Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у порядку ст.31 ЦПК України до відповідачів та з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача АТ «СК «Аха Страхування»на її користь 18817 грн. 63 коп., а саме: несплаченої суми страхового відшкодування 12538грн. 26 коп., 3% річних в сумі 647 грн. 00 коп., індекс інфляції в сумі 5587,37 грн. Стягнути з відповідача [PERSON]на її користь 15048,01грн., а саме:13431,74грн. суму страхового відшкодування, 3% річних в сумі 355,00грн., індекс інфляції в сумі 1261,27грн. та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральної шкоди 10000 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22 листопада 2014 року о 16:55год. сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Києві, по проспекту Г. Сталінграда, в якій було пошкоджено її автомобіль марки «Фольцваген», номер державної реєстрації [NUMBER]. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року винним у скоєнні ДТП було визнано водія автомобіля марки Пежо, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «Аха Страхування», відповідно до договору страхування №АС/9200850 від 06.06.2014року. Згідно звіту № 1460 про оцінку розміру нанесеного збитку власнику транспортного засобу « Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], складеного ФОП [PERSON] вартість робіт на 20..01.2015року склала 12437,60коп. На відновлення ремонту автомобіля марки «Фольцваген», номер державної реєстрації [NUMBER]позивачем було витрачено 25 970,63гривень. Відповідача було належним чином повідомлено про страховий випадок. Однак, виплати страхового відшкодування відповідачем здійснено не було. У зв'язку з цим, звертається до суду за захистом порушених прав. Крім того, вважає, що у відповідності до вимог чинного законодавства відповідач повинен сплатити суму страхового відшкодування, 3% річних від простроченої суми, суму втрат від інфляції. Також діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача АТ « Страхова компанія АХА страхування» до судового засідання не з'явився до судового засідання надали письмові заперечення( а.с.8-12) відповідно до яких позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти наданого позову заперечив частково, проти суми франшизи не заперечував, інші позовні вимоги не визнав посилаючись на його безпідставність. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.11.2014 року о 16:35 год. в м. Києві по проспекту Героїв Сталінграду, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Фольцваген», д.н.[NUMBER], належного позивачці, внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року винним у скоєнні вказаного ДТП було визнано [PERSON] та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, вина [PERSON] в скоєнні ДТП встановлена постановою суду і не підлягає доказуванню у порядку ч.4 ст. 61 ЦПК України. Згідно звіту № 1460 від 29.01.2015р. про оцінку розміру нанесеного збитку власнику транспортного засобу « Фольцваген» д.н.з. [NUMBER], складеного ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту склала 19 475,47коп., а вартість матеріального збитку, тобто вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 13 538,26грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 1.4 ст. 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. За положеннями ст. 35 даного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Разом із тим, у ст. 33 указаного Закону встановлено зобов'язання учасника ДТП повідомити страховика про ДТП. У разі невиконання страхувальником цього обов'язку він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК України. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 зазначеного вище Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Пункт 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, роз'яснює, що відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Згідно з п.19 цієї постанови, який має рекомендаційний характер, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Однак, як вбачається з письмових заперечень відповідача АТ « Страхова компанія АХА страхування» страхове відшкодування в розмірі 12 538,26грн. ( 13538,26грн.- вартість відновлювальних робіт з врахуванням зносу- 1000,00грн.- франшиза) не могло бути виплачено, оскільки позивачем не надано реквізити для перерахування коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 12, п.36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхуванням цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до умов полісу сума франшизи становить 1000 грн. та на підставі наведених вимог закону підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Зобов'язання, яке не виконав боржник, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Беручи до уваги, що заява про виплату страхового відшкодування подана позивачем 22.11.2014 р., граничним строком виконання зобов'язання є 22.03.2015 р. Відповідач АТ СК « АХА Страхування» повинно було виплатити позивачу суму страхового відшкодування 12538,26грн., нарахування 3% в період з 23.03.2015р. по 08.12.2016р. становить 647,00грн., індекс інфляції 5587,37грн. Відповідач [PERSON] повинен був виплатити позивачу різницю між розміром заподіяної шкоди та сумою нарахованого страхового відшкодування у розмірі 13 431,74грн., нарахування 3% в період з 26.01.2016р. по 08.12.2016р. становить 355,00грн., індекс інфляції 1261,27грн. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, що з вини відповідача було пошкоджено в ДТП транспортний засіб позивача, а також недостатності здійсненої страхової виплати для відшкодування матеріальної шкоди позивачу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між заподіяною матеріальною шкодою та здійсненою страховою виплатою. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Враховуючи характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача та інших обставин, зокрема характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, суд вважає за необхідне задовольнити позов потерпілого частково, а саме на суму 1000 гривень, тому що вважає, що розмір завданої моральної шкоди потерпілим завищений. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial