Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 23.01.2016 року на сайті «Меха Italy» її чоловік [PERSON] обрав подарунок для неї на річницю одруження норкову шубу під кодом 2083 молочного кольору виробництва Італії. У цей же день була здійснена оплата частини покупки в розмірі 486,00 грн. за доставку шуби на картку Приватбанку №4731185604596335 на імя відповідачки. 29.01.2016 року, після отримання повідомлення від 28.01.2016 року про доставку шуби на склад Автолюкса у місті Краматорську по вул.Паркова, 26, товар був отриманий. Під час отримання товару візуальний огляд не дав обєктивної інформації про наявність дефектів у товарі. Загальні витрати за отриманий товар склали: 35780,00 грн. вартість шуби; 731,00 грн. - за відправку грошей; 242,00 грн. товарно-транспортна накладна; 486,00 грн. за доставку товару (сплачено через термінал). Протягом початкового періоду експлуатації в купленому товарі був виявлений прихований дефект, який неможливо було встановити на момент його первинного огляду неякісне виготовлення хутра: під час експлуатації шви між шкірками почали розриватися, став відчуватися неприємний запах від шкурок з-під підкладки, час виготовлення шкірок не відповідає даті виготовлення пушно-хутряного виробу, який вказаний на італійському сертифікаті, шкурки дуже старі, сухі та, чомусь, товсті, що більш схоже на шкіру бабака, ніж на норку. Огляд шуби в пушно-хутряній майстерні спеціалістом з ремонту верхнього одягу з натурального хутра підтвердив припущення, що товар зберігався тривалий період та, напевне, зберігався з порушенням умов зберігання, що спричинило псування товару настільки, що він не підлягає ремонту. 23 та 24 березня 2016 року вона з електронної адреси чоловіка звернулась з претензією до відповідача, запропонувавши провести товарознавчу експертизу, замінити товар, або повернути гроші, однак, звернення залишились без належного розгляду та прийнятих в такому разі способів реагування на звернення споживача Відповідачкою не наданий гарантійний термін обслуговування, тому діють загальні норми частини 5 статті 7 та частини 5 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють 2 роки гарантії та 10 років експлуатації. Згідно частини 2 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків. Такий документ повинен містити інформацію про: 1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг); 6) інші істотні умови договору; 7) права та обов'язки сторін договору. У разі ненадання такої інформації суб'єкт господарювання несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідачкою вказаний документ не був їй переданий. Згідно частини 6 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов'язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв'язку з поверненням продукції. Відповідачка жодним чином не намагалась додержуватись вимог законодавства, не звязалась із нею для врегулювання спору, не відповіла на її звернення, проігнорувала вимогу про проведення експертизи. Тому позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу шуби від 29 січня 2016 року, стягнути з відповідачки вартість товару в розмірі в розмірі 35780 грн., вартість доставки товару в розмірі 486 грн., вартість послуги перевезення в розмірі 242 грн., збитки повязані із доставкою грошей за товар у розмірі 731 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 19.10.2017 року було відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа [PERSON] про захист прав споживачів. Цивільну справу №234/15601/17 (провадження №2/234/5163/17) за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа [PERSON] про захист прав споживачів передано до Апеляційного суду Донецької області для визначення підсудності. Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 20.11.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа [PERSON] про захист прав споживачів направлено за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд в загальному позовному провадженні (в редакції, яка діяла на момент надходження справи). Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції від 15.12.2017. Приписами пункту 9 Розділу XIII "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Цивільного процесуального Кодексу (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-УІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм цивільного процесуального Кодексу в редакції від 15.12.2017 року за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи від неї не надійшло. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про наступне. Статтею 1-1 ст.1 Закону України від 12.05.1991 року №1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (в редакції закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) (далі Закон № 1023-ХІІ ) визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону №1023-ХІІ споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. При вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові), тобто порушникові прав споживача Тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. З позовної заяви вбачається, що позивач придбала у відповідачки фізичної особи-підприємця [PERSON] норкову шубу, яку 23.01.2016 року обрав на сайті «Меха Italy» її чоловік Данелюк І Г, в цей же день здійснено оплату частини покупки у розмірі 486 грн. за доставку шуби на картку відповідачки у Приватбанку, 29.01.2016 року шуба була отримана у місті Краматорську у відділенні Автолюксу, сплачено її вартість та витрати за доставку та відправку грошей. Із копії чека від 23.01.2016 року вбачається, що проведено поповнення картки за номером на суму 486 грн., платник не зазначений (а.с.16). Із копії квитанції №434888 серії ЯАМВ від 29 січня 2016 року вбачається, що оплачена послуга доставки багажу [PERSON], послуги в сумі 731 грн., платник не зазначений (а.с.21). Із товарно-транспортної накладної №102000014896 (послуга наложеного платежу) перевізника ПІК «ААЗ Трейдінг Ко» ТМ «Автолюкс» вбачається, що вантажем є хутряне пальто (назад 1300 у.о.), оголошена цінність 35 789 грн., пункт відправлення Одеса, пункт прибуття Краматорськ, відправник [PERSON], одержувач [PERSON] (а.с.21). Будь-яких інших реквізитів, які б могли належним чином ідентифікувати продавця та сплату вартості, саме норкової шуби, позивачем до суду не подано. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №1023-ХІІ, договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими розрахунковими документами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Вимогами ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу і згідно зазначених норм, форма договору дотримана відповідно до чинного законодавства. В матеріалах справи міститься роздрукована копія електронного листа з Веб-сторінки сервісу http://webrnail.meta.ua щодо переписки між електронними адресами (danik75@meta.ua) та (http:/mеха-italі.com.ua) від 23 березня 2016 року з якого вбачається, що хутряний виріб під номером 2083 було отримано у відділенні на вул.Паркова, 26 у місті Краматорську Донецької області 29.01.2016 року (а.с.25). Однак з вказаного листа не зрозуміло ким саме, та який саме хутряний виріб продано та отримано, його вартість. Про факт придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон, ін.; письмовий правочин; стосовно товару на який встановлено гарантійний строк технічний паспорт чи інший документ, що його замінює, з позначкою про дату продажу. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ Згідно зі ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку РРО або заповнений вручну. Товарно-транспортна накладна №102000014896 (послуга наложеного платежу) перевізника ПІК «ААЗ Трейдінг Ко» ТМ «Автолюкс», на яку позивач посилається як на доказ щодо придбання у відповідачки норкової шуби, не є розрахунковим документом та не приймається судом, як доказ на підтвердження укладання договору купівлі-продажу товару між Данелюк ([PERSON]) О М. та ФОП [PERSON], предметом якого є норкова шуба. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів про те, що позивач придбала у відповідача саме норкову шубу та її права споживача порушені.

Outcome: dismissed