Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Заявлений позов мотивовано тим, що в червні 2017 року до позивача звернулися відповідачі з пропозицією купити житлове приміщення за адресою [ADDRESS] . 13.08.2017 року між позивачем та відповідачами був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового приміщення, згідно якого продавець отримав від позивача повну вартість вищезазначеного об`єкту нерухомості в розмірі 75000 гривень і зобов`язався до 15.11.2017 року підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу. В листопаді 2018р. в позивача відбулася розмова з Відповідачами щодо юридичного оформлення прав на нерухомість через нотаріуса, однак відповідачі попросили додаткову плату. Позивач не може вирішити питання з відповідачами, хоча фактично вже володіє і користується цією нерухомістю з листопада 2017 року, однак право власності за ним не визнається, оскільки відповідачі ухиляються від укладення договору купівлі-продажу, а тому я змушена звернутись до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того додав, що його довірителька фактично купила даний будинок. Однак з вини відповідачів, оформити будинок нотаріально він не може, тому що відповідачі ухиляється від цього. Крім того зазначив, що на даний час відповідачі мають заборгованість, тому і у добровільному порядку оформити процедуру купівлі-продажу даного житлового будинку є неможливо. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні визнали фактичні обставини позову, щодо задоволення позову не заперечили. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] рівних долях по 1 / 2 . Даний житловий будинок, належить відповідачам на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 29.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. за реєстровим №1367 (а.с. 9-9 зв., 10). Право власності на вказаний будинок зареєстровано у відповідності до ст.210 ЦК України у Виноградівському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №2862587 (а.с.10). Згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 13.08.2017 року, укладеного між позивачем та відповідачами, позивач придбав у відповідачів будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] за 75000 гривень. Даний договір нотаріально непосвідчений (а.с.6-8). Згідно розписки від 13.08.2017 р. позивачі отримали від відповідача в рахунок купівлі продажу будинку, який розташований в [ADDRESS] гривень (а.с.11). Заявляючи позов. позивач посилався на положення ч.2 ст.220 ЦК України, згідно якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Предметом спору за позовними вимогами позивача є визнання дійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання за ним права власності на придбане за договором майно з підстав ухилення відповідачами від нотаріального посвідчення даного договору. Згідно правової позиції закладеної у Постанові Верховного Суду України від 18.04.2011 року № 3-28гс11 "Про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійсними і визнання права власності", правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов`язки. Так, ст.220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Отже, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов`язки. Аналогічну правову позицію про те, що правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов`язки, висловлено у постанові Вищого господарського суду України від 17 березня 2009 року у справі N 15/261(1/445-21/71) за позовом ТОВ "Центр Бізнес Сервісу" до ТОВ "Редакція "Галицькі контракти", треті особи - ВАТ КБ "Надра", ПМП "Зільник", про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, в перегляді якої ухвалою Верховного Суду України від 28 травня 2009 року відмовлено. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачами вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed