Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання її невістки, [PERSON] . Однак, остання з 2002 року фактично не проживає в даній квартирі, не турбується за спірне житло, не сплачує комунальних послуг, що свідчить про те, що вона втратила будь-який інтерес до вказаної квартири. Факт такої реєстрації змушує позивача нести всі витрати по утриманню квартири власними коштами, що поставило її в скрутне матеріальне становище. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням та зняти її з реєстрації за даною адресою. Позивач в судове засідання не з`явилася, 07.05.2021 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 27). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подалав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.10.2009 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради Івано-Франківської області, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24512115 від 19.11.2009 року (а. с. 5, 6). Даними довідки про склад сім`ї № 4, виданої 29.04.2021 року об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Лисенка 1", стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеній квартирі (а. с. 28). Актом обстеження матеріально-технічних умов від 12.05.2021 року, складеним комісією ОСББ "Лисенка 1" підтверджено, що відповідач в даній квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі не виявлено, остання з 2002 року проживає в Чеській Республіці (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки вона більше року там не проживає. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, то така задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: partial