Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Малого підприємства «Екорос», [PERSON], [PERSON], [PERSON] мотивуючи тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2001 року, додаткової угоди від 24.06.2001 року, акту прийому-передачі від 22.06.2001 року, додаткової угоди № 2 від 25.07.2001 року ТОВ «Константа» передала у власність позивача будівлю в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, що складається з частини нежитлової будівлі розміром 132,9 кв.м, введеної в експуатацію, та обєкта незавершеного будівництва 67 % готовності площею 2404,6 кв.м. Позивачу в 2014 році стало відомо про те, що приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено ряд договорів, згідно яких проводилось відчуження юридичним та фізичним особам нежитлового приміщення /обєкт незавершеного будівництва/ за вказаною вище адресою. Право власності на частину зазначеного нерухомого майна було визнано за ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2007 року, яке було скасоване апеляційним судом Київської області 07.08.2012 року, рішення господарського суду Київської області від 28.11.2011 року, згідно якого за ТОВ «Спецпромбуд-2006» визнано також право власності на частину нежитлової будівлі незавершеного будівництва 67% готовності, яка розташована в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, скасовано рішенням апеляційного господарського суду Київської області від 09.10.2012 року, отже, на момент укладення оспорюваних договорів ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» не мало законних правових підстав на частину нежитлової будівлі обєкта незавершеного будівництва 67% готовності за адресою: м. Біла Церква, площа Торгова,15. Позивач просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір міни від 08.10.2010 року, укладений між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та ФОП [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 14.07.2012 року, укладений між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та [PERSON] щодо відчуження 1/2 частки нежитлової будівлі літ. «А», незавершене будівництво 67% готовності, що знаходиться в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності обєкта незавершеного будівництва в БТІ м. Біла Церква за власниками в долях: МП «Екорос» 1/4 частину нежитлової будівлі, [PERSON] 1/4 частину нежитлової будівлі, [PERSON] 1/4 частину нежитлової будівлі, [PERSON] 1/4 частину нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві Київської області, площа Торгова,15; витребувати з незаконного володіння МП «Екорос» обєкт незавершеного будівництва 1/4 частину нежитлової будівлі, від [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, від [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, від [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві Київської області, площа Торгова,15. За ухвалою суду від 08.07.2015 року було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог до Малого підприємства «Екорос», ФОП [PERSON] про визнання недійсним договору міни від 08.10.2010 року, укладеного між субєктами господарювання ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та ФОП [PERSON]; про скасування державної реєстрації права власності обєкта незавершеного будівництва в БТІ м. Біла Церква за власником МП «Екорос» 1/4 частину нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві Київської області, площа Торгова,15; про витребування з незаконного володіння МП «Екорос» обєкта незавершеного будівництва 1/4 частину нежитлової будівлі за вказаною вище адресою; цю ухвалу залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09.11.2015 року. Згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2015 року відкрито провадження по даній справі в частині вимог до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу від 14.07.2012 року, укладений між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та [PERSON] щодо відчуження 1/2 частки нежитлової будівлі літ. «А», незавершене будівництво 67% готовності, що знаходиться в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]; скасування державної реєстрації права власності обєкта незавершеного будівництва в БТІ м. Біла Церква за власниками в долях: [PERSON] 1/4 частину нежитлової будівлі, [PERSON] 1/4 частину нежитлової будівлі, [PERSON] 1/4 частину нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві Київської області, площа Торгова,15; витребування з незаконного володіння від [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, від [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, від [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві Київської області, площа Торгова,15. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю надав письмову заяву про зменшення позовних вимог та просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 14.07.2012 року між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві по площі Торговій,15, -1/4 частину [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі за вказаною адресою на користь позивача. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснила, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушених прав та не доведено в судовому засіданні, що позивач набув право власності на спірний обєкт незавершеного будівництва за адресою: площа Торгова,15 в м. Білій Церкві Київської області, тоді як [PERSON] є добросовісним набувачем частини вказаного вище нерухомого майна. Відповідач [PERSON] позов також не визнав та просив відмовити в його задоволенні, пояснив, що він придбав частину спірного нерухомого майна на законних підставах. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з аналогічних підстав. Представник 3-ї особи Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. За ухвалою суду від 18.12.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено реєстраційну службу Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, представник якої до суду не зявився, в матеріалах справи є клопотання щодо розгляду даної справи без участі представника 3-ї особи. За ухвалою суду від 27.01.2016 року, яку занесено до журналу судового засідання /а.с.156/, до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено також Мале підприємство «Екорос», представники якого в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову та пояснили, що 14.12.1993 року між компанією «Константа», яка виступила замовником, та МП «Екорос», яке виступило підрядником, укладено договір на спільне будівництво кафе на 24 місця по вулиці Театральній /площа Торгова,15/ в м. Білій Церкві, МП «Екорос» виконало взяті на себе зобовязання за цим договором, що підтверджується актами виконаних робіт, ТОВ «Константа» не набула права власності на спірний обєкт нерухомого майна, таких доказів суду не надано, а тому і ОП «Ужгородський коньячний завод» не набуло права власності на обєкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: площа Торгова,15 в м. Білій Церкві. Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймали участь у розгляді даної справи, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 2-2723/2007, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 28.03.2001 року між ТОВ «Константа» та Орендним підприємством «Ужгородський коньячний завод» було укладено договір про наступне: товариство визнає заборгованість перед заводом у сумі 75569,16 грн., яка виникла у звязку з неоплатою поставленого заводом коньяку, в рахунок погашення цієї заборгованості товариство передає у власність заводу будівлю, що розташована у м. Білій Церкві, площа Торгова.15, що стверджується копією цього договору /а.с.9-10/. Умовами договору передбачено, що протягом другого кварталу 2001 року товариство оформляє у встановленому законом порядку передачу права власності на обєкт та передає заводу всю документацію по ньому. З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2001 року між ТОВ «Константа» та ОП «Ужгородський коньячний завод» підписано акт передачі прийому незавершеного будівництва, а саме: будівлі у м. Білій Церкві, площа Торгова,15, в т.ч. завершене будівництво залишковою вартістю 26934,23 грн., незавершене будівництво залишковою вартістю 69851,25 грн. /процент готовності 67 %/, що слідує з копії цього акту /а.с.11/. 24.06.2001 року між зазначеними підприємствами укладено додаткову угоду до договору від 28.03.2001 року /а.с.12/, в якій зазначено, зокрема, що в рахунок погашення заборгованості в сумі 75569,16 грн. товариство передає у власність заводу будівлю, що розташована в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, яка складається з частини нежитлової будівлі розміром 132,9 кв.м, яка введена в експлуатацію, та незавершеного будівництва нежитлового приміщення готовністю 67 % площею 1406,7 кв.м, протягом другого кварталу 2001 року товариство оформляє у встановленому законом порядку передачу права власності на обєкт та передає заводу всю документацію по ньому. 25.07.2001 року між ТОВ «Константа» та ОП «Ужгородський коньячний завод» укладено додаткову угоду до договору від 28.03.2001 року /а.с.13/, згідно умов якої в рахунок погашення заборгованості в сумі 75569,16 грн. товариство передає у власність заводу будівлю, що розташована в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, яка складається з частини нежитлової будівлі розміром 132,9 кв.м, яка введена в експлуатацію, та незавершеного будівництва нежитлового приміщення готовністю 67 % площею 2404,6 кв.м, протягом третього кварталу 2001 року товариство оформляє у встановленому законом порядку передачу права власності на обєкт та передає заводу всю документацію по ньому. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 26.05.2005 року, за ОП «Ужгородський коньячний завод» зареєстровано право власності на частину нежитлової будівлі площею 132,9 кв.м за адресою: площа Торгова,15, м. Біла Церква, Київська область /а.с.14/. Жодних доказів того, що за позивачем зареєстровано право власності на обєкт незавершеного будівництва за вказаною вище адресою площею 2404,6 кв.м, суду не надано, як не було надано і доказів того, що ТОВ «Константа» на виконання умов наведеного вище договору від 28.03.2001 року оформила передачу права власності на обєкт та передала позивачу всю документацію по ньому. В судовому засідання також було встановлено, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2007 року по справі № 2-2723/2007 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Спецпромбуд-2006» до [PERSON], 3-я особа: Мале підприємство «Екорос», про визнання права власності, позов задоволено та визнано за ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» право власності на 1/2 частину недобудованого нерухомого майна за адресою: площа Торгова,15 /вулиця Театральна,15/ в м. Білій Церкві, із визначенням цієї частини на осях згідно проекту, що вбачається з копії цього рішення /а.с.15-18/ та матеріалів цивільної справи № 2-2723/2007, яка оглядалася в судовому засіданні. Зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано рішенням апеляційного суду Київської області від 07.08.2012 року /а.с.19-20/, в позові відмовлено. Також рішенням господарського суду Київської області від 28.11.2011 року по справі № 13/183-11 за позовом ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» до МП «Екорос» про зобовязання вчинення дій позов було задоволено, визнано за ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» право власності на 1221,00 кв. м обєкта незавершеного будівництва будівлі, що розташована за адресою: Торгова площа,15, м. Біла Церква, Київська область, з будівельною готовністю 67%, але постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2012 року зазначене рішення скасовано, в позові відмовлено, що слідує з копій цих судових рішень /а.с.21-29/. Судом встановлено, що 08.10.2010 року між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та ФОП [PERSON] укладено договір міни, за умовами якого кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність 1/2 частину нежитлової будівлі незавершеного будівництва 67 % готовності, яка розташована в м. Білій Церкві, площа Торгова,15, в обмін на будівельні матеріали, що стверджується копією цього договору, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2826 /а.с.30-31/. Як зазначено в п.1.4.1 договору, 1/2 частина нежитлової будівлі незавершена будівництвом 67 % готовності належить стороні один на підставі дублікату рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 05.03.2007 року і зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ за № 434 в книзі 6, реєстраційний номер 18778873. Отже, на момент укладення цього договору було чинним рішення суду про визнання права власності за ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» на 1/2 частину нежитлової будівлі незавершена будівництвом 67 % готовності за адресою: Торгова площа,15, м. Біла Церква, Київська область. 14.07.2012 року між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передав у власність, а покупець прийняв 1/2 частку нежитлової будівлі літ. «А», незавешене будівництво 67 % готовності, що знаходиться у м. Білій Церкві, площа Торгова,15 /недобудована нежитлова будівля/, розташована на земельній ділянці, яка у власність не надавалась, кадастровий номер 3210300000:04:008:0050; до покупця переходить право користування земельною ділянкою. Ця будівля належить продавцю на підставі рішення господарського суду Київської області від 28.11.2011 року і зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ, номер запису 434 в книзі 6, реєстраційний номер 18778873, що слідує з копії цього договору, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1623 /а.с.32-33/. Зазначене в договорі рішення господарського суду Київської області на дату укладення цього договору було чинним. Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу 1/4 частини нежитлової будівлі літ. «А», незавершене будівництво 67 % готовності за адресою: плоша Торгова,15, м. Біла Церква, Київська область, між [PERSON] та [PERSON], та договір купівлі-продажу 1/4 частини нежитлової будівлі літ. «А», незавершене будівництво 67 % готовності за даною адресою між [PERSON] та Малим підприємством «Екорос», що стверджується копіями цих договорів /а.с.34-37/. Таким чином, нежитлова будівля по площі Торговій,15 в м. Білій Церкві /обєкт незавершеного будівництва 67 % готовності/ належить на даний час [PERSON], [PERSON], [PERSON] та МП «Екорос» - по 1/4 частині кожному. Позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 14.07.2012 року між ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі, розташованої в м. Білій Церкві по площі Торговій,15, -1/4 частину [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] 1/4 частину обєкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі за вказаною адресою на користь ОП «Ужгородський коньячний завод» посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що позивач є власником спірного нерухомого майна /нежитлової будівлі обєкту незавершеного будівництва 67 % готовності/; рішення судів, на підставі яких ТОВ НВП «Спецпромбуд-2006» набуло право власності на обєкт незавершеного будівництва скасовані, а тому товариство не мало жодних прав на відчуження цього майна , укладені договори, за якими проводилося відчуження спірного нерухомого майна, суперечать вимогам закону. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У таких відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Отже, якщо особа не була стороною оспорюваного договору і вважає себе власником майна, то права такої особи не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 203, 215 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 цього Кодексу, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у справах № 6-107цс12 від 07.11.2012 року, № 6-36цс11 від 03.10.2011 року, № 6-1920цс15 від 04.11.2015 року, предметом позовів у яких є визнання недійсним договору купівлі-продажу на вимогу особи, яка вважає себе власником майна й не була стороною оспорюваного договору. А відповідно до ст.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обовзковими до застосування. Як було розяснено в Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Як встановлено судом і вказано вище, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного майна від 14.07.2012 року, стороною якого він не був, а тому з врахуванням наведеного вище суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в розумінні ст.16 ЦК України, який не узгоджується з нормами діючого законодавства та суперечить правовій позиції Верховного Суду України. Позивач одночасно звертається з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння. За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом із тим відповідно до положень статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. В ст.388 ЦК України, на яку вказано вище в рішенні, передбачено випадки, коли власник може витребувати майно від добросовісного набувача. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], вимоги про витребування майна до якої заявлено позивачем, придбала спірне майно за відплатним договором купівлі-продажу, тобто, вона є добросовісним набувачем цього майна, оскільки інших доказів суду не надано, то суд має установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею. Верховним Судом України у постанові № 6-1168цс15 від 02.09.2015 року зроблено правовий висновок про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Позивач звертається з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, вважаючи себе власником спірного нерухомого майна. Підстави набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва встановлено ст.331 ЦК України. Так, згідно положень цієї статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до п.1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, (у редакції наказу Мінюсту України від 28.07.2010 N 1692/5, втратив чинність на підставі Наказу Мінюсту N 1844/5 від 14.12.2012 року/ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за N 157/6445, реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію в установленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Згідно з п.6 Тимчасового положення оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акту комісії про прийняття об'єкту і введення його в експлуатацію. В розділі 4 вказаного Положення було передбачено, що державна реєстрація права власності на об'єкт незавершеного будівництва проводиться реєстратором БТІ відповідно до вимог Положення та з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності на об'єкт незавершеного будівництва до заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) додаються документи, що посвідчують право на земельну ділянку, та дозвіл на виконання будівельних робіт, їх копії, а також інші документи, визначені Положенням. У разі здійснення наступних транзакцій з об'єктом незавершеного будівництва державна реєстрація права власності на такий об'єкт проводиться відповідно до вимог Положення та з урахуванням особливостей, визначених пунктами 4.2 та 4.3 Положення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року державна реєстрація прав на обєкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого обєкта. В листі Мінюсту України від 10.05.2006 року № 19-32/1 було розяснено, зокрема, що з метою недопущення порушення норм законодавства при здійсненні реєстрації прав власності на об'єкти незавершеного будівництва до бюро технічної інвентаризації обов'язково слід подавати дозвіл на виконання будівельних робіт. Цей документ видається, зокрема, на підставі проектної документації, що включає в себе також кошторис будівництва. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що реєстратор у своїх діях керується виключно чинним законодавством України, для реєстрації прав власності на об'єкти незавершеного будівництва, крім документів визначених Тимчасовим положенням, необхідно подавати також: державний акт на право власності або постійного користування земельною ділянкою, що посвідчує право власності або постійного користування земельною ділянкою юридичною чи фізичною особою, виданий в установленому порядку або договір оренди земельної ділянки; проектно-кошторисну документацію; дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий в установленому законодавством порядку; документи, які підтверджують виникнення права власності у особи на об'єкт незавершеного будівництва, зокрема: - якщо будівництво ведеться особою, яка має стати власником цього об'єкта після закінчення його будівництва, то для реєстрації подаються вищеперелічені документи; - якщо у будівництві бере участь підрядник, для реєстрації подається крім вищеперелічених документів, договір будівельного підряду; - якщо у будівництві беруть участь замовник та інвестор, для реєстрації подається крім вищеперелічених документів, договір між замовником та інвестором укладений у встановленому законом порядку. Після проведення державної реєстрації прав власності на об'єкт незавершеного будівництва власнику (власникам) або уповноваженій особі видається витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивачем надано суду копію витягу про реєстрацію права власності на частину нежитлової будівлі по площі Торговій,15 в м. Білій Церкві площею 132,9 кв.м /завершене будівництво/, жодних доказів про реєстрацію за позивачем права власності на спірний обєкт незавершеного будівництва 67 % готовності не надано, тоді як діючим законодавством було врегульовано питання щодо реєстрації цього права за наявності відповідних документів, реєстрацію права власності на частину обєкта, введеного в експлуатацію, позивачем проведено в 2005 році, тобто, до винесення судами вказаних вище рішень щодо визнання права власності на спірний обєкт за іншою особою. Відповідних документів, на які вказано вище та які б підтверджували право позивача на обєкт незавершеного будівництва, суду також надано не було. В договорі від 28.03.2001 року, на який посилається позивач, як на підставу набуття ним права власності на спірний обєкт нерухомого майна, також передбачено, що ТОВ «Константа» мала оформити у встановленому законом порядку передачу права власності на обєкт та передати всі документи, жодних документів, які б свідчили про те, що ТОВ «Константа» на момент укладення даного договору мала право власності на обєкт незавершеного будівництва, позивачем надано не було, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В матеріалах цивільної справи № 2-2723/2007 є копія договору про спільне будівництво кафе на 24 місця по вулиці Театральній /Торгова площа/, який укладено між компанією «Константа» як замовником та МП «Екорос» як підрядником, згідно умов якого після завершення будівництва замовник передає підряднику у власність 50 % загальної корисної площі. Обовязком замовника було проведення відводу земельної ділянки під будівництво, виготовлення і оплата проектно-кошторисної документації на будівництво, виконання інших робіт, передбачених в п.2.1 договору. Основним обовязком підрядника було забезпечити будівництво фінансуванням, будівельними матеріалами /п.2.2/. А відповідно до п.2.3 договору замовник та підрядник домовилися про те, яким чином буде розподілено площу будівлі. В судовому засіданні МП «Екорос» надано акти виконаних робіт по будівництву кафе на 24 місця з офісом, які засвідчені компанією «Константа», копії цих актів приєднано до матеріалів справи /а.с.176-181/. Представником позивача ці докази не спростовано. А тому суд вважає, що безспірних доказів, які б підтверджували право власності компанії «Константа» на весь спірний обєкт нерухомого майна /обєкт незавершеного будівництва 67 % готовності/, а в подальшому і право позивача на цей обєкт, в судовому засіданні не надано. Судом враховуються і ті обставини, що відповідачу [PERSON] належить 1/4 частина спірного обєкта незавершеного будівництва, позивачем не доведено, що це саме та частина иайна, на яке мала право компанія «Константа» і на яке має право позивач. Норми ЦК України, на які вказано вище в рішенні, надають право саме власнику майна на витребування цього майна з чужого незаконного володіння. В п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до ст. 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. А тому надана позивачем довідка про те, що з 27.12.2001 року на балансі ОП «Ужгородський коньячний завод» знаходиться обєкт незавершеного будівництва, що розташований в м. Білій Церкві, площа Торгова,15 /а.с.38/, не є доказом права власності позивача на цей обєкт. Якщо в установленому порядку нерухоме майно не прийняте в експлуатацію, право власності за позивачем не зареєстроване, а зареєстроване за іншими особами відповідачами у справі, то положення статті 387 ЦК України до спірних правовідносин не можна застосовувати. Такий висновок було зроблено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2015 року в справі № 6-47917св14). Отже, для застосування ст.387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному звязку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як обєкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 18 Закону України від 16.11.1992 року "Про основи містобудування" / в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. В даному випадку обєкт нерухомого майна не було введено в експлуатацію, тобто, це майно не набуло статусу обєкта нерухомого майна як обєкта цивільного права. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 року у справі № 3-82гс11. У звязку із цим не можна вважати обґрунтованими вимоги про витребування цього майна з володіння відповідачів, оскільки позови про витребування майна на підставі статті 387 ЦК України підлягають задоволенню у випадках, коли у власника (володільця) майна, що вибуло з його володіння і перебуває у неправомірному (незаконному) володінні іншої особи, залишається право на це майно, в той час як позивач у встановленому законом порядку право власності на новостворене майно не набув. З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання недійсною угоди щодо купівлі-продажу зазначеного вище майна, про витребування цього майна та скасування державної реєстрації права власності на це майно, не підлягають задоволенню. Проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає позов необґрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed