Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Центр" (далі - ТОВ "Кредо-Центр") про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 14 червня 2012 року [PERSON] та ТОВ «Кредо-Центр» уклали договір № 002081, згідно з яким відповідач зобов'язувався надати кредит в сумі 50 тисяч гривень на придбання будівельних матеріалів. На виконання умов договору вона внесла 2500 гривень первинного реєстраційного внеску та кілька місяців сплачувала чисті платежі та адміністративні витрати, однак так кредиту і не отримала, а натомість представники відповідача наполягають на зобов'язанні вносити щомісячні платежі. Позивач зазначає, що даний договір укладений під впливом обману та посилається на те, що здійснювана відповідачем діяльність по укладенню таких договорів - є нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», тому його права як споживача було порушено. Крім того, відповідач здійснює свою діяльність без відповідної ліцензії. Тому, раніше зазначений договір, має бути визнано недійсним на підставі ст.ст. 215, 227 ЦК України. 18 липня 2014 року позивачем було подано заяву про зміні підстав позову, вказуючи, що п.10.3 додатку № 2 до договору № 002081 укладеного 14 червня 2014 року між нею ТОВ «Кредо-Центр» суперечить ЦК України та ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів»», оскільки зазначені положення є несправедливими, а також пп.10.2 та 10.3. спірного договору не узгоджується з вимогами ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо принципу добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, так як встановлюють право для виконавця послуг у будь-якому випадку не повертати реєстраційний платіж, та залишати собі сплачені нею чисті платежі, а тому на підставі ст. 215 ЦК України вищезазначений договір просить суд визнати недійсним та стягнути з відповідача сплачені нею по даному договору кошти. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги на підставах викладених у заяві про зміну підстав позову та просили суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на письмові заперечення подані по даній справі, в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 червня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Кредо-Центр» було укладено договір №002081 про надання послуг (а.с.3-6). Згідно статті 1 вищевказаного договору його предметом є надання відповідачем, який діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта (позивача), системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом (позивачем) товару, зазначеного в додатку №1, на умовах згідно додатку №2, клієнт оцінює вигідність придбання товару за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Орієнтовну вартість товару клієнт (позивач) визначив у сумі 50000 грн. У відповідності до пункту 1 статті 2 за умовами договору відповідач зобов'язується виконувати адміністрування об'єднання клієнтів, вчиняти певні правочини, які сприяють виконанню умов цього договору, та здійснювати інші дії. Статтею 3 договору визначені зобов'язання клієнта (позивача). Пунктом 4 статті 6 договору визначено за погодженням сторін термін дії договору з 14 червня 2012 року по 14 червеня 2027 року. В додатку №1 до договору визначено розміри: реєстраційного платежу 2500 грн.; адміністративні витрати - 100,00 грн., загальний платіж 377, 77 грн., комісійний платіж - 2500 грн., чистий платіж - 277, 77 грн. (а.с.7). Пунктами 3.1 та 3.2 спірного договору про надання послуг визначено, що реєстраційний платіж є сплатою компанії (відповідачу) винагороди на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням умов договору, проведенням виплати коштів на придбання товару клієнтом (позивачем) та оформлення відповідної документації. Щомісячний обов'язковий платіж це сукупність періодичних платежів, за рахунок яких компанія здійснює оплату товару, розмір яких визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів, зазначених у графіку платежів. Адміністративні витрати - плата за послуги компанії, пов'язані з організацією компанії. Чистий платіж - це платежі, за рахунок яких Компанія здійснює оплату Товару, розмір яких визначається шляхом ділення Вартості Товару на кількість платежів, зазначених у графі платежів , зазначених у графіку платежів. Відповідно до умов договору позивач сплатила на рахунок товариства 14.06.2012 року 2500 грн. - реєстраційний платіж (а.с.8), та 01.08.2012 року сплатила адміністративні витрати в сумі 100 грн. і чистий платіж в сумі 277, 77 грн. (а.с.9а-72а), 08.08.2012 року - адміністративні витрати в сумі 100 грн. і чистий платіж в сумі 277, 77 грн. (а. с.9а-10б), 19.09.2012 року - адміністративні витрати в сумі 100 грн. і чистий платіж в сумі 277, 77 грн. (а. с.10а-72б). Таким чином, в суді встановлено та підтверджено наданими документами та змістом письмових заперечень сторони відповідача, що позивачем на виконання умов договору було здійснено оплату реєстраційного платежу та часткова оплата адміністративних витрат і чистих платіж на загальну суму 3633, 31 грн. З позовної заяви та пояснень позивача наданий в судовому засіданні слідує, що остання вважала, що 14 червня 2012 року із TOB «КРЕДО-ЦЕНТР» укладала договір на отримання кредиту в сумі 50000 грн. на умовах програми «КРЕДО-ЦЕНТР» та внесла обов'язковий первинний внесок у розмірі 5% від розміру кредиту, що складало 2500,00 грн. та сплачувала чергові платежі, так як їй роз'яснила представник відповідача [PERSON]. Згодом позивач з'ясувала, що вона виступила стороною договору про надання послуг, замість бажаного договору кредиту, і умови договору є такими, що порушують його права, як споживача, що визначено Законом України "Про захист прав споживачів". Встановлено, що позивач останній раз сплачувала кошти по спірному договору на рахунок відповідача 19 вересня 2012 року. З листа відповідача від 30.11.2012 року № 11/235 вбачається, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх договірних зобов'язань ТОВ «Кредо-Центр» розірвало договір № 002081, укладений 14.06.2012 року (а.с.44). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача в частині визнання договору недійсним не підлягає задоволенню, договір вже не є діючим. Крім того, суд не може застосувати, як підстави до позовних вимог щодо визнання договору недійсним, вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки позивач з умовами договору, додатками №1 та №2 до договору знайомилася, про що свідчать її підписи на вказаних документах; є відмітки у кожному з цих документів про те, що позивач одержала усі коректно викладені пояснення та консультації від відповідача, підтверджує, що вся надана інформація відповідає змісту договору та додаткам та не суперечить їм. В п.9.5 договору зазначено, що сторони визначили, що умови договору, права та обов'язки сторін, порядок та терміни надання відповідачем послуг відповідають вимогам чинного законодавства України, а також Закону України "Про захист прав споживачів", не створюють дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду клієнта (позивача) як споживача, та є такими, що задовольняють інтереси клієнта (позивача). Крім цього, позивач після підписання спірного договору здійснювала дії на його виконання - сплатила реєстраційний платіж, протягом двох місяців здійснювала оплати по адміністративних витратах та чисті платежі. Відповідно до ст.ст.901, 907 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договір про надання послуг може бути розірваний, в тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Пунктом 8.2 договору передбачено, що договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї із сторін, але згідно з Положеннями, викладеними в Програмі "Кредо-центр". При достроковому розірванні договору сторони зобов'язані виконати взаємні розрахунки в порядку, передбаченому Програмою в повному обсязі. Статтею 9, пункт 9.1 Загальних умов програми "Кредо-центр" передбачено, що тільки той клієнт, якому не здійснено виплату коштів на придбання товару, має право односторонньо розірвати договір не пізніше 14 календарних днів з дати його укладання. Клієнт зобов'язаний письмово повідомити про відмову від договору шляхом надсилання через відділення поштового зв'язку з повідомленням про вручення заяви та оригіналу договору про надання послуг до центрального офісу компанії. В заяві повинно бути чітко зазначено рішення клієнта щодо припинення дії шляхом розірвання підписаного договору; прохання про повернення суми, оплаченої на момент подання заяви та копію договору про відкриття банківського рахунку, згідно з яким компанія має здійснити повернення оплачених коштів. Тільки за таких умов компанія здійснює повернення оплачених клієнтом коштів не пізніше 30 банківських днів. В п.9.2 визначено, що повернення обов'язкових платежів, оплачених клієнтом, який відмовився від договору, здійснюється у спосіб, згідно з яким із загальної суми оплачених обов'язкових платежів утримується штраф у розмірі трьох обов'язкових платежів. Поверненню підлягає сума, яка отримана в результаті описаного розрахунку. Згідно п.9.3 за невиконання та/або неналежне виконання умов договору компанія має право односторонньо припинити дію договору. За таких умов компанія не відшкодовує клієнту сплачені ним реєстраційний платіж та адміністративні витрати. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в суді встановлено, що договір про надання послуг був розірваний за ініціативою відповідача, про що останні повідомили позивача в своєму листі. Розірвання договору передбачено як умовами самого договору, Загальними умовами програми "Кредо-центр", так і діючим законодавством. Пунктом 10.3 статті 10 «розірвання договору» додатку № 2 до договору про надання послуг, передбачено, що при розірванні договору товариство не відшкодовує клієнту сплачені ним реєстраційний платіж, комісійний платіж та адміністративні витрати ні за яких умов. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) (пункт 2 ч. 3 ст. 18); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 ч. 3 ст. 18). Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом), обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, вимоги позивача про стягнення коштів є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі. Крім цього позивач при подачі позову до суду, був звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як споживач за позовом, що пов'язаний з захистом прав споживачів. Тому згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 363 гривні 33 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial