Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення суми 3% річних. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17 липня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області позивачу було виплачено суми щорічних допомог на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з рішеннями у справі № 2 «А»-102/12 у розмірі 5245,00 грн., № 363/1276/14-а у розмірі 5970,00 грн. та у справі № 363/72/15-а у розмірі 5970,00 грн. Однак, рішення у вказаних справах, після їх перегляду Київським апеляційним адміністративним судом, було прийнято ще у справі № 2 «А»-102/12 -17 січня 2014 року, у справі № 363/1276/14-а - 28 листопада 2014 року, у справі № 363/72/15-а - 18 червня 2015 року. Виконавчі провадження відкрито 24.07.2014 року, 06.02.2015 року та 17.07.2015 року, відтак відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання присуджених на підставі рішень суду, здійснивши їх виплату лише в липні 2018 року. Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за рішеннями суду, зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України має виплатити йому суму заборгованості з урахуванням 3 % річних, просить суд стягнути з відповідача три проценти річних за період з 18.01.2014 року по 17.07.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2014 року у справі № 2 «А»-102/12, за період з 29.11.2014 року по 17.07.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014 року у справі № 363/1276/14-а, за період з 19.06.2015 року по 17.07.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі № 363/72/15-ау загальній сумі 1 909 грн. 18 коп. Позивач зазначив, що звертався до відповідача з заявою щодо проведення йому виплати трьох процентів річних у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з судовими рішеннями, але листом № 1875 від 18.09.2020 року відповідач відмовив у задоволенні заяви та зазначив, що виплата коштів по рішеннях судів не передбачена бюджетними програмами, а тому є нецільовим використанням бюджетних коштів. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму 3% річних у розмірі 1 909 грн. 18 коп. по справі № 2 «А»-102/12 у сумі 707,00 грн., по справі № 363/1276/14-а у сумі 650, 16 грн., по справі № 363/72/15-а у сумі 552, 02 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.10.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом, з метою недопущення порушення прав відповідача, неодноразово вживалися заходи щодо його виклику, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду про його виклик, у зв`язку із чим відкладалися судові засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, суд враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 17.01.2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 2 «А»-102/12 постанову Вишгородського районного суду Київської області від 23.04.2012 року у справі за позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області про стягнення допомоги на оздоровлення скасовано і постановлено нову, якою позовні вимоги задоволено частково та визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо невиплати [PERSON] щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі визначеному ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області провести перерахунок та виплату [PERSON] щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанова суду набрала чинності 17 січня 2014 року та 15 травня 2014 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2 «А»-102/12. 24.07.2014 року було відкрито виконавче провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.01.2018 року замінено сторону виконавчого провадження по справі № 2-а-102/12 за адміністративним позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА про стягнення недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення, за виконавчим листом від 23 квітня 2012 року, а саме: замінено стягувача з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.02.2018 року замінено порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2014 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення допомоги на оздоровлення, й зазначено, що згідно ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на користь [PERSON] з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації слід стягнути недоплачену за 2011 рік суму щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 245 (п`ять тисяч двісті сорок п`ять) грн. 28.11.2014 року Київським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову № 751/5241/14, якою постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2014 року у справі 363/1276/14-а скасовано і винесено нове рішення, яким визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік неправомірними; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області нарахувати та виплатити на користь позивача щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постанова набрала законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягала. 27.01.2015 року Вишгородським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №363/1276/14-а. 06.02.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 46449932. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2015 року змінено порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року й зазначено, що згідно ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на користь [PERSON] з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації слід стягнути недоплачену за 2013 рік суму щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 970 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.12.2017 року замінено стягувача [PERSON] у виконавчому провадженні щодо виконання постанови суду у справі № 363/1276/14-а, його правонаступником [PERSON] . 18.06.2015 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 363/72/15-а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2015 року у справі № 363/72/15-а скасовано і постановлено нову, якою визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови [PERSON] у перерахунку та виплаті допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області нарахувати та виплатити [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених виплат. Постанова суду набрала законної сили 18.06.2015 року. 09.07.2015 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання постанови суду № 363/72/15-а. 17.07.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 48170530. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.01.2018 року замінено сторону виконавчого провадження по справі № 363/72/15-а за адміністративним позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА про стягнення недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення, за виконавчим листом від 15 лютого 2015 року, а саме: замінено стягувача з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.06.2018 року змінено порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення допомоги на оздоровлення, й зазначено, що згідно ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на користь [PERSON] з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації слід стягнути недоплачену за 2014 рік суму щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 970 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 17 липня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області позивачу було виплачено суми щорічних допомог на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з рішеннями у справі № 2 «А»-102/12 у розмірі 5245,00 грн., № 363/1276/14-а у розмірі 5970,00 грн. та у справі № 363/72/15-а у розмірі 5970,00 грн. 19.08.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо проведення йому виплати трьох процентів річних у зв`язку з порушенням строків виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення згідно з судовими рішеннями, але листом № 1875 від 18.09.2020 року відповідач відмовив у задоволенні заяви та зазначив, що виплата коштів по рішеннях судів не передбачена бюджетними програмами, а тому є нецільовим використанням бюджетних коштів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Нараховані до виплати суми позивачу були виплачені лише в липні 2018 року, натомість рішення у справі були прийняті та набрали законної сили у 2014 -2015 роках відповідно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими. Позивач заявив позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за період з 18.01.2014 року по 17.07.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2014 року у справі № 2 «А»-102/12, за період з 29.11.2014 року по 17.07.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2014 року у справі № 363/1276/14-а, за період з 19.06.2015 року по 17.07.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі № 363/72/15-а у загальній сумі 1 909 грн. 18 коп. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). Згідно з наданого позивачем розрахунку розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить у загальній сумі 1 909 грн. 18 коп. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід звернути увагу на те, що кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки до суду не подані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідач не скористався своїми правами та не надав письмовий відзив проти позову, не долучив жодних доказів у вказаній справі на спростування тверджень позивача. З урахуванням встановлених судом обставин справи та юридичних фактів, норм матеріального та процесуального права, якими обґрунтовано позов, судом зазначається, що позов [PERSON] до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про стягнення суми 3% річних підлягає задоволенню.

Outcome: approved