Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі, яка народилася [INFO] та дитини жіночої статі, яка народилася [INFO] , на тимчасово окупованій території України. Свою заяву мотивує тим, що [INFO] року у м. Алушта Автономної Республіки Крим, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, його донька [PERSON] народила хлопчика. [INFO] у м. Алушта Автономної Республіки Крим, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, його донька [PERSON] народила дівчинку. Батьком дітей є [PERSON] . [PERSON] не має можливості зареєструвати факти народження дітей та отримати свідоцтво про народження дітей українського зразка, оскільки документи, що підтверджують такий факт видані нелегітимними органами, які фактично діють на території Автономної Республіки Крим. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, разом із заявою надав клопотання про розгляд заяви за його відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином - шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду, разом із заявою надав клопотання про розгляд справи без його участі, просив задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, разом із заявою надала клопотання про розгляд справи без її участі, просила задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено у судовому засіданні 07 липня 2016 року у [PERSON] народився хлопчик, вагою 3690г. дитина народилася доношеною, при одноплідних пологах, дана вагітність друга, пологи - перші, про що свідчить копія медичного свідоцтва про народження серії 35 № 004796, виданого 08.06.2016 (на мові оригіналу) "Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республики Крым "Алуштинская центральная городская больница", копія виписного епікризу, виданого 11.07.2016 (на мові оригіналу) ГБУЗ РК "Алуштинская ЦГБ", копія довідки, виданої 06.03.2019, на (мові оригіналу) "Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республики Крым "Алуштинская центральная городская больница ". [INFO] у [PERSON] народилася дівчинка, дитина народилася доношеною, пологи - другі, про що свідчить копія довідки, виданої 06.03.2019, на (мові оригіналу) "Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республики Крым "Алуштинская центральная городская больница ". [PERSON] перебуває з 27.09.2014 у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого (на мові оригіналу) "Алуштинским городским отделом записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым". Заявник є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 27.02.1988 Широкоярською сільською радою Чернігівського району Запорізької області, копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого (на мові оригіналу) "Алуштинским городским отделом записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым". [PERSON] звернулася до Токмацького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, із заявами про державну реєстрацію народження дітей у [PERSON] , однак заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження, що підтверджується довідкою про відмову у проведенні державної реєстрації народження від 05.04.2019 № 194/17.23-06-106, від 05.04.2019 № 195/17.23-06.106, оскільки для підтвердження факту народження дітей було пред`явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.49 Цивільного кодексу України актом цивільного стану є народження фізичної особи. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно ч.4, 8 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду. Орган державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в державній реєстрації народження, мотивуючи відмову доцільністю провести її в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження копії такого рішення або будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в день її пред`явлення заявником. Частиною 1 п. 7 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.1 ст.317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.2 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України визначено поняття тимчасово окупованої території : сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Щодо прийняття до уваги в якості доказів: копії медичного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.06.2016 (на мові оригіналу) «Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республики Крым "Алуштинская центральная городская больница ", копії виписного епікризу, виданого 11.07.2016 (на мові оригіналу) «ГБУЗ РК "Алуштинская ЦГБ", копії довідки, виданої 06.03.2019, на (мові оригіналу) "Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республики Крым "Алуштинская центральная городская больница ", копії довідки, виданої 06.03.2019, на (мові оригіналу) "Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республики Крым "Алуштинская центральная городская больница ", суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих органами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved