Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, згідно уточнени позовних вимог просив суд стягнути на його користь нараховану, але не виплачену стипендію за час навчання в Павлоградскому технікумі Державного ВНЗ «Національний гірничий університет». При розгляді справи представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини та розрахунок, викладені в уточненому позові. Представники відповідачів, будучи неодноразово повідомлені про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення справи від відповідачів на адресу суду не надходило. В судове засідання представники сторін не з'явилися , суд, у відповідності до положень ч.2 ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наданих письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що з 01 вересня 2012 року [PERSON] був зарахований за спеціальністю «Організація перевезень і управління на автомобільному транспорті» в Павлоградський технікум Державного ВНЗ «НГУ». При вступі до навчального закладу ним була надана довідка, яка підтверджує, що він є особою, батько якої є шахтарем і має стаж підземної роботи не менш як 15 років. З 01 вересня 2012 року по 31 січня 2013 року йому була призначена і виплачувалась мінімальна ординарна (звичайна) академічна стипендія в розмірі 550 гривень на місяць. 30 червня 2016 року він був відрахований з технікуму у зв'язку із закінченням навчання. Проте, з ним не провели розрахунок та не виплатили всі належні суми, а саме стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менше 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день. Абзац перший частини першої статті 5 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1, що діяла на час набуття позивачем права на стіпендію відповідно до цього закону, наголошує: шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. У відповідності до пункту 8 частини 3 статті 3 Закону України «Про вищу освіту» формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечується шляхом надання особам, які навчаються у вищому навчальному закладі, пільг і соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Згідно з частиною 2 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі: з 1 січня по 31 серпня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня 2015 року - 1378 гривень. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень. Вказаними вище нормами або нормами інших законів дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не призупинялась. Всупереч припису абзацу першого частини першої статті 5 Закону України від 02.09.2008 №345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1, яка діяла до 06.12.2016 року, відповідач не здійснював [PERSON] виплати соціально гарантованої стипендії, посилаючись на відсутність коштів та норми Порядку призначення та виплати стипендії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 №882, яким виплата стипендії особам, батьки яких шахтарі та мають стаж роботи у підземних умовах більше 15 років, не передбачена. Висновок, наданий у запереченні відповідача до позову про те, що положення, визначені в «Порядку призначення і виплати стипендій», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 № 882, можуть бути застосовані до розглядуваного випадку, в частині визначення ним переліку осіб, які мають право на отримання стипендії відповідно до норми абзацу першого частини першої статті 5 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1, суд вважає хибним за наступних підстав. Дана постанова КМУ пізніше прийнятим зазначеним ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, не була приведена у відповідність до норми ч.3 ст.10 цього закону, який вимагав, що закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, відсутність в постанові КМУ №882 від 21.07.2004р. у переліку тих осіб, що мають право на призначення стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів, які мають стаж підземної роботи більше 15 років, не відміняють дії прямої норми ст.5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Таким чином, до зазначеної постанови КМУ №882 не було внесено змін у відповідності до частини 3 статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Не внесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття зазначеного Закону України не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії в розмірі, встановленому Законом. Згідно припису норми прямої дії ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Отже, вказаний вище Закон має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 №882 «Про порядок призначення і виплати стипендії», а не внесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття Закону України не є підставою для порушення прав позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом. Положеннями цієї статті гарантовано зазначеним студентам право на навчання за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів з наданням місць для проживання в гуртожитках на час навчання, також на одержання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Case of Stretch v the United Kingdom). Виходячи з наведеного, право позивача на отримання стипендії у встановленому ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» - є майном у розумінні ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата стипендії, у відповідному розмірі, є порушенням мого майнового права. Європейський Суд з прав людини, в своєму рішенні, викладеному в справі «Кечко проти України», встановив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення Європейського Суду с прав людини від 22.06.2004 р., п. 184). Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах по цивільним справам № 6-2981-цс15 від 13 квітня 2016 року, № 6-929-цс16 від 1 червня 2016 року, № 6-1044-цс16 від 1 червня 2016 року, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Розрахунок розміру стипендії Ю які підлягають сплаті на користь позивача, наведений в позовній заяві, відповідачами не оспорюється, а тому суд вважає його обчисленим відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Даючи оцінку вимогам пивала в уточненій позовній заяві щодо кола осіб, з яких саме слід стягнути грошові кошти на користь позивача, суд виходить з наступного. Павлоградський технікум Державного ВНЗ «НГУ» - вищий навчальний заклад І рівня акредитації, який є вищим навчальним закладом державної форми власності та є структурним підрозділом Державного ВНЗ «НГУ» , однак діє на підставі Положення Павлоградського технікуму Державного ВНЗ «НГУ» , затвердженого ректором, в межах повноважень, визначених положенням, в тому числі використовує кошти , передбачені Положенням на відшкодування матеріальних та прирівняних до них витрат, на виплату заробітної плати, стипендії, створення необхідної матеріально- технічної бази, також має самостійний баланс, рахунки і фінансується напряму з державного бюджету України. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на відсутність фінансування на виплати соціально гарантованої стипендії не можуть бути підставою для відмови в позовних вимогах, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, з урахуванням попереднього абзацу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: partial