Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач 18 вересня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 17 по 21 жовтня 2016 року Міністерством аграрної політики та продовольства України проведено конкурсний відбір на посади керівників державних підприємств. За результатами конкурсу комісія визначила переможців конкурсного відбору на посаду керівника Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство», - [PERSON] Вказані результати конкурсу оприлюднено на офіційному сайті відповідача. Але, на теперішній час наказ про призначення позивача на посаду керівника ДП\~«Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» відсутній, трудовий контракт із позивачем не укладено. Крім того, відповідачем не надано жодних пояснень щодо тривалості затримки призначення його на посаду та укладення контракту. Позивач неодноразово звертався до Мінагрополітики із листами щодо укладення контракту та причини затримки його укладення, але відповіді не отримав. Зважаючи на викладене та посилаючись на обґрунтування позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо укладення контракту на посаду директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» із [PERSON] за результатами конкурсу; зобовязати Міністерство аграрної політики та продовольства України укласти контракт на посаду директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» із [PERSON] за результатами конкурсу, строком на 5 (пять) років. Стягнути із відповідача судові витрати. Відповідач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], звертався до суду із клопотанням про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ДП\~«Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство». Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено. Заочним рішенням суду від 16 лютого 2018 року позовну заяву задоволено у повному обсязі (а.с.50-54). Не погодившись із заочним розглядом справи, 23 квітня 2018 року відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.62-68), яку ухвалою суду від 24\~квітня 2018 року прийнято до провадження (а.с.80), а ухвалою суду від 24\~квітня 2018 року залишено без руху (а.с.89). Ухвалою суду від 24 липня 2018 року продовжено розгляд справи та призначено судове засідання (а.с.98). 16 серпня 2018 року [PERSON] звертався до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі(а.с.102). Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року скасовано заочне рішення суду від 16.02.2018 року та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.116). Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про виправлення описки у виконавчому листі (а.с.117) Учасники справи про день, час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач до суду надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.145). Відповідач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не зявився. До суду надав відзив на позов, в якому посилаючись на викладені обставини, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.132-136). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. У відповідності до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду. Суд, дослідивши надані по справі докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що у Міністерстві аграрної політики та продовольства України у період з 17 жовтня до 21 жовтня 2016 року, відповідно до постанови КМУ від 03.09.2008 року №777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки», проведено конкурсний відбір на посади керівників державних підприємств в тому числі на посаду керівника ДП «Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство». Участь у конкурсі взяли 8 претендентів, одним з яких є [PERSON]. За результатами розгляду конкурсних пропозицій комісія визначила переможцями конкурсного відбору тих кандидатів, які запропонували найкращі конкурсні пропозиції. Список переможців конкурсного відбору оприлюднено на офіційному сайти Мінагрополітики. Позивач був оголошений переможцем на посаду керівника в ДП «Дніпропетровське обласне підприємство по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство». Правові основи управління об'єктами державної власності визначено Законом України «Про управління об'єктами державної власності». Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом [PERSON] України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Відповідно до положень ч. 1ст. 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», об'єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави). У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» суб'єктами управління об'єктами державної власності є зокрема Кабінет [PERSON] України; Згідно із ст. 23 Закону України «Про Кабінет [PERSON] України» Кабінет [PERSON] України спрямовує і координує діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом [PERSON] України, підзвітні та підконтрольні йому. Пунктом 2 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 року №\~500/2011, визначено, що Мінагрополітики у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної [PERSON] України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету [PERSON] України, іншими актами законодавства. Мінагрополітики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації: державної аграрної політики, політики у сфері сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави; державної політики в галузях рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних живих ресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, ветеринарної медицини, безпечності харчових продуктів, у сферах карантину та захисту рослин, охорони прав на сорти рослин, земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, лісового та мисливського господарства, нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Згідно із п.18 ч.2 ст.5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет [PERSON] України, зокрема, визначає порядок конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Пунктом 21 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" встановлено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань організовують і проводять конкурси з визначення керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки. Постановою кабінету міністрів України «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки» від 03.09.2008 року №777 затверджено Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки (далі - Порядок). Порядок визначає процедуру конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки (далі - підприємства) у разі прийняття міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об'єктами державної власності, рішення про необхідність проведення такого відбору, а також процедуру конкурсного відбору керівника підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу якого перевищує 200 млн. гривень, та керівника особливо важливого для економіки підприємства (підприємства, вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності перевищує 2 млрд. гривень або річний розмір чистого доходу якого перевищує 1,5\~млрд. гривень). Підставою для оголошення конкурсного відбору керівника підприємства (далі - конкурсний відбір) є рішення (наказ) міністерства, Фонду державного майна або іншого органу, який виконує функцію з управління підприємством (далі - суб'єкт управління), із зазначенням строку приймання заяв і проведення конкурсного відбору, яке для підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу якого перевищує 200 млн. гривень, приймається не пізніше ніж через 20 днів після відкриття вакансії керівника підприємства (для підприємств, функції з управління якими виконує Кабінет [PERSON] України, - рішення Кабінету [PERSON] України) (п.2 Порядку). Згідно з п.3 Порядку, для проведення конкурсного відбору керівників підприємств, крім керівників особливо важливих для економіки підприємств, суб'єкт управління утворює постійно діючу комісію або комісії для конкурсного відбору керівників окремих підприємств (далі - комісія). Склад комісії затверджується відповідним актом суб'єкта управління. Члени комісії розглядають документи і пропозиції, внесені особами, що виявили бажання взяти участь у конкурсному відборі (далі - претенденти), та його учасниками. Відповідно до п.4 Порядку Комісія: оприлюднює на офіційному сайті суб'єкта управління не пізніше ніж протягом 10 днів після прийняття рішення (наказу), зазначеного у пункті 2 цього Порядку, оголошення про проведення конкурсного відбору на посаду керівника підприємства, яка стала вакантною (далі - оголошення), та результати конкурсного відбору не пізніше ніж протягом трьох днів з дати його завершення; приймає, реєструє та перевіряє на відповідність вимогам цього Порядку документи, подані претендентами; ухвалює рішення про допуск претендентів до конкурсного відбору або відхилення їх кандидатур; приймає і реєструє пропозиції, внесені учасниками конкурсного відбору; забезпечує відкритість конкурсного відбору та за результатами розгляду зазначених пропозицій визначає його переможця; розробляє та затверджує вимоги до претендентів; надсилає разом із згодою на обробку персональних даних претендентів запит до МВС стосовно надання інформації щодо відсутності (наявності) у них судимості, заборони займати відповідні посади або займатися певними видами діяльності. У відповідності до п.19 Порядку, переможцем конкурсного відбору визнається учасник, пропозиція якого визнана комісією найкращою. Комісія має право прийняти вмотивоване рішення про відхилення всіх пропозицій учасників та про повторне проведення конкурсного відбору. У разі подання пропозиції лише від одного учасника конкурс не проводиться, при цьому оголошується повторне проведення конкурсного відбору. В абз.29 п.20 Порядку зазначено, що рішення комісії (а у випадках, визначених абзацами другим і п'ятим цього пункту, - рішення Кабінету [PERSON] України) є підставою для укладення контракту між суб'єктом управління (господарською структурою) та переможцем конкурсного відбору. Підпунктом «г» пункту 18 ч.2 ст.5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет [PERSON] України визначає порядок конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки. Крім того, згідно з п.4 ст.6 зазначеного Закону, уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Відповідно до п.2 постанови КМУ «Про застосування контрактної форми трудового договору» №203 від 19.03.1993 року - установити, що контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету [PERSON] України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом [PERSON] України, [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією відповідно до номенклатурних груп, до яких вони належать за показниками, затвердженими згідно з додатком N 2 цієї постанови. Згідно із Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженим постановою КМУ №203 від 19.03.1993 року, відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється відповідними міністерствами або іншими підвідомчими Кабінету [PERSON] України органами виконавчої влади. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач як уповноважений Кабінетом [PERSON] України орган, який здійснює управління підприємством, яке йому підвідомче у своїй діяльності задля забезпечення належного функціонування,

Outcome: dismissed