Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди у розмірі 326 295, 62 грн., посилаючись на те, що відповідач 24.02.2018 року о 18 год. 28 хв., керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Лисківська, 5 в м. Києві здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Пошкоджений у ДТП автомобіль автомобілем «Тойота» належить позивачу на праві приватної власності. Постановою Деснянського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП. Автомобіль «Тойота» був застрахований в ПрАТ СК "ВУСО", в т.ч. за програмою «Міні КАСКО» згідно якої в межах 100 000,00 грн. збитки відшкодовує безпосередньо ПрАТ СК "ВУСО". Відповідно до Звіту № 6/ОЗ-ТЗ, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Тойота», внаслідок ДТП складає 426 295 грн. 62 коп. Ліміт відповідальності страховика ПрАТ СК "ВУСО" в сумі 100 000 грн. 00 коп. не покриває матеріальний збиток. У зв'язку з викладеним вище позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача різницю між нанесеним матеріальним збитком та лімітом відповідальності страховика в сумі 326 295, 62грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2018 р. відкрито провадження по вказаній справі, призначено справу до судового розгляду. 18.09.2018 в судовому засіданні залучено в якості третьої особи ПрАТ СК "ВУСО". В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що, зокрема, свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 68,74) відзиву на позовну заяву до суду не подавалось. Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що 24.02.2018 року о 18 год. 28 хв. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Лисківська, 5 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху здійснив наїзд на смугу призначену для руху в зустрічному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Тойота», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив вимоги п. 1.3 та 11.4 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою Деснянського районного суду міста Києва від 07.09.2018 р. подія сталася з вини відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно постанови Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2018 опис встановлених подій було замінено без змін щодо суті правопорушення та вини [PERSON] Автомобіль позивача «Тойота» був застрахований в ПрАТ СК "ВУСО", в т.ч. за програмою «Міні КАСКО» згідно якої в межах 100 000,00 грн. збитки відшкодовує безпосередньо ПрАТ СК "ВУСО". Відповідно до Звіту № 6/ОЗ-ТЗ про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER], внаслідок ДТП від 24.02.2018 складає 426 295 грн. 62 коп. Позивач звертається до суду з вимогами до відповідача про відшкодування різниці між лімітом відповідальності ПрАТ СК "ВУСО" та вартістю матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України "шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку". Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Окрім вказаного, відповідачем не надано до суду доказів виникнення обов'язку в ТДВ «СТ «Домінанта» по відшкодуванню шкоди, а саме виконання відповідачем вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,звернення останнього до страховика з повідомленням про ДТП, тощо. Не надано доказів чинності полісу страхування, укладеного між відповідачам та ТДВ «СТ «Домінанта» станом на момент ДТП. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача, та відшкодування шкоди безпосередньо її завдавачем. Враховуючи вказане, положення ст. 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування шкоди в розмірі 326 295, 62 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 600 грн., судовий збір в розмірі 3 302,95 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 400 грн.

Outcome: approved