, відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором та не сплачував щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості і згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2010 року по справі № 2-1629/10 з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № Е/V071354 від 1 червня 2007 року в розмірі 20623,63 грн., проценти в розмірі 2752,81 грн., 1212,24 грн. пені та штрафи станом на 12.08.2010 року. Дане рішення суду набрало законної сили і згідно постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Кельменецького РУЮ серії ВП № 22508638 від 14.10.2011 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище рішення суду закінчено в зв'язку з його фактичним виконанням. Дана постанова державного виконавця чинна і не скасована в установленому порядку. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на рухоме майно в частині заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню. Проте, відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на отримання процентів за кредитним договором № Е/V071354 від 01.06.2007 року між позивачем та [PERSON] за період з 12.08.2010 року, тобто з дати від якої стягувалася заборгованість згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2010 року по справі № 2-1629/10 за вказаним вище кредитним договором по 14.10.2011 року (дата прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище рішення суду), оскільки в цей період грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинялися, і на думку суду, відповідач прострочив за вказаний період заборгованість по процентах, згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову та розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах цивільної справи №2-1629/10, в сумі 8015,06 грн. Згідно розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах цивільної справи №2-1629/10, з 10.08.2010 року по 12.08.2010 року сума прострочених процентів складає 45,83 грн. і дана сума стягнута рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2010 року по справі № 2-1629/10. До даного позову представник додав розрахунок заборгованості з 10.08.2010 року, частково, тобто за період (2 дні), за який вже стягнуто заборгованість по процентах. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову з 10.08.2010 року по 26.01.2011 роки кількість прострочених днів становить 169 і за цей період заборгованість про процентах становила 3872,66 грн. З 12.08.2010 року по 26.01.2011 року кількість прострочених днів становить 167, тому за цей період заборгованість по процентах становить 3872,66 грн. (заборгованість за 169 днів) - 45,83 грн. (заборгованість за 2 дні) = 3826,83 грн. Оскільки судом встановлено, що грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинялися лише по 14.10.2011 року, то відповідач прострочив заборгованість на 427 днів з 12.08.2010 року по 14.10.2011 року і за цей період заборгованість по процентах склала 8015,06 грн. Згідно з п. 6.1. кредитного договору [PERSON] за порушення термінів оплати зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Прострочення сплати процентів тривало 427 днів - з 12.08.2010 по 14.10.2011 року, тому сума простроченої пені становить 8015,06 х 0,2% х 427 =6844,86 грн. Разом з тим, згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача не збільшував ціну позову та розмір позовних вимог в частині пені і просив звернути стягнення на майно в частині заборгованості по пені в сумі 4105,11 грн. Згідно з п. 6.8. кредитного договору боржник [PERSON] та позивач домовились про встановлення строку позовної давності по стягненню відсотків та пені тривалістю 5 років. Згідно п. 6.6 [PERSON] зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень та 5 % від суми позову за порушення грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів. Судом встановлено, що порушення грошових зобов'язань [PERSON], передбачених договором тривало 427 днів, тому суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на рухоме майно в частині штрафів також підлягають задоволенню. Судом встановлено, що п.4.6 кредитного договору № Е/V071354 від 01.06.2007 року між позивачем та [PERSON] передбачено винагороду за розрахунково - касове обслуговування в розмірі 1% від суми кредиту, проте в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували, що позивач надавав відповідачу такі послуги в період з 12.08.2010 року, тобто з дати від якої стягувалася заборгованість згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2010 року по справі № 2-1629/10, по 14.10.2011 року. Тому суд вважає, що нарахування позивачем заборгованості по комісії в сумі 34 гривні є безпідставним. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, станом на 12.06.2014 р. заборгованість [PERSON] становить: проценти - 8015,06 грн., пеня - 4105,11 грн. та 950,97 грн. штрафів, а всього 13071,14 грн. Банк звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості по кредиту та відсотків, проте, відповідач не погасив заборгованість в повному обсязі. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором позики позивач та відповідач [PERSON] уклали 01.06.2007 року договір застави рухомого майна № Е/V071354-2. Згідно з п. 2 даного договору заставою забезпечується виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору № Е/V071354 від 01.06.2007 року. Згідно з п. 6 договору застави відповідач надав в заставу (заклад) рухоме майно - автомобіль FIAT, модель: DUСАТО, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та який належить відповідачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно п.9 договору застави сторони визначили, що вартість предмета застави складає 38000 гривень. До початку процедури звернення стягнення -подання позову до суду-позивач зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на вказаний вище предмет обтяження. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі Закон) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.25 даного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Згідно ст.26 даного Закону обтяжувач має право предмет забезпечувального обтяження відчужити шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] своєчасно виконав свої зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умови договорів, а також відповідач не надав відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України борг за кредитним договором він повернув позивачу. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню частково і в рахунок погашення заборгованості, яка складає 13071,14 грн. слід: 1. Звернути стягнення на предмет застави автомобіль FIAT, модель: DUCATO, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який належить на праві власності Відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" відповідно до ст. 26, 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; 2. Вилучити у відповідача [PERSON] та передати автомобіль FIAT, модель: DUCATO, рік випуску: 1999, тип ТЗ: пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності Відповідачу [PERSON], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) в управління публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" на період до його реалізації. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк" слід стягнути судові витрати в сумі 213 гривень 17 копійок, що узгоджується з п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Суд вважає, що вимоги позивача про надання йому прав зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ України та надання іншого, не визначеного кола повноважень, необхідних для здійснення продажу не підлягають задоволенню, оскільки такі позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки вирішення даних питань не є компетенцією суду. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не отримував кошти, оскільки такі його доводи спростовуються копією заяви на видачу готівки № 1 від 13 квітня 2007 року (а.с.12). Суд відхиляє доводи представника відповідача про заявлення позивачем вимоги про стягнення заборгованості після спливу позовної давності. Так, ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з п. 6.8. кредитного договору № Е/V071354 від 01.06.2007 року боржник [PERSON] та позивач домовились про встановлення строку позовної давності по стягненню відсотків, пені та інших платежів тривалістю 5 років. Згідно умов договору кінцевий термін повернення кредиту сторони встановили 27.05.2010 року, а згідно п.27 договору застави рухомого майна 01.06.2007 року № Е/V071354-2 термін дії цього договору - до повного виконання заставодавцем та заставодержателем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатками до нього. Таким чином, суд вважає, що позивач не допустив пропущення позовної давності. Враховуючи викладене вище, на підставі ст..253, п.1 ч.2 ст.258 ст. ст. 525,526,574,575,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України ст. 25,26,27,30 Закону України Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" ,

Outcome: partial