Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Євраз Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, та просив стягнути з підприємства -відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві в сумі 243 600 гривень, мотивуючи тим, що працював на шахті « Ювілейна» підземним гірником очисного вибою в умовах впливу шкідливих факторів. Зазначив, що втратив здоров'я, яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем через тривалий час роботи в шкідливих умовах. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача, у відшкодування моральної шкоди -243 600 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Просила суд у задоволенні позивних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя, не надано доказів завдання моральної шкоди, висновком МСЄК не встановлено факт та ступінь завдання моральної шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював протягом 18 років 5 місяців на шахті " Ювілейна" ПАТ " Євраз Суха Балка", згідно професійних обов'язків виконував роботи в підземних умовах, а саме підземним гірником очисного забою з веденням вибухових робіт, підземним підривником, підземним гірником очисного вибою, виконував весь комплекс робіт з очисного виймання корисної копалини. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підупадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та незручної робочої пози. Відповідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 листопада 2013 року, п.17 встановлена причина професійного захворювання позивача: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально - профілактичного закладу про наявність ( відсутність) професійного характеру захворювання від 13.11.2013 №2016 та п.14 [PERSON] встановлено професійне захворювання - радикулопатія попереково -крижова (L5,S1) білатеральна і шийна (С5,С6) часто рецидивуючий перебіг, фаза загострення, з вираженними статико -дінамічними порушеннями, мязово -тонічним і стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом ( ПФС другого ст.), остеоартрозом і періартрозом колінних суглобів ( ПФ першого -другого ст.) М54.1; Хронічний бронхіт. ЛН першого ст. J44. Згідно висновку МСЕК від 06.03.2014 року позивачу встановлена третя група інвалідності в зв'язку з професійними захворюваннями. та втрата професійної працездатності в розмірі 45% ( 35% радиколопатія,10%-хронічний бронхіт) з 24 лютого 2014 року до 01 березня 2015. Рекомендоване санаторно -курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП. Відповідно до п.19 акту встановлено, що підприємствами на яких працював [PERSON] було порушено законодавство про охорону праці, не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є також відповідач. Відповідно до наданих медичних документів, виписних епікризів, пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач [PERSON] має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання, відчуває фізичний біль, який носить постійний характер, що несе незворотні зміни його здоров'я. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини носять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON] доведено, оскільки після встановлення професійного захворювання, яке потягло втрату працездатності, позивачем понесені моральні страждання, пов'язані з професійним захворюванням, лікуванням, та неможливістю вести повноцінний спосіб життя. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги рішення Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року -громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту «б» підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати) (справа № 1-32/2008), право громадян на відшкодування моральної шкоди, передбачене статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю відшкодовується за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тому саме підприємство ПАТ «Євраз Суха Балка» повинне відшкодувати спричинену моральну шкоду позивачу [PERSON]. Однак, суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача ПАТ «Євраз Суха Балка» у відшкодування моральної шкоди 243 600 гривень є завищеними, тому, на думку суду, з відповідача ПАТ «Євраз Суха Балка» необхідно стягнути на користь позивача суму еквіваленту відсотку втрати працездатності з урахуванням мінімальної заробітної плати, а саме у сумі 30 000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст..79,80,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь держави судовий збір - 121 гривень 80 копійок.

Outcome: partial