Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Прокурор Свалявського району звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], рішеннями сесій Солочинської сільської ради: 20 сесії 2 скликання від 27.12.2003 року, 23 сесії 2 скликання від 25.04.2004 року, 21 сесії 2 скликання від 05.02.2004 року, передано у власність земельні ділянки в ур. "Біласовиця" для ведення особистого селянського господарства, площею відповідно: 0, 1744 га; 0,10 га та 0,15 га.. Відповідно до державних актів, [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], згадані земельні ділянки належали відповідачам на праві приватної власності. Згодом, вищезгадані земельні ділянки, відповідно до укладених договорів купівлі-продажу, відповідачами продані [PERSON]. Рішенням 26 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради від 16.09.2004 року, колишню під"їзну дорогу до викуплених земельних ділянок переведено із земель загального користування до земель сільськогосподарського використання і надано безоплатно у власність [PERSON]. Право власності на земельні ділянки, площею 0,2902 га та 0,1744 га в ур. "Біласовиця" для ведення особистого селянського господарства [PERSON] стверджено державним актом на право власності [NUMBER], який зареєстровано від 20.10.2004 року за № 0104070700399. Зазначає, що земельні ділянки передані у власність відповідачам із земель КСП "Голубинське", які підлягали розпаюванню і рішення про переведення даних ділянок до земель запасу сільської ради - відсутнє, що суперечить Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", положенням ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Оскільки під"їзна дорога у Схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Голубнське" не зазначена, вважає, що дорогу створено користувачами для доступу до земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення і рішення сільської ради 26-ї сесії 2-го скликання від 16 вересня 2004 року прийнято усупереч вимогам ст. 118 ЗК України. Представник позивача вимоги, викладені у позовній заяві підтримала на наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з"явилися по невідомим суду причинам, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних у відсутності відповідачів (а.с. 28-31, 36-38, 44-48, 52-55, 57-58). Відповідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Подане представником відповідача [PERSON] клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з проходженням такого курсу лікування, надійшло 25.03.2015 року об 11.40 год. (після закінчення розгляду справи) і не підтверджене ніякими доказами. У відкритті провадження щодо [PERSON], [PERSON] судом відмовлено на підставі п.5 ч.2 ст. 122 ЦПК України, за змістом якої після смерті фізичної особи, яка є однією із сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва(а.с. 22, 26). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно рішення 20-ї сесії 2-го скликання від 27.12.2003 року Солочиснької сільської ради, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку в ур. Біласовиця, площею 0, 1744 га, для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 9). Відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку, [NUMBER] від 20 жовтня 2004 року та договорів к/п, реєстр 2435 від 23.04.2004 року; 4705 від 24.07.2004 року, 6562 від 22.09.2004 року, рішення 26 сесії 2 скликання від 16.09.2004 року [PERSON], мешканець [ADDRESS] є власником земельної ділянки площею: 0,2902 га, 0,1744 га, розташованої у с. Солочин, на території Солочинської сільської ради, ур. "Біласовиця", Свалявського району, Закарпатської області. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 13). Відповідно акту № 0046/4/1/8 перевірки вимог дотримання земельного законодавства від 03 грудня 2012 року, складеного державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області виявлено порушення порядку щодо проведення розпаювання земель. Актом встановлено, що відповідно до картографічних матеріалів, ур. "Біласовиця" відносилося до земель сільськогосподарського призначення, та було передано у колективну власність КСП "Голубинське" (колишній колгосп ім. Ілліча) (а.с. 14-18). Зокрема, перевіркою встановлено, що [PERSON], згідно рішення Солочинської сільської ради передано у власність земельну ділянку в ур. "Біласовиця" для ведення особистого підсобного господарства, згідно площі інвентаризації з послідуючим уточненням при виготовленні державного акта на право власності. Площа земельної ділянки у рішенні не вказана. Відповідно із рішенням 7 сесії Голубинської сільської ради від 28.03.1996 року [PERSON] надано у довгострокову оренду земельну ділянку площею 0, 10 га в ур. "Біласовиця" для ведення особистого підсобного господарства. Договір на право тимчасового користування укладено 28.03.1996 року, зареєстрований за № 12 строком на 25 років. Згаданий договір не був врахований при проведенні розпаювання земель КСП "Голубинське". Таким чином, вищезгадане рішення сесії Солочинскої сільської ради в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] прийнято з порушенням ч. ч.1, 2 ст. 118 ЗК України, згідно з якими, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної, районної, ..., міської державної адміністрації або сільської, селищьної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Ст. 20 ЗУ "Про земелеустрій" визначено обов"язковість проведення землеустрою на землях усіх категорій, незалежно від форм власності у разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок ... . Вищенаведеним стверджується, що [PERSON] не був користувачем земельної ділянки, а тому повинен був отримати земельну ділянку у порядку, визначеному п. 6-10, ст.118 ЗК України. Як убачається з вищевказаного акту, відповідачем [PERSON], згідно укладених договорів купівлі-продажу придбано земельні ділянки, загальною площею 0, 4244 га в ур. "Біласовиця", з яких 0, 1744 га - належали відповідачу [PERSON]. Рішенням 26-ї сесії 2-го скликання Солочинської сільської ради від 16 вересня 2004 року, надано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0, 0402 га в ур. "Біласовиця" (колишню під"їзну дорогу до викуплених земельних ділянок, яку переведено із земель загального користування до земель сільськогосподарського використання) для ведення особистого селянського господарства [PERSON] в порядку відведення (а.с. 11). Дана дорога у Схемі поділу не зазначена, тобто її було створено громадянами для доступу до земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення. Таким чином, як стверджено актом, згадане рішення прийнято всупереч вимогам ч.7-10, ст. 118 ЗК України. За правилами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, прокурором доведено незаконність оскаржуваних рішень Солочинської сільської ради, на підставі яких [PERSON] отримав у власність спірну земельну ділянку, яку вподальшому продав [PERSON], а [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0, 0402 га.

Outcome: partial