Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У липні 2018 року СФГ «Олександрівське» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про повернення безпідставно одержаних грошових коштів, відповідно до ст.1212 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що між СФГ «Олександрівське» та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 20.03.2006 року, зареєстрований Харківською філією ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2006 року за № 040669600012. Згідно вказаного договору [PERSON] передав в оренду СФГ «Олександрівське» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3246 га, кадастровий №6323155600:06:001:0131, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІV-ХР №059031. СФГ «Олександрівське» переплатило [PERSON] орендну плату за 149 днів 2016 року, та за 2017 і 2018 роки повністю. Згідно з умовами договору оренди землі від 20.03.2006 року, укладеного між [PERSON] та СФГ Олександрівське, орендна плата за 2016 рік становила - 1410,86 грн. Відповідно за 1 день 2016 року орендна плата складала 3,85 грн., а тому за 149 днів 2016 року [PERSON] було переплачено - 574,37 грн., за 2017 рік орендна плата була сплачена в сумі 1410,86 грн., а за 2018 в сумі 8650,93 грн. Таким чином, загальна сума коштів, безпідставно отриманих [PERSON] від СФГ «Олександрівське» разом складає - 10636,16 грн. [PERSON] добровільно не повернув СФГ «Олександрівське» суму основного боргу з безпідставно отриманих ним коштів, позивач додає до цієї основної суми боргу також нараховані на неї 3% річних і інфляційних втрат за весь період починаючи з 04.08.2016 року і по 24.07.2018 року. Таким чином, сума заборгованості відповідача, [PERSON] , перед СФГ «Олександрівське» становить 10636,16 грн.(десять тисяч шістсот тридцять шість грн. 16 коп.), 629,42 (шістсот двадцять дев`ять грн. 42 коп.), 3% річних, 2886,65 (дві тисячі вісімсот вісімдесят шість грн. 65 коп.) інфляційних витрат, а всього в сумі - 14152,23 грн. (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят дві грн. 23 коп.) Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася в клопотанні поданому до суду просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить висновку. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Судом встановлено, що 20.03.2006 року між СФГ «Олександрівське» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, зареєстрований Харківською філією ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2006 року за № 040669600012. Згідно вказаного договору [PERSON] передав в оренду СФГ «Олександрівське» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3246 га, кадастровий №6323155600:06:001:0131, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІV-ХР №059031. Згідно п.9 вказаного договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 823,92 грн. за один рік, або сільськогосподарською продукцією за ціною державних закупівельних цін на момент розрахунку. Згідно Указу Президента від 19.08.2008 року, №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» СФГ «Олександрівське» збільшено розмір орендної плати за оренду землі до 3% з 2009 року. У зв`язку з закінченням строку дії вищевказаного договору оренди землі, СФГ «Олександрівське» було направлено на ім`я [PERSON] повідомлення від 06.06.2016 року № 37 про поновлення вказаного договору оренди землі на новий строк 10-ти річний строк шляхом укладення додаткової угоди про це. [PERSON] надіслав повідомлення 13.06.2016 року про відмову від поновлення договору оренди землі. Відповідно до листа Південної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області від 03.01.2017 року №1/10/20-16-13-01, у 2011 році СФГ «Олександрівське» було здійснено виплату орендної плати [PERSON] у сумі 9876 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку) у розмірі 1481,40 грн. Згідно вказаного листа СФГ «Олександрівське» було виплачено [PERSON] орендну плату за 2015 рік у сумі 8650,93 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб у сумі 1297,64 грн. За оренду землі у 2011 році СФГ «Олександрівське» було сплачено [PERSON] орендну плату у розмірі 8394,60 грн. за 6 років оренди землі по вищевказаному договору. Виплата вищевказаної суми здійснена на підставі видаткового касового ордеру СФГ «Олександрівське» від 26.04.2010 року. Таким чином, орендна плата за один рік за шестирічний термін оренди з урахуванням обов`язкових платежів становить: 1399,10 грн. = 8394,60 грн : 6 років. Згідно договору оренди землі від 20.03.2006 року, зареєстрованого Харківською філією ДП Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2006 року за №040669600012, укладеного між СФГ «Олександрівське та [PERSON] , земельна ділянка знаходилася в оренді СФГ «Олександрівське» до 04.08.2016 року. Строк оренди земельної ділянки по вищевказаному договору за період з 01.01.2016 року по 04.08.2016 року становив 216 днів. СФГ «Олександрівське» зазначило, що переплатило [PERSON] орендну плату за 149 днів 2016 року, та за 2017 і 2018 роки повністю. СФГ «Олександрівське» було направлено [PERSON] вимогу від 15.02.2018 року № 6 про повернення суми боргу щодо переплати орендної плати у розмірі 13903,94 грн. по вищевказаному договору оренди землі. На вказану вимогу [PERSON] було надано зустрічну вимогу про повернення боргу від 27.03.2018 року, у сумі 9206,63 грн. Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на положення ст. 1212, 1214 ЦК України. Крім того, позивач вказував, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як встановлено судом, за оренду землі за період з 2011 року по 2016 рік СФГ «Олександрівське» було сплачено орендну плату у розмірі 8394,60 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку) за 6 років оренди землі по вищевказаному договору з 2011 року по 2016 рік. Виплата вищевказаної суми здійснена на підставі видаткового касового ордеру СФГ «Олександрівське» від 26.04.2010 року. У 2015 році СФГ «Олександрівське» було здійснено виплату орендної плати [PERSON] по вищевказаному договору продукцією на 8650,93 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб (прибуткового податку на дату розрахунку). Як свідчать матеріали справи, договір оренди землі від 20.03.2006 року був укладений строком на 10 років (п. 8 вказаного договору). 13.06.2016 року [PERSON] надіслав повідомлення про відмову від поновлення договору оренди землі. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі змісту частини першої статті 1212 ЦК України отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі № 212/3593/16-ц, провадження 61-60св17, від 20 березня 2019 року у справі № 634/727/16-ц, провадження № 61-21749св18). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні відносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Як свідчить аналіз матеріалів даної справи, відповідач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а саме за існування договірних відносин щодо оренди землі. Згідно статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платник орендної плати - орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України). Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка. Крім цього, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Аналіз наведених положень ПК України, Закону України "Про оцінку земель" та Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати. Згідно п. 10 договору оренди землі від 20.03.2006 року обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивне залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Більше того, різні числові показники індексації нормативної грошової оцінки та індексу споживчих цін за 2016, 2017, 2018 роки підтверджують відмінність цих двох показників. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі"). Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата). Відповідно до пункту 10 договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що не враховано позивачем. Шляхом множення індексу споживчих цін встановлено, що інфляція за 2006 рік становить 11,60%; за 2007 рік - 16, 60%; за 2008 рік - 22,30%; за 2009 рік - 12,30%;, за 2010 рік - 9, 10%;, за 2011 рік - 4, 60%;, за 2012 рік - відсутня; за 2013 рік - 0, 50%; за 2014 рік - 24,90; за 2015 рік - 43,30%; за 2016 рік - 12,40%. Зазначені обставини не були враховані позивачем, інфляція не взята до уваги при визначенні розміру орендної плати. Розрахувавши орендну плату із застосуванням індексів інфляцій за період з 2011 року по 2016 рік, судом не встановлено будь-якої переплати на користь відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed