Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.06.2015 року близько 01 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном ізотермічним - С марки "КАМАЗ-53212", реєстраційний номер [NUMBER] , на ділянці автодороги Р-62, що в с. Тюдів, Косівського району, Івано-Франківської області, в напрямку м Чернівці порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з мопедом марки "Дельта" під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток тазу, правої та лівої сідничних кісток, багато відламкових переломів правої та лівої лобкових кісток з частковим розривом лобкового симфізу, які супроводжувались розривом мембранозного відділу уретри (перетинкової частини уретри), яка ускладнилась повною затримкою сечі із раною правого стегна, рани пахової ділянки із переходом на калитку до анального отвору, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини лівого стегна відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані обставини встановлені вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі № 347/1667/16 від 10.10.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді - 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. З 22.10.2015 року до 01.11.2016 року, після первинного огляду, позивачу встановлена 1А (перша "А") група інвалідності. В подальшому, після повторних оглядів, позивачу теж встановлювалась інвалідність першої групи а також з 01.11.2017 року по 01.01.2020 року позивачу встановлена вже друга група інвалідності. Відповідно до п. 13 виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0626544, в якому зазначається висновок про умови та характер праці, позивач потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування. Такий догляд за позивачем в справі здійснювала його мати, [PERSON] . Після дорожньо-транспортної пригоди позивач постійно перебував у медичних закладах, потребував лікування, йому було проведено ряд операцій, та на лікування, оперативне втручання було витрачено значну суму коштів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно шкоду здоров`ю, в тому числі [PERSON] втратив працездатність. На момент дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] не працював, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . [PERSON] у 2012 році закінчив професійно-технічне училище №36 смт. Кути і здобув професію тракториста-машиніста сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва (категорії "А", "В", "С"), слюсаря з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водія автотранспортних засобів (категорія "С"). Копія диплому кваліфікованого робітника [NUMBER] та трудової книжки [NUMBER] додається. Цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу "КАМАЗ-53212", реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Однак при зверненні позивача 14.03.2018 року із заявою на виплату страхового відшкодування, яке складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності; відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (1А група інвалідності); відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, йому відмовлено у таких виплатах з підстав що всі витрати були відшкодовані винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому, з метою досудового врегулювання спору, представник позивача звернувся до відповідача з заявою про долучення до матеріалів страхової справи пояснень потерпілого від 17.08.2018 року де зазначено, що водієм забезпеченого транспортного засобу «КАМАЗ 53212» з номерним знаком [NUMBER] [PERSON] відшкодовано витрати на лікування в розмірі 60000 грн. під час перебування в медичному закладі та, в подальшому, відшкодовано витрати на лікування в розмірі 50000 грн. на час розгляду кримінальної справи в суді, з метою написання потерпілим розписки про відсутність претензій до обвинуваченого [PERSON] , адресованої суду, за для наявності позитивної характеристики особи обвинуваченого та врахування цього при призначенні покарання судом. [PERSON] обіцяв допомагати й надалі, проте цього не робив. Потерпілий [PERSON] не звертається з вимогами про відшкодування витрат на лікування до страховика, проте, просить відшкодувати шкоду, яка залишилась невідшкодованою відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 07.03.2018 року. Відповідач повторно відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на преюдиційність вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі № 347/1667/16 від 10.10.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, про що повідомив представника позивача листом від 31.05.2019 року за вих. №4411. Вважає відмову відповідача протиправною та такою, що порушує право на відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю потерпілого. Просить позов задоволити. Позивач в справі в судове засідання не з`явився, від представника позивача [PERSON] поступила заява в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Проти розгляду справи в заочному провадженні не заперечує. Представник відповідача про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Подав суду письмовий відзив яким не визнає позовні вимоги та просить в позові відмовити. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 12.11.2019 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити часково з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України кожний має право на судовий захист. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні 26.06.2015 року близько 01 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном ізотермічним - С марки "КАМАЗ-53212", реєстраційний номер [NUMBER] , на ділянці автодороги Р-62, що в с. Тюдів, Косівського району, Івано-Франківської області, в напрямку м Чернівці порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з мопедом марки "Дельта" під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток тазу, правої та лівої сідничних кісток, багато відламкових переломів правої та лівої лобкових кісток з частковим розривом лобкового симфізу, які супроводжувались розривом мембранозного відділу уретри (перетинкової частини уретри), яка ускладнилась повною затримкою сечі із раною правого стегна, рани пахової ділянки із переходом на калитку до анального отвору, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини лівого стегна відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані обставини встановлені вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі № 347/1667/16 від 10.10.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді - 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. (а.с. 9-10, 1-12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, за загальним правилом відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України, відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, з 22.10.2015 року до 01.11.2016 року, після первинного огляду, позивачу встановлена 1А (перша "А") група інвалідності, що підтверджується копією виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0626544 від 30.07.2012 року (а.с.13). В подальшому, після повторних оглядів, позивачу в справі, [PERSON] теж встановлювалась інвалідність першої групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 13.01.2017 року (а.с.14) , а також з 01.11.2017 року по 01.01.2020 року позивачу встановлена ІІ (друга) група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1078643 (а.с.15) . Як вбачається із виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0626544, зокрема відповідно до п. 13 в якому зазначається висновок про умови та характер праці, позивач [PERSON] потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 21.12.2017 року №3693 (а.с.16) , виданій [PERSON] , матері позивача, Вербовецькою сільською радою, до складу сім`ї [PERSON] входять вісім детей, в тому числі її старший син [PERSON] за яким вона на дату видачі довідки продовжувала здійснювати догляд. Сім`я проживає в незакінченому будівництвом житловому будинку в с. Вербовець, Косівського району, Івано-Франківської області. Після дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] постійно перебував у медичних закладах, потребував лікування, йому було проведено ряд операцій, що підтверджено долученими до матеріалів справи виписками із медичної картки та виписками - епікриз (а.с.17-21). На лікування позивача та на оперативне втручання було витрачено значну суму коштів. Так, долученими до матервіалів справи виписками із медичної картки та виписками - епікриз (а.с.17-21) стверджено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно шкоду здоров`ю, в тому числі [PERSON] втратив працездатність. На момент дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] не працював, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . [PERSON] у 2012 році закінчив професійно-технічне училище №36 смт. Кути і здобув професію тракториста-машиніста сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва (категорії "А", "В", "С"), слюсаря з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водія автотранспортних засобів (категорія "С"), підтвердженням чого є копія диплому кваліфікованого робітника [NUMBER] та трудової книжки [NUMBER] (а.с.22, 23) . Цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу "КАМАЗ-53212", реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ "Українська Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" , що підтверджено полісом № АІ7555032 (а.с.24) При зверненні позивача 14.03.2018 року із заявою на виплату страхового відшкодування, яке складається з відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності; відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (1А група інвалідності); відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, йому відмовлено у таких виплатах з підстав що всі витрати були відшкодовані винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Як передбачено ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Отже, за змістом долучених до матеріалів справи письмових документів, зокрема із виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0626544, [PERSON] встановлено І (першу) А групу інвалідності та визнано таким, що потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування. Вказаний факт відповідачем ПрАТ Українська страхова компанія Княжа Вієна Іншуранс Груп не спростувало. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відповідно до положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22, 31, 35, 36 Закону, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи… Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договорів добровільного страхування наземних транспортних засобів та обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договори укладаються з метою забезпечення, як своїх прав, так і прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів та обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Так як, шкоду завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачу, відповідно до Закону, покладається на страховика. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я… Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 26.2 ст. 26 Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення І групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку… Внаслідок шкоди, завданої здоров`ю після дорожньо-транспортної пригоди позивач став непрацездатним. Встановлення 1 А групи інвалідності зумовило стійку втрату працездатності та необхідність стороннього догляду, що підтверджено випискою з акту огляду МСЕК (а.с.13) . Позивач втратив можливість працювати та отримувати доходи своєю працею. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня -1218 гривень. Оскільки позивачу встановлено І групу інвалідності то, відповідно до Закону, відповідач як страховик, повинен виплатити 36*1218 грн. =43848 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок стійкої втрати працездатності. Окрім того відповідно до ст. 26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, відповідач зобов`язаний був відшкодувати позивачу 43848грн.*5%=2192.4 грн. моральної шкоди. Таким чином, суд вважає підставними позовні вимоги позивача в частині стягнення із відповідача в користь [PERSON] 43848 грн. відшкодування шкоди, завданої здоров`ю внаслідок стійкої втрати працездатності з 22.10.2015 року до 01.11.2016 року та 2192.4 грн. моральної шкоди, що в загальному становить 46040.4 грн. Разом із тим позовна вимога [PERSON] в частині стягнення із відповідача 17596, 28 грн - пені, 1487,00 - 3% річних та 4403, 82 грн - інфляційних витрат , то в цій частині не підлягає задоволенню як не доведена в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір та витрати понесені на професійну правничу допомогу, що підтверджено квитанціями а.с.38, 72. На підставі наведеного ст.ст. 1166, 1187, 1195 ЦК України, ст.ст. 3, 9, 23, 26, 26-1, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: approved