Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася в суд до відповідача з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 11 червня 1998 року між нею та відповідачем було укладено договір № 480/1 купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], який був укладений на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 480/1 від 11 червня 1998 року та зареєстрований 12 червня 1998 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 254. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки позивачка не має можливості розпорядитися купленим нею на законних підставах у свій час нерухомим майном, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально, позивачка змушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був сповіщений через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя", а тому вважається повідомленим належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи: Товарна біржа "Українська біржа нерухомості" в судове засідання не з'явився, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою „адресат вибув". Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 480/1 купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], який був укладений на Товарній біржі "Українська біржа нерухомості", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 480/1 від 11 червня 1998 року та зареєстрований 12 червня 1998 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 254. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачка уплатила продавцю вартість будинку, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користується ним, а відповідач отримав оплату договірної вартості будинку, звільнив його від побутового майна та здійснив виселення з нього. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003 р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved