Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

19.08.2013 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне: 18.03.2000 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], цього ж року позивач дозволив її дитині, а саме - [PERSON], [INFO], зареєструватися у будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок належить позивачеві на праві власності відповідно до договору дарування серії АВМ № 732489 від 15.08.2000 року, зареєстрований в реєстрі за №1663 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20433850 від 02.10.2008 року. Спільне життя сторін не склалося і 09.08.2006 року вони розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Першотравневого РУЮ Донецької області зроблено актовий запис № 51. Майнових спорів сторони не мають. У серпні 2006 року [PERSON] зібрала свої речі та переїхала з сином [PERSON] у місце мешкання за адресою: [ADDRESS], де проживає і на теперішній час, при цьому не знявшись з реєстрації з будинку позивача. З того часу відповідачка в будинку позивача не проживає, що підтверджується актами депутата Урзуфської сільської ради Шаповалова А.В. від 10.07.2012 року, від 15.01.2013 року та від 06.08.2013 року, тобто більш ніж 7 років. Неодноразово при зустрічах та у телефонній розмові позивач просив відповідачку, щоб вона зі своїм сином знялася з реєстрації у билинку позивача, оскільки це може стати перешкодою у продажу зазначеного будинку, а також вимагає сплачувати комунальні платежі за набагато більшою сумою, ніж такою, яка була б у протилежному випадку. Проте відповідачка ігнорує вказане прохання позивача. Враховуючи викладене, позивач у своїх позовних вимогах просить суд: - Визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]; - Визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та також просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засідання категорично заперечувала проти задоволення позову, та пояснила, що вона не може знятися з реєстрації за адресою позивача, оскільки має неповнолітніх дітей [INFO] та [INFO], а на останню отримує державну допомогу по догляду за дитиною до трьох років за місцем реєстрації. Зареєструватися за іншою адресою вона можливості не має. Крім того на теперішній час вона чекає на дитину, на яку також планує отримувати державну допомогу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Першотравневої РДА Хаджинов В.М. у судовому засіданні просив розглянути справу на розсуд суду. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Урзуфської сільської ради у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд, зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно наступних підстав: Як вбачається з договору дарування серії АВМ № 732489 від 15.08.2000 року, зареєстрований в реєстрі за №1663 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20433850 від 02.10.2008 року, позивачеві [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.08.2006 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано 09.08.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравневого РУЮ (а.с.7). Відповідно до довідки № 530 від 13.08.2013 року виданої Виконавчим комітетом Урзуфської сільської ради Першотравневого району Донецької області, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та має склад сімї: [PERSON], [INFO] дружина, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] не проживає, [PERSON], [INFO] не проживає, [PERSON], [INFO] не проживає (а.с.8). Як вбачається з облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки щодо домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], у графі 1 Відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради зазначені: [PERSON],[INFO], [PERSON] [INFO] дружина, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.10-12). Як вбачається з актів обстеження домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 10.07.2012 року, 15.01.2013 року та від 06.08.2013 року, за зазначеною адресою зареєстровані, проте не проживають з осені 2006 по теперішній час: [PERSON], [INFO], її дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. На момент перевірки особистих речей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у будинку не було (а.с.13-15). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] з 2006 року не проживає, вибув на інше постійне місце проживання, а тому втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, тому в цій частині суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, щодо усунення йому перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог стосовно [PERSON], оскільки виходячи з практики Європейського суду про те, що суди повинні приймати рішення відповідно до прав людини і мотивація повинна бути виписана у відповідності з принципами верховенства прав людини, суд вважає, що задоволення позовних вимог позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, потягне за собою порушення прав неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Одним із правочинів, вчинення яких недопустиме без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст.177 СК України, ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" та ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", є позбавлення майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. Крім того, статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" гарантовано зі сторони держави охорону і захист прав і інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Цей Закон застерігає про недопустимість зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень, таким чином в задоволенні позовної вимоги стосовно позбавлення користування житловим будинком саме [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial