Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 26 березня 2016 року близько 18:40 години [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом "ІЖ Планета", реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по правій стороні вул. Залізничної в с. Бірки Зміївського району Харківської області зі сторони с. Першотравневе Зміївського району Харківської області у напрямку с. Липковатівка Нововодолазького району Харківської області, зі швидкістю близько 40 км/год. Разом з ним рухалися на мотоциклі в якості пасажирів [PERSON] та [PERSON] . В цей час у зустрічному напрямку зі швидкістю близько 55-60 км/год рухався технічно справний автомобіль "ВАЗ-2104", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Під час руху та зближення вказаних транспортних засобів [PERSON] не впорався з керуванням і виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2104". В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мотоцикла позивачу [PERSON] було спричинено: відкритий осколковий перелом середньої третини кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків, вторинно відкритий перелом середньої третини лівого стегна зі зміщенням відламків, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, за ознакою небезпеки за життя, та закритий перелом лівої ключиці в середній третині, який є середньої тяжкості тілесним ушкодженням, за тривалістю розладу здоров`я. Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Після дорожньо-транспортної пригоди він був доставлений до КЗОЗ «Зміївська центральна районна лікарня» Зміївської районної ради Харківської області де проходив лікування у період з 26.03.2016 по 18.04.2016, що підтверджується копією виписки із медичної картки хворого від 18.04.2016. Після виписки він проходив лікування у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» у період з 18.04.2016 по 10.06.2016. Також проходив лікування у 2017-2019 роках. На даний час він має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 961125 від 21.09.2018. Вважає, що у результаті злочинних дій відповідача йому була завдана моральна шкода. В момент дорожньо-транспортної пригоди він переніс фізичний біль та сильне моральне потрясіння. Спогади про його тілесні ушкодження та знаходження у лікарнях до цих пір приводить його у жах, оскільки стан його здоров?я і тепер нагадує про його травми. Окрім цього, у нього досі присутні головні болі, які виникли внаслідок отриманих травм, боляче самостійно пересуватись та порушився сон. Також, він позбавлений можливості на гідне самостійне матеріальне забезпечення, а саме працювати з моменту дорожньо-транспортної пригоди та по теперішній час. Все зазначене ним, доставило йому та його родині моральні та фізичні страждання і біль, від нього вимагають додаткові зусилля для організації нормальних умов його життя та життя родини. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь компенсацію за моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався. Через канцелярію суду надав заяву де зазначив, що вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, та просить суд розглянути справу за його відсутності. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування траспортини засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням на строк 2 (два) роки (а. с. 7-11). Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано позивача. При розгляді кримінального провадження цивільний позов не подавався. За приписами ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Факт ДТП 26.03.2016 року та вина в ній [PERSON] підтверджуються вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року(а. с. 7-11). Транспортний засіб модель «ІЖ Ю5», 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ) (а. с. 48). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Верховний суд України в п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 вказав, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 1541 КЗОЗ «Зміївська центральна районна лікарня» Зміївської районної ради Харківської області [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 26.03.2016 по 18.04.2016 (а. с. 12). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 11887 КЗОЗ « Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 18.04.2016 по 10.06.2016 (а. с. 13). За виписками із медичної картки стаціонарного хворого УКРАЇНИСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ІНСТИТУТУ ПРОТЕЗУВАННЯ, ПРОТЕЗОБУДУВАННЯ ТА ВІДНОВЛЕННЯ ПРАЦЕЗДАТНОСТІ [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у 2017-2019 роках (а. с. 14-19). З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 476809 вбачається, що [PERSON] має другу групу інвалідності. Дата огляду 11.10.2017. Дата чергового переогляду 06.09.2018 (а. с. 47). Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 961125 визнгачено, що [PERSON] має третю групу інвалідності. Дата огляду 21.09.2018. Дата чергового переогляду 01.10.2021 (а. с. 20). Відповідно до довідки Харківського приміського об?єднання УПФУ № 543 від 22 травня 2017 року [PERSON] знаходився на обліку у Харківському приміському об?єднання УПФУ та отримував пенсію по інвалідності внаслідок захворювання інвалідам ІІ групи у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року (а.с. 46). Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди неправомірними діями відповідача. У позивача сталося нервове потрясіння, він безсумнівно відчував та відчуває душевні страждання від фізичного болю та протиправних дій стосовно себе. В момент дорожньо-транспортної пригоди він переніс фізичний біль та сильне моральне потрясіння. Спогади про його тілесні ушкодження та знаходження у лікарнях до цих пір приводить його у жах, оскільки стан його здоров?я і тепер нагадує про його травми. Окрім цього, у нього досі присутні головні болі, які виникли внаслідок отриманих травм, боляче самостійно пересуватись та порушився сон. Також, він позбавлений можливості на гідне самостійне матеріальне забезпечення, а саме працювати з моменту дорожньо-транспортної пригоди та по теперішній час. Все зазначене ним, доставило йому та його родині моральні та фізичні страждання і біль, які від нього вимагають додаткові зусилля для організації нормальних умов його життя та життя родини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Враховуючи глибину і ступінь моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для організації нормальних умов його життя, інвалідність, отриману внаслідок ДТП, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] у повному обсязі, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 гривень. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи наявне платіжне доручення, щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Оскільки позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню, а відтак, на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved