Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 06.02.2016 року о 16:20 год. в с. Зозів по вул. Леніна, водій [PERSON] керував в стані алкогольного спяніння автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], не впоравшись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, з якими була доставлена в Липовецьку ЦРЛ. По вказаному факту 06.02.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020200000036 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, у звязку з чим 25.05.2016 року начальник СВ Липовецького ВП Немирівського ВП Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області прийняв постанову про закриття кримінального провадження. Вбачаючи в діях [PERSON] ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, відносно нього були складені адміністративні матеріали про притягнення до відповідальності. 15.06.2016 року Липовецький районний суд Вінницької області ухвалив у справі № 136/877/16-п постанову, якою визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, у звязку з чим накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3\~400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. Відповідач частково відшкодував витрати позивача понесені на її лікування від ушкоджень отриманих при дорожньо-транспортній пригоді, сплативши їй кошти в сумі 8\~379 грн. Оскільки здоровя позивача повністю не відновлено і вона надалі лікується, нею понесені додаткові витрати на відновлення здоровя в сумі 8\~584,37 грн., які [PERSON] відшкодувати відмовляється, що стало приводом для її звернення до суду з вимогою стягнути понесені витрати у вищевказаній сумі. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач боїться їхати в автомобілі, в нічний час її охоплюють страхи, безсоння, головні болі, вона не може повноцінно працювати. Таким чином, заподіяна при дорожньо-транспортній пригоді шкода здоровю знаходиться в причинно-наслідковому звязку з душевними стражданнями позивача, у звязку з якими вона просить суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 3\~000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник просили суд позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив пояснивши суду, що позивач не надала суду доказів причинно-наслідкового звязку захворювання з ДТП, а також допустимих доказів призначення лікарем медичних препаратів вказаних у квитанціях, витрати на які вона просить їй відшкодувати. В судовому засіданні відповідач та його представник в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 06.02.2016 року о 16:20 год. в с. Зозів по вул. Леніна, водій [PERSON] керував в стані алкогольного спяніння автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], не впоравшись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 217030, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, з якими була доставлена в Липовецьку ЦРЛ. По вказаному факту 06.02.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020200000036 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, у звязку з чим 25.05.2016 року начальник СВ Липовецького ВП Немирівського ВП Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області прийняв постанову про закриття кримінального провадження. Вбачаючи в діях [PERSON] ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, відносно нього були складені адміністративні матеріали про притягнення до відповідальності. Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 15.06.2016 року у справі № 136/877/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, у звязку з чим суд наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3\~400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. Вказана постанова набула законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З висновку експерта № 528 (а.с. 21) суд встановив, що 06.02.2016 року о 17:10 год. [PERSON] поступила на стаціонарне лікування у травматологічне відділення зі скаргами на головні болі, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, попередній діагноз: "ЗЧМТ. Струс головного мозку". З 05.04.2016 року по даний час [PERSON] проходить амбулаторне лікування у лікаря невролога (а.с. 44, 45), діагноз : "ЗЧМТ. Струс головного мозку" (06.02.2016 року). Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що шкода завдана здоровю позивача виступає обєктивним наслідком ДТП, яка відбулась з вини [PERSON] Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ч.2 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ст.1195 ч.1 ЦК України). З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на придбання ліків за рахунок відповідача, оскільки шкода здоровю позивача заподіяна з його вини. Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР). При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обовязкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну. В той же час пунктом 15 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватись покупцю таких товарів (послуг) на його вимогу, тобто такі документи видаються за вимогою покупця. Таким чином оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків, накладних у випадках, передбачених Законом є правомірним, а тому суд вважає накладну №12 від 17.08.2016 року (а.с. 11) допустимим доказом на підтвердження факту придбання позивачем ліків. Згідно пункту 1.3 Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення (далі - Правил), затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 360 від 19.07.2005 року, рецепти виписуються хворому за наявності відповідних показів з обов'язковим записом про призначення лікарських засобів чи виробів медичного призначення в медичній документації (історія хвороби, медична карта амбулаторного чи стаціонарного хворого). Рецепти повинні мати кутовий штамп закладу охорони здоров'я та завірятися підписом і особистою печаткою лікаря (пункт 1.4 Правил). У випадку, якщо медичним працівником був виписаний Рецепт з порушенням правил, керівник закладу охорони здоров'я зобов'язаний забезпечити своєчасне виписування нового Рецепта для хворого (пункт 1.2 Правил). Суд встановив, що рецепти на лікарські засоби виписані [PERSON] узгоджуються з призначеними лікарськими засобами в медичній документації хворої. Відсутність кутового штампу на виписаних рецептах не свідчить про недійсність призначеного лікування, а вказує лише на порушення правил при його оформленні, що впливає на можливість придбання хворим відповідних лікарських засобів. 20.05.2016 року без лікарського призначення позивач придбала на суму 172,80 грн. лікарські засоби (суприлекс, вітаксон, трифтазин). Оскільки на момент їх придбання таке лікування позивачу лікарем не призначалось, суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаних витрат. Витрати позивача на придбання решти ліків на суму 8\~412,57 грн., підтверджуються відповідними квитанціями, чеками та накладними (а.с. 63-66), а також узгоджуються з призначеним [PERSON] лікуванням, що свідчить їх обґрунтованість та наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та в інших випадках, встановлених законом. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст. 1187 ЦК України). Оскільки ушкодження здоровя позивача є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, керування яким здійснював [PERSON], приймаючи до уваги, що факт ушкодження здоровя підтверджується висновком експерта (а.с. 21) і знаходиться в причинно-наслідковому звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. При вирішенні спору про відшкодування моральних збитків суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач у звязку з ушкодженням здоровя при настанні дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі періоду впродовж якого вона лікується, змін усталеного способу життя та душевних переживань. З урахуванням зазначеного, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що на відшкодування моральної шкоди завданої позивачу слід стягнути 3\~000 гривень. Оскільки позивач довела належними і допустимими доказами обставини на які вона покликається в обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При ухваленні рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат у справі (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до статті 88 ЦПК України. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі Постанова № 10) судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" відповідно до якої, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, 84, 88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (пункт 48 Постанови № 10). На виконання умов Угоди № 31 про надання правової допомоги від 22.11.2016 року (а.с. 14), [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] кошти в сумі 1\~000 гривень, що підтверджується квитанцією № 15 від 22.11.2016 року. У зазначеній квитанції міститься посилання лише на Угоду № 31 про правової допомоги від 22.11.2016 без уточнення змісту таких послуг. При цьому, ні в Угоді про надання правової допомоги, а ні в квитанції про оплату послуг, не зазначено відомостей про те, що грошові кошти в сумі 1\~000 грн. перераховані саме у зв'язку з наданням правової допомоги у справі предметом спору у якій є відшкодування витрат позивача на придбання ліків та стягнення моральної шкоди. Оскільки позивач не надала суду підписаного позивачем та адвокатом розрахунку витрат на правову допомогу із зазначенням часу витраченого адвокатом на її надання, в стягненні вказаних витрат слід відмовити за необґрунтованістю. У відповідності частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір за вимогу про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоровя підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі в сумі 540,17 грн. (551,20 грн. * 8 412,57 грн. / 8 584,37 грн.), оскільки позивач відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового забору. При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 551,20 грн., у звязку з чим вказані витрати згідно частини 1 статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial