Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог є Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що до органу опіки та піклування райдержадміністрації 19.09.2018 року надійшло звернення гр. [PERSON] , про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що проживають разом з нею. Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено перевірку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , [INFO] , в ході якої встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей гр. [PERSON] - [INFO] померла. . З того часу неповнолітні проживають разом з бабусею [PERSON] . Позивач вказує, що гр. [PERSON] , який є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає жодної участі у житті дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не переймається їх долею та потребами, не виявляє бажання спілкуватися з ними та не приймає участь у їх вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду №308/13577/15-ц від 23.12.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено розмір аліментів на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , які гр. [PERSON] повинен був сплачувати на користь гр. [PERSON] , разом з якою залишилися проживати діти. Також з`ясовано, що гр. [PERSON] не отримувала аліменти по 31.03.2018 року. Позивач зазначає, що 30.11.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської районної державної адміністраціївідбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 927/ 03-31 від 19.12.2018 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявася належним чином у встановленому законом порядку, натомість на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 8800024957344 та №8800027724551, 8800021594798. Представник третьої особи: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з п рав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовували-ся. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що до органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації19.09.2018 року надійшло звернення гр. [PERSON] про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що проживають разом з нею. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.06.2001 року, виданого Виконавчим комітетом Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 10, [PERSON] народилася [INFO] . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . ( а.с.12) Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.08.2011 року, виданого Виконавчим комітетом Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 15, [PERSON] народилася [INFO] . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . (а.с.12) Як встановлено судом , рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/13577/15-ц від 23.12.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) Відповідно до довідки про неотримання аліментів виданої Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області 25.04.2018 № 49814991/18 , гр. [PERSON] не отримувала аліменти за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року. ( а.с.16) Як встановлено судом, 22.04.2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . ( а.с.14). Судом встановлено, що мати дітей, гр. [PERSON] , [INFO] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Коритнянської сільської ради 03.07.2018 року, і діти залишились без батьківського піклування. (а.с.8) Як встановлено судом, неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] опікуються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] ( а.с. 17,19) Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації було питання виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 927/03-31 від 19.12.2018 року враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 5-7) Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не виявляє бажання спілкуватися з ними, а також не надає матеріальну допомогу на їх утримання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток. Батько дітей на вищевказане засідання не з`явився, хоча була належним чином повідомлений про час та місце його проведення. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує з грудня 2015 року, й нині не виконує, хоча діти за своїм віком потребують цього. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за вихо-вання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідач впродовж тривалого часу вихованням неповнолітніх дітей не займається, не виявляє інтересу до їх життя, не виявляє бажання до спілкування з ними. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своїх дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдуже ставлення до його неповнолітніх дітей. Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх доньок, а тому, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved