Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , у червні 2021 року звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати, в якому уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на її користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період роботи з 01.11.2020 року по 19.04.2021 року в сумі 21 000,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 067,82 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року в сумі 38 099, 88 грн., та за кожний наступний день затримки розрахунку нараховувати по 302,38 грн. по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона з 13 липня 2020 року по 19 квітня 2021 року працювала на посаді інженера II категорії групи № 3 відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт у Полтавській регіональній філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Наказом Полтавської регіональної філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 45-ОС від 19 квітня 2021 року її було звільнено з посади інженера І категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. На даний час сума заборгованості з нарахованої, але не виплаченої мені заробітної плати становить 21 000,00 грн., сума заборгованості за невикористану відпустку становить 3 067,82 грн. (три тисячі шістдесят сім грн. 82 коп.). Загальна суму заборгованості становить: 21 000 грн. + 3067, 82 грн. = 24 067,82 грн. (двадцять чотири тисячі шістдесят гривень 82 копійки). Середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати за 126 днів складає: 38 099, 88 грн. (листопад 2020 року: з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року - 21 робочий день; грудень 2020 року: з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року - 22 робочих дні; січень 2021 року: з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року - 19 робочих днів; лютий 2021 року: з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року - 20 робочих днів; березень 2021 року: з 01.03.2021 року по 31.03.2021 року - 22 робочих днів; квітень 2021 року: - 01.04.2021 року - 22 робочих днів; 126 (робочих днів) * 302,38 грн. (1 робочий день вимушеної затримки) = 38 099, 88 грн. Наявність та розмір заборгованості із зарплати та компенсації за невикористану відпустку підтверджується довідкою №01-21/169 від 19.04.2021 року. Ухвалою суду від 14.05.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем до суду надано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , вважали, що сума середньої заробітної плати, яку позивач просить стягнути з відповідача необґрунтована та не відповідає фактичним обставинам справи. Заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (за період 126 днів з 01.11.2021 по 30.04.2021) у розмірі 38 099,88 грн. (тридцять вісім тисяч дев`яносто дев`ять гривень 88 копійок) та за кожний наступний день затримки розрахунку по 302,38 грн. по день ухвалення судового рішення є завищеною, необгрунтованою, суперечить чинному законодавству України, висновкам Великої Палати Верховного Суду та є такою, що не підлягає задоволенню. Позивач надала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просила позов задовольтнити повністю. Зазначила, що відповідачем було здійснено переказ їй коштів в сумі 2000 гривень. Підстави для відомови у стягненні заробітної плати відсутні. Накази №27-ОС від 26.03.2021 року, №43-ОС від 15.04.2021 року Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» затверджені директором філії та скасовані або змінені в установленному порядку не були. Ухвалою суду від 02.09.2021 року замінено відповідача на Державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] з 13.07.1974 року працювала на посаді інженера ІІ категорії групи № 3 відділу землевпорядкованих, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт у Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», з якої звільнена 19.04.2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.12 - трудова книжка, а.с.15 - наказ про звільнення). Наказом №20 від 19.04.2021 року припинено Полтавську регіональну філію Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», шляхом її ліквідації (а.с.22 - наказ). Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, існувала заборгованість у розмірі 24 834,68 гривень, в тому числі компенсація за невикористану відпустку становить 3067,82 грн. (а.с.16 - довідка відповідача). У зв`язку з частковою виплатою запробітної плати, згідно виписки з карткового рахунку позивача від 13.05.2021 року та 18.05.2021 року виплачено [PERSON] - 2000 грн. та 1834,68 грн., невиплаченою залишилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 21 000,00 гривень. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 21 000,00 гривень Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1». Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. Розмір посадового окладу відповідно до Наказу № 15-ОС від 09 липня 2020 року «Про прийняття [PERSON] » на роботу дорівнював 6 350,00 гривень на місяць, згідно штатного розпису. З 01.02.2021 року по 31.03.2021 року (два повних робочих місяця) було 42 робочих дня, отже суму двох розмірів посадового окладу (12 700 грн.) на суму робочих днів за лютий та березень (42 робочих дні). Розмір компенсації за один день затримки виплати заробітної плати (12 700 / 42) = 302,38 грн. /1 робочий день вимушеної затримки. Для визначення середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати позивачем здійснено розрахунок з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року, з яким суд погоджується. Відповідно до довідки Полтавської регіональної філії ДП «Харківський науково- дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01-21/169 від 19.04.2021 року виданої [PERSON] , сума заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на 19 квітня 2021 року обраховувалася за період роботи з 01.11.2020 р. по 19.04.2021 р., та становила 24 834,68 грн.. Середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати за 126 днів складає: 38 099, 88 грн. (листопад 2020 року: з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року - 21 робочий день; грудень 2020 року: з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року - 22 робочих дні; січень 2021 року: з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року - 19 робочих днів; лютий 2021 року: з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року - 20 робочих днів; березень 2021 року: з 01.03.2021 року по 31.03.2021 року - 22 робочих днів; квітень 2021 року: з 01.04.2021 року - 22 робочих днів; 126 (робочих днів) * 302,38 грн. (1 робочий день вимушеної затримки) = 38 099, 88 грн.. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата- вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасово: непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать: при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ло статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року№ 100. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц (провадження №14-429цс19). Статтями 1. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Такими доходами є ті грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»). Так, як зазначалося вище, відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачується звільненому працівнику саме у випадку невиплати йому з вини власника або уповноваженого ним органу у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, сум, належних при звільненні, і виплачується по день фактичного розрахунку. При цьому згідно п. 4 Розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. В той же час компенсація працівникам втрати частини заробітної плати проводиться у випадку порушенням термінів виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи. Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів; порушення встановлених строків їх виплати. Наведене нормативне регулювання компенсації працівникам втрати частини доходів не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №826/12938/16. Таким чином, право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати виникло у мене з часу затримки виплати заробітної плати, а саме з 01.11.2020 року та припиниться в день ухвалення судового рішення по цій справі, чи у момент фактичного отримання мною грошових коштів з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку . На підставі норми ст.141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 гривень. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved