Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області звернувся позивач із вказаною вище позовною заявою, яку відповідною ухвалою суду було прийнято до розгляду, відкрито провадження в зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання. В ході судового розгляду відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву з аналогічними позовними вимогами. В судовому засіданні сторони та їх представники позовні вимоги первісного та відповідно зустрічного позовів підтримали та просили суд їх задовольнити відмовивши при цьому з задоволенні позову протилежної сторони. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд знаходить зустрічний позов обґрунтованим, тому вважає за можливе його задовольнити, а у задоволенні первісного позову слід відмовити. Судом об`єктивно встановлено, що 11 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Богдановецька сільська рада Деражнянського району Хмельницької області видала свідоцтво про шлюб. Від шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У квітні 2019 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Деражнянського районного суду. Після розірвання шлюбу дитина проживала за адресою матері [PERSON] , а саме в с. Богданівці, Деражнянського району Хмельницької області, оскільки станом на сьогоднішній день [PERSON] придбав квартиру та облаштував її для проживання разом із сином, завжди приймав активну участь в вихованні сина. Станом на день постановлення рішення між сторонами існує спір стосовно місця проживання сина, оскільки [PERSON] бажає аби син проживав в селі за місцем її проживання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , забезпечив відвідування дитиною лікаря-психолога [PERSON] , який діагностував у сина розлад дефіциту уваги та гіперактивності з періодичним проявом моторних тіків: кліпання очима, рухи рук, голови, інших частин тіла, інколи - складні рухи у формі жестів, комбінацій рухів, що підтверджується довідкою лікаря-психолога [PERSON] . Лікар-психолог надав рекомендації: поведінкова терапія та психологічний супровід батькам; індивідуальна когнітивно-поведінкова терапія; тренінг соціальних навичок у груповому форматі з іншими дітьми та у формі сімейної ігрової терапії; психологічний супровід щодо застосування відповідних поведінкових втручань та методик навчання у закладах освіти; "Батьківська школа" - програма групових занять для батьків дітей з РДУГ. Даний центр здоров`я та розвитку "КОЛО СІМ`Ї" знаходиться в [ADDRESS] . Дану обставину підтверджує довідка лікаря-психолога [PERSON] від 17.06.2020 р. Окрім того, для нормального розвитку хлопчика у зв`язку із його гіперактивністю [PERSON] , як батько записав дитину в боксерський клуб "Аперкот" в секцію боксу та супроводжує її на/із занять. Дана обставина підтверджується актом тренера БК "Аперкот" [PERSON] від 31.08.2020 р. та відповідною довідкою від 19.06.2020р. про те, що [PERSON] дійсно навчається в загаданому боксерському клубі " Аперкот ". Також, [PERSON] навчався в 2019 - 2020 навчальному році в Хмельницькій середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №25 імені Івана Огієнка та з нового навчального року мав іти в 2 клас, що підтверджується довідкою №113/01-39 від 21.05.2020 року. Однак, станом на сьогоднішній день за бажанням матері дитини [PERSON] , [PERSON] син пішов навчатися в школу в сусідньому селі, а саме Вовковинецьку гімназію Хмельницької обласної ради, що суттєво погіршує розвиток дитини та належну підготовку в галузі освіти для дитини. При дослідженні матеріального стану сторін, судом з`ясовано, що [PERSON] являється директором ТОВ "ЕТК-ПОДІЛЛЯ" та щомісячно отримує дохід у вигляді заробітної плати, про що свідчить довідка про доходи від 03 червня 2020 року, тобто спроможний забезпечувати належні умови для розвитку сина. Також у власності [PERSON] є нерухоме майно, яке він придбав та облаштував для проживання разом із сином, про що свідчить довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №B-0321443 від 26.05.2020 р., при цьому, дитяча кімната облаштована відповідно до віку та потреб дитини. Водночас, як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.05.2020 р., належна [PERSON] квартира знаходиться в [ADDRESS] , де у дитини в достатній кількості є одяг, взуття, продукти харчування та іграшки, які батько постійно йому купує, квартира облаштована меблями та побутовою технікою, велика, простора, утримується в чистоті та порядку. З наявних в справі письмових доказі вбачається, що влітку 2020 року [PERSON] разом із сином відпочивали на морі за кордоном, їздили в океонаріум та відвідували багато інших цікавих місць, тобто, станом на сьогоднішній день [PERSON] , як батьком дитини, забезпечуються якнайкраще інтереси дитини для нормального фізичного та духовного розвитку сина. Дані обставини підтверджують і фотосвітлини, які долучаються до матеріалів справи. Крім того, 12.09.2020 знову [PERSON] забезпечив діагностування сина в лікаря-отоларинголога аби дізнатися про стан здоров`я сина, та лікар поставила діагноз: Гіпертрофія аденоїдних вегетацій ІІ ст. Дані обставини підтверджуються консультативним висновком отоларинголога від 12.09.2020 року. Також акт лікаря-отоларинголога [PERSON] підтвержує те, що [PERSON] , батько неповнолітнього [PERSON] піклується та займається здоров`ям дитини, а саме відвідує на постійній основі Дитячий медичний центр "Марія Kids". Так, відповідно до ч.ч. 2,8,9,10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст.ст. 18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.1991, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того. щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У постанові Велика Палата ВС застосувала вимоги ст. 141 Сімейного кодексу України про рівність прав матері та батька, частин 1,2 ст. 161 цього Кодексу щодо вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина, та врахування при цьому ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Визначено, що під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс 16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип б цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли е виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні, зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судам, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі "М.С. проти України", в якому йдеться про визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЕСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, кали сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини е забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Враховуючи те, що [PERSON] не має самостійного доходу, також не має нерухомого майна, а також станом на сьогоднішній день не може забезпечити належні умови для нормального розвитку сина [PERSON] , суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню із визначенням місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , тому із викладених вище підстав первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved