Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] далі - (Відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час 29 пленарного засідання Сумської обласної ради, яке відбулося 25.10.2019, під час обговорення щодо включення до порядку денного питання про призначення її керівником КЗ СОР «Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» депутат Сумської обласної ради [PERSON] розповсюдив наступну інформацію «проти [PERSON] відкрито кримінальне провадження… за фальсифікацію протоколів зборів по відкликанню депутатів. Ця кримінальна справа не закрита. Друге. Будучи замом парку «Сеймський», пані [PERSON] практично на роботу не ходила…Третє ніякої освіти нема.. Тут є правоохоронні органи, хай провірять есть кримінальне провадження чи нема. І там тюрьма світить за це, якщо нормально буде…». Вона стверджує, що розповсюджена Відповідачем інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. Повідомленням вказаного неправдивого факту показано її абсолютно людиною, здатною вчинити злочин. Таке повідомлення завдало їй значної шкоди і як людині, яка займає відповідальне становище керівника комунального закладу Сумської обласної ради «Регіональний ландшафтний пар «Сеймський». ЇЇ коло спілкування після вказаної інформації значно звузилося. Тобто інформація спрямована на те, щоб вона взагалі залишила роботу, оскільки її безпідставно звинувачено у вчиненні злочину, некомпетентною особою; особою, яка безвідповідально ставиться до посадових обов`язків та нехтує трудовим законодавством. Виникли у неї ускладнення і в стосунках з членами сім`ї, до членів якої у знайомих виникли суттєві перестороги через негативне ставлення до неї. Тому просить суд: визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості поширені [PERSON] 25.10.2019 на 29-му пленарному засіданні Сумської обласної ради в частині, що стосуються відомостей про наявності щодо неї кримінального провадження, порушення нею трудової дисципліни, відсутності освіти; зобов`язати [PERSON] спростувати відомості, поширені ним 25.10.2019 на 29-му пленарному засіданні Сумської обласної ради в частині, що стосуються відомостей про наявності щодо неї кримінального провадження, порушення нею трудової дисципліни, відсутності освіти, шляхом спростування цієї інформації на найближчій після набуття чинності рішенням суду сесії Сумської обласної ради. Ухвалою суду від 09.12.2019 відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду без участі сторін. 27.12.2019 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, оскільки все зазначене ним у своєму виступі на сесії Сумської обласної ради відповідає дійсності, є фактичним повідомленням про обставини та події, які фактично мали місце, існують та тривають, повідомлення Відповідача не містять образ, наклепу, тощо стосовно Позивача. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити за безпідставністю. Відповіді на відзив від Позивача у встановлений судом строк не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, тобто ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, і обґрунтованим, тобто ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено, 25 жовтня 2019 року на 29 пленарному засіданні Сумської обласної ради під час обговорення щодо включення до порядку денного питання про призначення [PERSON] керівником КЗ СОР «Регіональний ландшафтний парк «Сеймський» депутат Сумської обласної ради [PERSON] розповсюдив наступну інформацію «проти [PERSON] відкрито кримінальне провадження… за фальсифікацію протоколів зборів по відкликанню депутатів. Ця кримінальна справа не закрита. Друге. Будучи замом парку «Сеймський», пані [PERSON] практично на роботу не ходила…Третє ніякої освіти нема.. Тут є правоохоронні органи, хай провірять есть кримінальне провадження чи нема. І там тюрьма світить за це, якщо нормально буде…». Так, частиною першої статей 3, 28 та 68 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно частини першої статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Водночас, за змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України "Про запобігання корупції", має право на відповідь. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до положень статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як передбачено ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, і права на недоторканність ділової репутації належить позивачеві. Зокрема, до спеціальних способів захисту відносяться і спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п.18 Постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Згідно з вимогами частини першої статті 12 та статті 81 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом відповідно до вимог статті 238 ЦПК України проведено відтворення електронного доказу поданого позивачем, а саме компакт диску з уривком відеозапису того, що неправомірними діями відповідача було порушено особисті немайнові права позивача. Також, суд не знаходить достатніх підстав вважати вислів відповідача фактом, що має бути доведеним, вислів не є фактичним твердженням, а є оціночним, критичним судженням відповідача щодо дій особи позивача. Отже, ця інформація не може вважатися такою, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, вислів відповідача про факт порушення кримінального провадження відносно позивача, доводиться наявним у відповідача витягом з ЄРДР № 120182000070000806 та листом Глухівського ВП ГУНП в Сумській області про порушене кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст. 356 та ч. 1 ст. 366 КК України. За таких обставин, виходячи з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог,а тому суд позбавлений можливості давати будь-яку оцінку щодо висловлювань відповідача, і, виходячи із засад розумності і справедливості, вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed