Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У квітні 2019 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), яке було перейменовано в акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), через засоби поштового зв`язку звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.05.2016 відповідач звернулася до позивача із заявою, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна". Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 18.02.2019 загальна сума заборгованості відповідача становила 19185,38 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 8434,52 грн., зі сплати за простроченим тілом кредиту у сумі 3808,56 грн., пеня за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у сумі 4845,79 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у сумі 706,73 грн., штраф за фіксованою частиною у сумі 500 грн., штраф за процентною складовою у сумі 889,78 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив суд у разі неявки представника банку розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 06.05.2016 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між банком та нею договір про надання банківських послуг. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідач була повідомлена про зміст Умов та правил надання банківських послуг та про розміщення їх тексту на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві. Матеріали справи містять наданий АТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач, підписавши анкету-заяву, погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір приєднання, згідно копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом (така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.03.2018 у справі №263/13449/16-ц). За умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 06.05.2016 б/н банком емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна". Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві, які він використав у повному обсязі. Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак відповідач не виконує взяті на себе за кредитним договором зобов`язання у зв`язку із чим у нього станом на 18.02.2019 утворилась заборгованість зі сплати тіла кредиту у сумі 8434,52 грн., зі сплати за простроченим тілом кредиту у сумі 3808,56 грн., пеня за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у сумі 4845,79 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у сумі 706,73 грн., штраф за фіксованою частиною у сумі 500 грн., штраф за процентною складовою у сумі 889,78 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100,00 грн. позичальник сплачує кредитодавцю пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Пеня за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, нарахована позивачем, складає 4845,79 грн., а пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. - 706,73 грн. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі, встановленому тарифами договору. Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна" встановлено, що штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань становить 500,00 грн та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 та постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №369/844/16-ц, від 06.09.2018 №206/3056/16-ц). Зважаючи на те, що пеня та штраф за кредитним договором від 06.05.2016 б/н застосовані за одне і те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором, більш того, штраф нарахований банком у тому числі і на суму пені, суд вважає недопустимим їх одночасне застосування. Таким чином, штраф за прострочення виконання зобов`язань за договором та пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. стягненню з відповідача не підлягають. З аналізу норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Пунктами 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг банку надано право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за кредитним договором. Оскільки відповідач прострочила сплату частини кредиту, процентів за користування ним, у кредитодавця виникло право вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 06.05.2016 б/н шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 06.05.2016 б/н у сумі 17088,87 грн., у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 8434,52 грн., зі сплати за простроченим тілом кредиту у сумі 3808,56 грн., пеня за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у сумі 4845,79 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1921,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 612, 626-628, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та,

Outcome: partial