Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON], ТзОВ «Маша і Мєдвєдь» звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що 31 липня 2014 року у належному відповідачу магазині «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - було здійснено продаж (розповсюдження) контрафактної продукції: годинника та чашки, на кожному з яких неправомірно використано зображення персонажа «Маша» із аудіовізуального твору «Маша та Ведмідь» укр. («Маша и Медвед» рос.). Факт продажу контрафактних товарів підтверджується товарним чеком №1585 від 31.07.2014 року на загальну суму покупки 174,00 грн. Факт публічного показу та продажу підтверджується відеофіксацією порушення авторського права. Окрім того, дані факти можуть бути підтверджені свідченнями представника ТОВ «Маша і Мєдвєдь», що здійснив покупку контрафактної продукції. На цих контрафактних товарах відсутні відомості про виробника товару. З наведено вбачається, що відповідач своїми діями, а саме продажем контрафактних примірників творів, без зазначення імені автора [PERSON] та без дозволу ТОВ «Маша і Мєдвєдь» допускає порушення немайнових авторських прав (право на ім'я, право на недоторканість твору) [PERSON] та майнових авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь", що є підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. Підстави звернення до суду за захистом своїх прав [PERSON] своєю творчою працею створив зображення головних персонажів: «Машу» і «Ведмедя» укр. («Маша» і «Мєдвєдь» рос.) з однойменного мультиплікаційного серіалу «Маша і Ведмідь» укр. (мовою оригіналу «Маша и Медведь»). Даний факт є загальновідомим, про що свідчать безліч інформаційних ресурсів, доступних і у глобальній мережі Інтернет. Окрім того, про це зазначено на ліцензійних товарах, наприклад книгах видавництва «РОСМЭН». ООО «Маша и Мєдвєдь» є юридичною особою, яка зареєстрована за законодавством Російської Федерації, ІПН [NUMBER]. [PERSON] передав ТОВ «Маша і Мєдвєдь» виключні майнові права на художні твори (зображення головних персонажів мультфільму «Маша» та «Медвёдь», що підтверджується Ліцензійним договором №ЛД-1/2010 від 08 червня 2010 року. Даний факт встановлений судами та підтверджується висновками ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2014 року. Позивач [PERSON], як автор, є власником немайнових (невідчужуваних) авторських прав на персонажі «Маша», «Мєдвєдь», аудіовізуального твору «Маша и Ведемедь». Кожен персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша и Медведь», є частиною твору, що може використовуватись самостійно, а тому у відповідності до ст. 5 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визнається окремим твором. Вперше персонажі «Маша» і «Медведь» були оприлюднені (випущені у світ) у російському мультиплікаційному серіалі і однойменною назвою «Маша и Медведь». Цей мультфільм (аудіовізуальний твір) «Маша и Мєдвєдь» було оприлюднено (випущено у світ) на російському телебаченні ще у 2009 році. Також мультфільм було оприлюднено на телеканалах Франції, Швейцарії та Канади. Трансляція вказаного аудіовізуального твору в Україні здійснювалася телеканалом ІНТЕР (у 2011 році), телеканалом « 1 +1» (у 2014 році). Після виходу перших серій аудіовізуального твору, цей мультфільм став популярним на території усієї України, а, відповідно, головні та другорядні персонажі з нього також стали відомими (добре знаними) в Україні. Позивач ТОВ «Маша і Мєдвєдь» вважає, що відповідач, за вчинення порушення майнових авторських прав, а саме розповсюдження (продаж) двох контрафактних товарів (продукції): чашки та годинника, на яких неправомірно (використано персонаж «Маша», повинен сплатити компенсацію у розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат, тобто по 10 мінімальних заробітних плат за кожне окреме протиправне використання персонажа «Маша». Просить суд зобов'язати відповідача - Фізичну особу-підприємця [PERSON] (ІПН [NUMBER]) - припинити розповсюдження (продаж) контрафактних товарів - годинника та чашки, без зазначення імені автора персонажа «Маша» - [PERSON] та без дозволу ТОВ «Маша і Мєдвєдь». Стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця [PERSON] (ІПН [NUMBER]) компенсацію розповсюдження годинника за товарним чеком № 1585 від 31 липня 2014 року, з незаконним використанням зображення персонажа «Маша», у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 12 180 гривень на користь ТОВ «Маша і Мєдвєдь». Стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця [PERSON] (ІПН [NUMBER]) компенсацію за розповсюдження чашки (зображення якої наведено у додатку до позовної заяви) за товарним чеком № 1585 від 31 липня 2014 року, з незаконним використанням зображення персонажа «Маша», у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 12180 гривень 00 коп. на користь ТОВ «Маша і Мєдвєдь». Судові витрати понесені у цій справі Позивачами стягнути з відповідача - Фізичної особи-підприємця [PERSON] (ІПН [NUMBER]). Представник позивачів в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п «д» ч.1 ст. 3 Закону України «Про авторське право і суміжні права», дія цього закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України. Законом України №34/95-ВР від 27 січня 1995 року в Україні ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав. Відповідно до ст. 2 вищезазначеної Угоди, учасницями якої є Україна та Російська Федерація, Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27 травня 1973 року, так і до творів, що охоронялися за законодавством Держав-учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів. Відповідно до ст. 1 Всесвітньої конвенції про авторське право від 1952 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки. Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст. 2 Конвенції ). Під «випуском у світ» у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття (ст. 6). У відповідності до ст.1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів і яка згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України «країни, до яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори". Україна та Російська Федерація є учасницями Бернської конвенції. Згідно п. 1 ст. 2 Бернської конвенції, термін «Літературні і художні твори» охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори; хореографічні твори i пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, дo яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо. У відповідності до п.6 ст.2 Конвенції твори, зазначені у цій статті користуються охороною у всіх країнах Союзу. Ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників». Об'єктом правової охорони Бернська конвенція проголошує будь-які твори літератури, науки і мистецтва незалежно від форми і способу їх вираження. Перелік творів, що мають охоронятися національним законодавством і яким надається охорона даною Конвенцією, невичерпний. Це можуть бути твори будь-якого наукового чи художнього рівня, жанру, призначення тощо. Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору. Отже, крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній. Відповідно до положень ст. ст. 435, 437 ЦК України і ст.ст. 1, 7, 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Автором є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо). Частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Відповідно до ст. 1108 Цивільного кодексу України особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Виключна ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері. Згідно ч. 1 ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. Частиною 6 вищевказаної статті зазначено, що права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату. Як слідує з матеріалів справи, 08 червня 2010 року між ООО «Маша и Медведь» та гр. [PERSON] було укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2010 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія),згідно якої ліцензіар має виключне право використання створених малюнків «Маша» і «Медведь» (а.с. 20-32). Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Як слідує із змісту п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 4 червня 2010 року № 5, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (ч. 1 ст. 435 ЦК України, статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. У п. 18 цієї ж Постанови наводиться роз'яснення, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, такі і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Відповідно до статті 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Отже, з наведеного випливає, що назва твору, фрази, словосполучення та інші частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вони є результатом творчої діяльності автора і є оригінальними. Передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі, наприклад на шахову партію, методи навчання (частина третя статті 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права"). Згідно із ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право та суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. У зв'язку з цим доводи представників позивачів стосовно незаконного використання персонажів «Маша» і «Мєдвєдь» та незаконне розповсюдження годинників та чашок з зображенням персонажів «Маша» і «Мєдведь» є обґрунтованими і заслуговують на увагу . Як вбачається з матеріалів справи, що на чашці та годиннику з вищезазначеними персонажами не вказано адресу виробника (а.с. 61-62). Факт продажу чашки та годинника з зображенням персонажів «Маша» і «Мєдведь» підтверджується товарним чеком № 1585 від 31.07.2014 року (а.с. 63). Враховуючи положення ст. 440 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права на твір має майнові права на використання твору; на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. У відповідності до ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкти авторського права мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції та вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право чи створюють загрозу його порушення, подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій. Згідно п.п. 1, 6 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» одним з виключних прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти відтворення творів, переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів. Таким чином, дослідивши і оцінивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що зображення персонажів «Маша» і «Мєдвєдь» є відтворенням персонажів із аудіовізуального твору «Маша и Медведь», автором ідеї персонажів якого є громадянин Російської Федерації [PERSON], якому належать немайнові права, а майнові права належать ООО «Маша и Медведь» (Російська Федерація), що стверджується ліцензійним договором № ЛД-1/2010 з додатками до нього. У відповідності до ст. 443 ЦК України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Оскільки судом встановлено, що позивачі не надавали відповідачу дозвіл (згоду) на розповсюдження згаданих товарів із зображенням персонажів авторського твору «Маша і Мєдвєдь», то суд приходить до висновку про порушення відповідачем авторських прав позивачів, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позовні вимоги в частині заборони розповсюдження годинника та чашки, на яких розміщено авторські твори - персонажі аудіовізуального твору «Маша і Мєдвєдь» підлягають до задоволення. При цьому, згідно п. «г» ч. 2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні розміру компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та наміри відповідача. Розмір компенсації визначається судом з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» з якого слідує, що суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Отже, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому, розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону №3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Таким чином, зважаючи на виявленні порушення відповідачем авторських прав позивачів, суд приходить до висновку, що їх вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Зважаючи, що відповідачем здійснювалась роздрібна торгівля товарів із зображенням персонажів «Маша» і «Мєдведь», в одному місці, в незначних розмірах, персонажі на кожному реалізованому товарі зображені разом - як нероздільний об'єкт, а тому, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства стосовно справедливості, добросовісності та розумності суд приходить до висновку, що відповідача слід стягнути компенсацію в розмірі 10 мінімальних розмірів заробітних плат. Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права» суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача, проте, зважаючи, що на відповідача вже покладені значні майнові санкції, то вважає за можливе у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved