Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та просить стягнути з відповідачів заборгованість по заробітній платі в сумі 3345,78 гривень, компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату в сумі 2993,69 гривень, 5000 гривень моральної шкоди та судові витрати. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що згідно наказу від 16.01.1992 року вона прийнята на роботу до відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської Державної аграрної академії офіціантом. Починаючи з січня 2015 року їй не виплачується заробітна плата і заборгованість за січень-березень 2015 року складає 3345,78 гривень. Крім того, у зв'язку з невиплатою їй заборгованості по заробітній платі вона має право на індексацію, розмір якої складає 2993,69 гривень. У зв'язку з невиплатою заробітної плати позивач змушена докладати зусиль на пошук коштів для проживання, взяла кредит, а отже діями відповідачів їй завдана шкода, розмір якої складає 5000 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача відокремленого підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що на даний час проводиться процедура ліквідації структурного підрозділу, фінансування частково здійснюється з фонду соціального страхування, а оскільки відсутні кошти, то виплатити заробітну плату не має можливості. Представники відповідача Полтавської державної аграрної академії пояснили суду, що вони не є належними відповідачами по даній справі, оскільки трудові відносини у позивача виникли саме з відокремленим структурним підрозділом, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача. Крім того, фінансування академії здійснюється з бюджету і в кошторисі не передбачені кошти на заробітну плату працівникам структурного підрозділу, тому просили суд відмовити в частині позовних вимог, які пред'явлені до них. Представник відповідача Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що позивач не перебуває в трудових відносинах з фондом, отже підстави для стягнення з них заборгованості по заробітній платі відсутні. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноваженим ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 2 Закону України " Про оплату праці" структуру зарплати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. З вимог п. 1.3 Розділу 1, п. 2.2.7 Розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2004 року, вбачається, що суми виплат, пов'язаних з індексацію заробітної плати, входять до структури заробітної плати. Таким чином індексаційні нарахування на грошові доходи позивача є складовою частиною її заробітної плати. Згідно ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в періоди між переглядами розміру заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2003 року та постанови КМ України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи населення (заробітна плата) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, і проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Із записів у трудовій книжці позивача вбачається, що вона була прийнята на роботу в санаторій профілакторій Полтавського сільськогосподарського інституту в 1992 році, а в 2009 році прийнята на роботу у відокремлений підрозділ санаторію - профілакторію Полтавської державної аграрної академії офіціантом, де і працює на даний час. Згідно розрахункових листів за січень 2015 року розмір заборгованості по заробітній платі складає 1834,50 гривень, за лютий 2015 року 550,35 гривень, за березень 2015 року 960,93 гривень, а всього 3345,78 гривень. Згідно розрахункового листа за травень 2015 року [PERSON] нарахована індексація за січень -березень 2015 року в сумі 1011,52 гривні. Згідно наказу від 25.02.2015 року "Про закриття відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії" створено ліквідаційну комісію з метою ліквідації структурного підрозділу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває в трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії. Відокремлений Структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії діє на підставі положення затвердженого ректором Полтавської державної аграрної академії 22.02.2012 року. Згідно п.1.2. даного положення санаторій-профілакторій є структурним підрозділом Полтавської державної аграрної академії з окремими правами юридичної особи. Санаторій має самостійний баланс, рахунок в установі банку. Згідно п.2.3. положення санаторій - профілакторій має рахунки в установах банку, круглу печатку із своєю назвою та штам, несе відповідальність в суді. Згідно п.4.1. головний лікар санаторію-профілакторію має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників санаторію-профілакторію. Таким чином, суд приходить до висновку, що належним відповідачем по даній справі є відокремлений структурний підрозділ санаторію профілакторію Полтавської Державної аграрної академії. Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3345,78 гривень. Заперечення представника відповідача відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії щодо відсутності фінансування та те, що відокремлений підрозділ перебуває в стадії ліквідації судом не прийняті до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, відповідно до ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Позовні вимоги в частині стягнення компенсації в сумі 2993,69 гривень підлягають до часткового задоволення на суму 1011,52 гривень, що підтверджується розрахунковим листом за травень 2015 року. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі та гідності, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, інших цивільних прав. Відповідно до п.9 Пленуму ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами від 25.05.01 р.) „розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, ступінь зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості". В ході судового засідання встановлено, що позивач зазнала суттєвих змін в своєму життя через невиплату їй заробітної плати, вона була змушена оформити кредитку та сплачувати відсотки, оскільки була позбавлення засобів до існування. Аналізуючи всі докази по справі, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка спричинена позивачу внаслідок невиплати їй заробітної плати на протязі п'яти місяців складає 2000 гривень. Також суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем присуджених для позивача сум належить утримати з них передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, та Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., від сплати якого згідно закону звільнена позивач. В частині позовних вимог до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Полтавської Державної аграрної академії відмовити.

Outcome: partial