Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся в суд в інтересах позивача [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПРАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працюючи в період часу з 10.11.1978р. по 09.06.1980р. мийником посуду відділу робочого постачання ВАТ «Інгулецький ГЗК», правонаступником якого є відповідач, [PERSON] виконувала роботи, які характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які здатні викликати стійкі функціональні порушення, призводять у більшості випадків до зростання виробничо-обумовленої захворюваності та появи окремих випадків професійних захворювань, що виникають після тривалої експозиції. В період часу з 16.02.2004р. - 30.10.2009 р., позивач працювала малярем ремонтно-будівельного цеху ВАТ «Інгулецький ГЗК» та виконувала роботи згідно посадової інструкції: фарбування деталей в налагоджених барабанах, автоматах методом занурювання і щіткою без шпаклювання та ґрунтування; промивка деталей лугом, водою та розчинниками, знежирювання поверхні, покриття оліфою та ґрунтування; сушка пофарбованих виробів; промивка та очищення інструментів та обладнання; приготування фарб, лаків, мастик, шпаклівки, ґрунтовки, замазки згідно рецептури. Вищезазначені роботи здійснювались в умовах фізичних навантажень, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання: радикулопатія шийна С6, С7 справа та попереково-крижова L4, L5, S1 білатеральна на фоні антеспондилолістезу тіла L3 хребця (5мм), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, лівобічним тазостегновим пері артрозом з порушенням функції ходи. Діагноз встановлений медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» №1613 від 09.11.2018 року, Згідно довідки МСЕК від 07.02.2019 року, позивачу при первинному огляді визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по радикулопатії з 29.01.2019 року і безстроково. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, утруднення при ходьбі, підвищення артеріального тиску, біль в ділянці серця, головний біль, загальну слабкість, запаморочення. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль. Окрім того, позивач, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, яка в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у її житті є незворотними. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Факт моральних страждань вважає очевидним і таким, що не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Входячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2019 року, позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 104325 грн., без врахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Просить стягнути вказану суму з відповідача. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.61) Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомила, уклала договір про надання правової допомоги з адвокатським бюро «Гузєв та партнери». Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі на підставі викладених в позовній заяві обставин. При цьому, пояснив, що стаж роботи позивача на ПРАТ «ІНГЗК» складає: 1 рік 7 міс. мийником посуду, та 5 років 8 міс. - маляром. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та медичного висновку ЛЕК, захворювання позивача виникло в тому числі і під час роботи за вказаними професіями на підприємстві відповідача. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває фізичний біль та моральні страждання. Зазначив, що моральні страждання [PERSON] почала відчувати з дати встановлення ступеню втрати професійної працездатності та групи інвалідності - з 07.02.2019 року. Вважає, що є вина відповідача в отримані позивачкою професійного захворювання. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Просить відмовити позивачу в повному обсязі. Підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов, з якого слідує, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі який виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливим умовах супроводжується наданням відповідних пільг. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці лише у випадку, коли у працівника вже виникло професійне захворювання та встановлено відповідним медичним органом порушення стану здоров`я. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Втрата професійної працездатності встановленої на 25% - це зниження здатності виконувати трудові обов`язки за професією, але не втрата здатності вести звичний спосіб життя. Також у відзиві зазначають, що позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Окрім підприємства відповідача, де позивач пропрацювала у шкідливих умовах - 7,5 років, остання працювала у шкідливих умовах і маляром на ТОВ «Промспецбуд» - 5 років 9 міс, слюсарем з експлуатації та ремонту підземного газопроводу Широківського управління ВАТ «Дніпропетровськгаз» - 2 міс., дояркою колгоспу с.Андріївка -4 роки 3 міс. При загальному трудовому стажі 17,5 років, які спричинили виникнення профзахворювання, позивач пропрацювала в ПРАТ «ІНГЗК» 7 років 5 міс., що складає 43% від загального стажу роботи в шкідливих умовах праці. Розмір моральної шкоди слід стягувати пропорційно з усіх підприємств, на яких працювала [PERSON] в шкідливих умовах праці, з урахування вини кожного з них. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухав представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 10.11.1978 року [PERSON] прийнята мийником посуду на Інгулецький гірничозбагачувальний комбінат, 09.06.1980 року звільнена у зв`язку з виїздом. В період з 10.06.2003 року по 09.07.2003 року та з 10.07.2003 року по 03.09.2003 року позивач працювала слюсаремз експлуатації та ремонту підземного газопроводу 2 розряду Широківського управління по експлуатації газового господарства ВАТ «Дніпропетровськгаз». 16.02.2004 року позивач прийнята на роботу у ВАТ «ІнГЗК» в ремонтно- будівельний цех маляром 3 розряду, 24.12.2008 переведена в ремонтно- будівельний цех маляром 4 розряду, 30.10.2009 року - звільнена у зв`язку з переведенням до ЗАТ «Криворіжаглобуд» (а.с.32-35). Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області складена інформаційна довідка №563/4.6-3 від 24.07.2018 року про умови праці [PERSON] при підозрі в неї професійного захворювання, в якій вказано перелік підприємств та професій, на яких працювала [PERSON] , а саме: з 11.07.1974р. по 27.08.1976 року - маляр-штукатур Будуправління «Відділбуд» Треста «Криворіжаглобуд»; з 01.09.1976р. по 22.02.1978 р. - санітар операційного відділення 17-ї міської лікарні м.Кривого Рогу; з 22.03.1978р. по 04.10.1978р. штукатур Широківського комбіната комунальних підприємств; з 10.11.1978 року по 09.06.1980 року - мийником посуду відділу робочого постачання Інгулецького гірничозбагачувального комбінату; з 10.06.2003 року по 03.09.2003 року слюсаремз експлуатації та ремонту підземного газопроводу Широківського управління по експлуатації газового господарства ВАТ «Дніпропетровськгаз»; з 16.02.2004 року по 30.10.2009 року маляром ремонтно- будівельного цеху ВАТ «Інгулецький ГЗК»; з 01.11.2009 року по 31.12.2010 року маляром ремонтно- будівельного управління ЗАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД»; з 01.01.2011р. по 31.01.2011р. - маляром ремонтно- будівельного управління ТОВ «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ ПРОМБУД-4»; з 01.04.2011 року по 11.01.2017 року маляр ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД». В період з 1980 року по 1994 рік позивач працювала в коглоспі с.Андріївка - дояркою, нянею, телятницею у відповідні періоди, з 1994 року по 1999 рік - дояркою в Колективному сільськогосподарському підприємстві Баштанського району Миколаївської області. В довідці вказана характеристика факторів виробничого середовища і трудового процесу по кожній професії позивача (а.с.37-48). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09 листопада 2018 року [PERSON] встановлено діагноз: радикулопатія шийна С6, С7 справа та попереково-крижова L4, L5, S1 білатеральна на фоні антеспондилолістезу тіла L3 хребця (5мм), з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, лівобічним тазостегновим періартрозом з порушенням функції ходи. Захворювання професійне з 09.11.2018 року (а.с.15-17). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 грудня 2018 року, слідує, що проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] . В пункті 16 вказаного акту зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання була в тому числі праця мийника посуду відділу робочого постачання ВАТ «Інгулецький ГЗК» -1 рік 7 місяців в період з 10.11.1978р. по 09.06.1980р. та малярем РБЦ ПАТ «Інгулецький ГЗК»- 5 років 8 міс. в період з 16.02.2004 року по 30.10.2009 року. Відповідно до п. 17 акту, причиною професійного захворювання визнано: фізичне навантаження: нахили тулуба (вимушені, більше 30о), кількість за зміну - 148-178 раз при нормативному значенні - 51-100 раз; перебування у робочій позі (незручна та фіксована, незручна, стоячи % зміни) - до 32,4% при нормативному значені - до 25%; стереотипні робочі рухи 22410 разів, при нормативному значенні до 20000. Загальна оцінка умов праці Позивача відноситься до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі» (а.с.11-14). При первинному огляді МСЕК 07.02.2019 року [PERSON] у зв`язку з професійним захворюванням встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 % по радикулопатії з 29.01.2019 року, безстроково. Група інвалідності не встановлена (а. с. 9-10). Також встановлено, що позивач неодноразово, починаючи з 2006 року по листопад 2018 року періодично проходила лікування у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, із скаргами на обмеження рухів, болю у відділах хребта, часті головні болі, загальну слабкість (а.с.18-31). Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно з 29 січня 2019 року і безстроково - 25% по радикулопатії. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжувала працювати в шкідливих умовах праці, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В даному випадку встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання [PERSON] є фізичне навантаження: нахили тулуба, перебування у робочій (незручній та фіксованій) позі, стереотипні робочі рухи - що перевищували встановлені нормативи. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився її звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до п.10 вищевказаної Постанови Пленуму, у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує: конкретні обставини справи, ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням- 25%. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювання є робота умовах фізичного навантаження з перевищенням нормативів. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання та тривалість праці позивача на підприємстві -відповідача ПРАТ «ІНГЗК», що склала 7 років 3 місяці при загальному стажі роботи в шкідливих умовах праці - 17 років 7 місяців, тобто позивач отримала професійне захворювання працюючи в шкідливих умовах праці також і на інших підприємствах. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 25000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я, що стало наслідком праці позивача на підприємстві відповідача. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 79325 грн - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці" та

Outcome: partial