Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання Договору фінансового лізингу недійсним та стягнення отриманих за договором коштів, в якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати договір Фінансового лізингу №01/14-00278 від 23.10.2014 року недійсним, стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" грошову суму, сплачену на виконання Договору фінансового лізингу №01/14-00278 від 23.10.2014 року в розмірі 43500 грн. 00 коп. та стягнути на користь держави судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 23 жовтня 2014 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" було укладено договір Фінансового лізингу №01/14-00278 від 23.10.2014 року, згідно якого предметом лізингу є трактор МТЗ 82.1. Так, трактор позивач повинен був придбати за 150000,00 грн. та до моменту підписання договору позивач 23.10.2014 року сплатив суму авансового платежу в розмірі 50% вартості, тобто 75000,00 грн. двома окремими платежами в сумі 30000,00 грн. та 45000,00 грн. На протязі 120 робочих днів з моменту сплати авансового платежу відповідач повинен був поставити позивачу трактор, однак у обіцяні строки він його не отримав та коли [PERSON] звернувся до відповідача, йому було повідомлено, що трактор знято з продажу в зв'язку з поломкою і можливо розірвати договір фінансового лізингу, надіславши для цього відповідну заяву. Також, позивачу було повідомлено про те, що кошти відповідач поверне невідомо коли і тільки суму в розмірі 31500,00 грн. та залишок суми 30000,00 грн., як дізнався позивач згодом це є комісія за організаційні заходи. Таким чином, позивач не скористався і одного дня предметом лізингу, навіть не впевнений, що він був. Позивач вважає, що його було введено в оману. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, долучивши письмові заперечення в яких вказав, що позовні вимоги не визнає. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року між ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та позивачем було укладено договір Фінансового лізингу №01/14-00278 від 23.10.2014 року, згідно якого предметом лізингу є МТЗ 82.1 (8-14). Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що [PERSON], як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір повинен бути обов'язково нотаріально посвідченим. Судом встановлено, що договір від 23 жовтня 2014 року нотаріально не посвідчувався. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки договір фінансового лізингу між сторонами у справі нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до ст.ст.220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення - 23 жовтня 2014 року. А тому, у відповідності до ст.216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме повернути сторони у становище, яке існувало до моменту укладення правочину. Оскільки, [PERSON] сплатив на користь ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" кошти в сумі 30000,00 грн. та 45000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями № k5/N14 та № k5/N10 від 23 жовтня 2014 року, та як зазначив позивач в своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог, що до початку судового розгляду відповідач добровільно повернув йому частину коштів в розмірі 31500,00 грн., то на день розгляду справи в суді з відповідача підлягають до стягнення на користь [PERSON] кошти в сумі 43500,00 грн. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, враховуючи те, що позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від їх оплати, позов задоволено повністю, суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути їх з відповідача на користь держави в сумі 435 грн.

Outcome: approved