Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них народилась донька, яка після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Позивач зазначила, що з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Вказала, що сама утримує та піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З метою виїзду за кордон з дитиною для відпочинку та оздоровлення, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати письмовий дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовився без будь-яких причин надати такий дозвіл. В ході судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги та просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, в тому числі в Італійську Республіку, неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], терміном з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2018 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за свої відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], відповідно до виписки з реєстру актів про народження (а.с.11). Згідно рішення Жтомирського районного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Дитина проживає з матір'ю - [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області за №437 від 02 березня 2017 року (а.с.15). Згідно довідки №913 від 01 березня 2017 року [PERSON], [INFO], у 2016/2017 навчальному році є зарахованою до секції В дитячого садка м.Савона (а.с.19). У відповідності до частини другої статті 150 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Таким чином, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне надати тимчасовий дозвіл на виїзд [PERSON] до Італійської Республіки без дозволу та супроводу батька.

Outcome: approved