Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] у вересні 2015 року звернулися до суду із позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Борщівського району та обслуговуючого кооперативу «Спілка селян співвласників майна с.Урожайне» (далі по тексту [PERSON] кооператив), третьої особи реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції, в якому просять визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай колективного селянського господарства ТОВ «Сонячне», ПАП «Надія» (с/с «Урожай») № 030050, яке видано 19 травня 2015 року [PERSON] сільською радою на ім»я [PERSON] кооперативу, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА № 768888 (майно цегельного заводу: Тернопільська область, Борщівський район, с.Урожайне, вул..Цегельна, 12, загальною площею 221,8 кв.м), яке видано реєстраційною службою Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 24 липня 2015 року на ім»я [PERSON] кооперативу, стягнути судові витрати. Додатково обґрунтувавши свої позовні вимоги в заяві від 11 листопада 2015 року, позивачі вказали, що в результаті розпаювання селянської спілки «Урожай» (с.Латківці, с.Урожайне, с.Дзвенигород Борщівського району), знятої з державної реєстрації, де право на майновий пай при реорганізації селянської спілки «Урожай» отримали 595 її членів, було утворено два господарства ПАП «Надія» та ТОВ «Сонячне», останнє 5 жовтня 2006 року знято з державної реєстрації на підставі ухвали господарського суду Тернопільської області. Пайовий фонд селянської спілки «Урожай» між новими господарствами був розподілений у співвідношенні 33 та 67 відсотків і за таким же критерієм було розділене майно пайового фонду. 4 січня та 1 лютого 2004 року, відповідно, між двома групами співвласників майнових паїв було укладено договори про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, а майно передано в оренду. На підставі майнових сертифікатів, виданих [PERSON] сільською радою в 2008 році обоє позивачів стали власниками часток пайового фонду ТОВ «Сонячне» у розмірі 16,74% та ПАП «Надія» у розмірі 31,43 % та 2,30 %. Згідно протоколу засідання комісії з продажу майна ПАП «Надія» від 2 січня 2008 року та акту приймання-передачі, [PERSON] було виділено частину цегельного заводу в кількості 33 % на суму 46177 грн. та передано майно у кількості 11 найменувань на загальну суму 46120 грн. Незважаючи на це, 19 травня 2015 року [PERSON] сільською радою на ім»я [PERSON] кооперативу видано свідоцтво про право власності на майновий пай колективного селянського господарства ТОВ «Сонячне», ПАП «Надія» (селянської спілки «Урожай») № 030050 в розмірі 140403 грн., що становить 10,11 %. Використавши таке свідоцтво, [PERSON] кооператив 24 липня 2015 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на майно цегельного заводу (с.Урожайне вул..Цегелльна,12 Борщівського району). Посилаючись на вимоги ст.358 та ст.364 ЦК України, позивачі зазначають, що їм як співвласникам майна пайового фонду реорганізованого КСП «Селянська спілка «Урожай» не відомо кому саме з співвласників майна пайового фонду було виділено майно цегельного заводу; не відомо про існування спілки громадян співвласників майна реорганізованої селянської спілки «Урожай». Стверджують, що [PERSON] кооператив ніколи не був співвласником розпайованого майна селянської спілки «Урожай», а тому свідоцтво № 0300050 є незаконним і таким, що видано посадовими особами [PERSON] сільської ради з перевищенням наданих їм повноважень. Також стверджують, що ніхто і ніколи не проводив будь-яких зборів співвласників майна реорганізованої селянської спілки «Урожай» щодо виділення окремої частки майна в натурі окремій частині співвласників майна та не приймав відповідних рішень; відомості про виділення вказаного майна в натурі [PERSON] кооперативу, які засвідчено в сертифікаті про право власності на майновий пай [PERSON], не відповідають дійсності; спілки громадян співвласників майна реорганізованої КСП «Селянська спілка «Урожай» не існувало, як і [PERSON] ніколи не обирався її головою; печатка, яка проставлялася на свідоцтві про право власності на майновий пай, виданого на ім»я [PERSON] кооперативу і засвідчує підпис [PERSON], є сфальсифікованою і такою, що не відповідає існуючій юридичній особі. Ухвалою суду від 25 січня 2016 року позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] сільської ради Борщівського району, обслуговуючого кооперативу «Спілка селян співвласників майна с.Урожайне» в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай за заявою позивачів залишено без розгляду. Відповідач обслуговуючий кооператив «Спілка селян співвласників майна с.Урожайне» подав письмове заперечення на позов, в якому зазначив, що 8 листопада 2007 року збори співвласників майнових паїв колишньої селянської спілки «Урожай» прийняли рішення про виділення 42 пайовикам майна цегельного заводу та доручили комісії по розпаюванню провести таке виділення. 1 квітня 2009 року комісія по врегулюванню майнових відносин співвласників майнових паїв визначеним групам пайовиків виділила частини майна цегельного заводу та за актами прийому-передачі передала пайовикам. Відмітки про виділення майна були зроблені у свідоцтвах про право власності на майновий пай кожного пайовика. 18 травня 2015 року ці пайовики передали [PERSON] кооперативу майнові паї шляхом укладення відповідного договору та складання на підставі нього акту прийому-передачі майнових паїв. На підставі поданих документів, договору, акту, свідоцтв про право власності на майновий пай, 19 травня 2015 року [PERSON] сільською радою [PERSON] кооперативу було видане єдине свідоцтво про право власності на майновий пай № 030080 і з цих підстав останній набув права на майнові паї колишнього КСП «Селянська спілка «Урожай». Того ж дня комітетом по врегулюванню майнових відносин співвласників майнових паїв спілки громадян співвласників майна реорганізованого КСП «Селянська спілка «Урожай» [PERSON] кооперативу було виділено в натурі майно цегального заводу та передано за актом прийому-передачі, про що була зроблена відповідна відмітка у свідоцтві. А 24 липня 2015 року за [PERSON] кооперативом було зареєстроване право власності на майно цегельного заводу. Вважає, що останній правомірно набув право власності на майно цегельного заводу, а позивачами не наведено підстав та посилання на норми закону, згідно яких правочин, а саме свідоцтво про право власності на майновий пай та свідоцтво про право власності на нерухоме майно повинні бути визнані недійсними. Представник позивачів за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що предметом спору є свідоцтво про право власності, видане державним реєстратором на ім»я відповідача [PERSON] кооперативу. Вважає, що спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Дії державного реєстратора не вважає протиправними, оскільки усі документи, необхідні відповідно до переліку для реєстрації права власності, [PERSON] кооперативом були подані. Одночасно вказує, що документи, подані [PERSON] кооперативом, є нікчемними, інформація, що міститься в таких документах, є абсурдною. А тому, державним реєстратором не вірно було видано свідоцтво про право власності на майно цегельного заводу на ім»я [PERSON] кооперативу, чим порушено право позивачів на це ж майно. Зокрема, зазначає, що фактично ніхто нікому майно цегельного заводу в натурі не виділяв. Так, протокол зборів співвласників пайового фонду, за яким на зборах 8 листопада 2007 року нібито обрано комісію по врегулюванню майнових відносин і яка б мала виділяти майно в натурі, не може бути взятий до уваги, оскільки збори були неправомочні. На зборах були присутніми 333 пайовики, коли таких в дійсності є 595 осіб. Така обставина була встановлена і рішенням Борщівського районного суду від 23 травня 2008 року. Навіть такі збори співвласників майнових паїв не приймали рішення, яким би уповноважили комісію по врегулюванню майнових відносин на виділення майна в натурі певній групі пайовиків, в тому числі і групі з 49 пайовиків. А тому посилання відповідачів на усі послідуючі рішення такої комісії є нікчемними, в тому числі і рішення комісії від 01 квітня 2009 року. Не відбувалося зборів співвласників майнових паїв і 10 квітня 2013 року, де, в першу чергу, мали бути запрошені власники майнових паїв [PERSON] та [PERSON] Є нікчемними і документи, за якими начебто спілка громадян співвласників майна реорганізованого КСП «Селянська спілка «Урожай», невідомо ким та коли утворена, 19 травня 2009 року прийняла рішення про виділення майна цегельного заводу в натурі. Заслуговує на увагу і той факт, що в переліку документів [PERSON] кооперативом було подано свідоцтво про право власності на майновий пай, на звороті якого зроблено відмітку про виділення останньому в натурі майна цегельного заводу, яку підписав та проставив печатку голова спілки громадян співвласників майна реорганізованого КСП «Селянська спілка «Урожай» [PERSON], якого ніхто не обирав. До матеріалів справи долучено копію Статуту громадської організації, яка була створена в 2004 році. Метою організації є захист прав співвласників майна. Однак така громадська організація не наділена правом виділення майна в натурі, а тому протокол за 2015 рік засідання комітету, що діяв на підставі цього Статуту, не може бути прийнятий до уваги, оскільки такий комітет не мав права виділяти майно в натурі. За цих обставин, оскільки таке виділення майна є незаконним, свідоцтво про право власності на майновий пай, де є відмітка про виділення майна в натурі неправомочним комітетом, також є незаконним. Окрім цього, у свідоцтвах пайовиків, які об»єдналися, не було зроблено відмітки про виділення їм майна в натурі і про те, що вони мають частку в майні цегельного заводу. Доказом того, що майно цегельного заводу не було виділено в натурі свідчить і той факт, що 18 травня 2015 року укладався договір не щодо продажу майна, а щодо переуступки права власності на майновий сертифікат. Сам цей договір і свідоцтва кожного з пайовиків про право власності на майнові паї, в яких відсутня відмітка про виділення майна в натурі, як додатки до договору від 18 травня 2015 року, свідчать про те, що обслуговуючий кооператив придбав майнові сертифікати, а не виділене в натурі майно цегельного заводу. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] за довіренністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Представник відповідача обслуговуючого кооперативу «Спілка селян співвласників майна с.Урожайне» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, підтримав письмові заперечення відповідача та пояснив, що позивачі в позовних вимогах не навели жодних підстав для визнання дій посадової особи, яка видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, незаконними при оформленні документа, що оспорюється. Натомість позивачі вдалися до надання юридичної оцінки тим документам, що стали підставою для прийняття посадовою особою рішення про видачу свідоцтва, не ставлячи вимог до суду дати таку оцінку останньому. Окрім цього, просить прийняти до відома той факт, що реформуванню підлягало саме господарство селянська спілка «Урожай». Послідуючі господарства, що утворилися, ПАП «Надія» та ТОВ «Сонячне», уклавши із пайовиками реформованого господарства договори спільного володіння, користування і розпорядження їх майном, отримали таке майно лише в оренду, а тому кожне з цих господарств самостійно розпоряджатися таким майном не мали права. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в жодне з судових засідань не прибув, причин неявки не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не подав. Представник третьої особи без самостійних вимог реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції в судове засідання не з»явився. Останнім подані заяви про розгляд справи у відсутності представника РУЮ. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами, оцінивши докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач - обслуговуючий кооператив «Спілка селян співвласників майна с.Урожайне» відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії та номер СТА 768888, що видане реєстраційною службою Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 24 липня 2015 року, індексний номер: 41166343, а також [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії та номер ЕКВ 557138, виданого 24 липня 2015 року реєстраційною службою Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, державний реєстратор [PERSON], індексний номер витягу: 41172043, є власником майна цегельного заводу, що розташований у с.Урожайне вул.Цегельна, 12 Борщівського району Тернопільської області, до складу якого входять: піч (14 камер) та сім навісів, загальною площею 221,8 кв.м. Предметом спору, як вказує сторона позивача, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ зі змінами станом на 01 липня 2015 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно є офіційним документом встановленого зразка, видається державним реєстратором речових прав на нерухоме майно під час державної реєстрації та підтверджує юридичний факт виникнення права власності на нерухоме майно. Правом власності, згідно ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом (ст.328 ЦК України). Згідно листа Державної реєстраційної служби України від 06 червня 2014 року № 9299/05-15-14 «Щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств», підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про виділення майна в натурі, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою, та акт приймання-передавання майна, підписаний підприємством-правонаступником (користувачем). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно згідно п.24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі Порядок) формує державний реєстратор органу державної реєстрації прав у випадках, установлених законом, після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру. Рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації державний реєстратор приймає за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав (п.20 Порядку). Позивачі, не ставлячи будь-яких вимог до державного реєстратора прав, який по своїй суті є особою, уповноваженою на встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відповідності повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що передбачено чинною на 24 липня 2015 року статтею 9 Закону України від 01 липня 2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в своїх поясненнях та доводах дають юридичну оцінку документам, які поступили на вивчення державному реєстратору прав, і у зв»язку з їх, в тому числі, невідповідністю один одному, не відповідністю повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, вказують, що свідоцтво про право власності державним реєстратором прав було видано не вірно та просять визнати його недійсним. Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У пункті 8 постанови № 8 від 20 травня 2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" Пленум Вищого адміністративного суду України вказав, що, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. За таких обставин та беручи до уваги те, що стороною позивача проігноровано розяснене судом право залишення позову без розгляду та закриття провадження у справі у зв»язку з непідвідомчістю справи даному суду, суд вважає, що в задоволенні вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] кооперативу «Спілка селян співвласників майна с.Урожайне», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в порядку цивільного судочинства слід відмовити. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Відповідно до положень ст. 11 ЦК цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обовязки. Позивачі, обґрунтовуючи своє порушене право власності на майно цегельного заводу, що є майном пайового фонду реформованого КСП «Селянська спілка «Урожай», посилаються на те, що згідно протоколу засідання комісії з продажу майна ПАП «Надія» від 2 січня 2008 року було вирішено виділити [PERSON] частину цегельного заводу в кількості 33% на суму 46177 грн., до якого входять, в тому числі, піч кільцева на 14 камер та сім під навісів, і що дане майно було передано [PERSON] по акту приймання-передачі. В судовому засіданні, як доказ виділення [PERSON] майна цегельного заводу, стороною позивачів долучено протокол № 1 від 02 січня 2008 року засідання комісії спілки співвласників майнових часток (паїв) с/с «Урожай» (33,08%), а не комісії з продажу майна ПАП «Надія». Одночасно позивачі в судовому засіданні не обґрунтували повноважень ні одної, ні другої комісії, яка нібито виділила [PERSON] майно в натурі. Також, обґрунтовуючи своє порушене право, позивачі одночасно забувають про свої доводи в судовому засіданні тому факту, що ніхто нікому майно цегельного заводу в натурі не виділяв, що загальні збори співвласників майнових паїв, що проходили 8 листопада 2007 року, були неправомочними, наполягають, що усі рішення зборів не є чинними, що рішення про уповноваження комісії по врегулюванню майнових відносин по виділенню майна в натурі загальними зборами не приймалися. За таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною позивачів не доведено, що останні набули права власності на майно цегельного заводу, як пайового майна реорганізованого КСП «Селянська спілка «Урожай» в порядку, передбаченому Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 "Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств", зареєстрованим в Міністерстві юстиції від 04 квітня 2001 року за № 306/5496, та що такі їх права були порушені саме відповідачем [PERSON] кооперативом. Окрім того, в аналізі практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України Верховний Суд України вказав наступне: що стосується свідоцтв про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, виданих субєктами владних повноважень, то питання про їх недійсність (незаконність) може вирішуватися із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК, п. «ґ» ч. 3 ст. 152 ЗК, якщо це призводить до порушення, оспорення або невизнання цивільного права чи інтересу. Проаналізувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що стороною позивачів не наведено обґрунтованих підстав для вирішення питання про недійсність свідоцтва про право власності на нерухоме майно із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених, в тому числі, п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України. За таких обставин з задоволенні позову слід відмовити. На підставі Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на 24 липня 2015 року, ст.ст.1, 11, 15, 16, 316, 319, 328 ЦК України та,

Outcome: dismissed