Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

02 серпня 2017 року (згідно почтового конверту) ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач підписавши заяву №б/н 02.12.2010 року отримав кредит у розмірі 1400,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач забов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 29.05.2017 року у відповідача перед банком існує заборгованість в загальному розмірі 12961 грн. 54 коп. В судовому засіданні представник позивача повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, в позовній заяві не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку, крім того, в матеріалах справи є клопотання відповідно до якого представник позивача просить справу розглянути за його відсутності, позов підтримує повністю (а.с.39). В судовому засіданні відповідач, відсутній просить розглянути справу за його відсутності, заперечує проти позову посилається на те, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають до задоволення у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, окрім цього, заборгованість по кредитному договору сплачена,а строк позовної давності сплив у червні 2017 року. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2010 року [PERSON] (далі відповідач) звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі позивач)\~із письмовою заявою про оформлення кредиту, за змістом якої погодився з тим, що ця його заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді. Відповідач зобов`язався їх виконувати та ознайомлюватись зі внесеними змінами на офіційному сайті позивача. Заява засвідчена підписами\~\~\~\~уповноваженої особи\~\~\~\~ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача. Кінцевий термін повернення кредиту та, термін строку дії картки також не зазначено.На підставі вказаного позивач надав відповідачу платіжну картку кредитка «універсальна» та кредит у розмірі 1400,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7). Нарахована позивачем заборгованість відповідача за вказаним Договором станом на 29.05.2017 року становить 12\~961, 54 грн., що складається із заборгованості: по кредиту - 1376, 27 грн., по процентах за користування кредитом 10491,86 грн., а також штрафи відповідно 500 грн. - фіксована частина, 593,41 грн. - процентна складова (а.с. 6 розрахунок). Відповідно до змісту п. 1.1.7.12 Умов, підписаних в односторонньому порядку головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», без зазначення дати їх складення, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору,\~\~він автоматично\~\~продовжується на такий же строк. (а.с.20) - копія Умов). Враховуючи положення п. 1.1.7.12 наданих Умов (а.с.20), стандартний термін дії картки становить 2 роки. До суду не надано жодних доказів того, що після закінчення строку дії платіжної картки, відповідачу надавалася нова. Точних даних про закінчення строку дії картки до суду не надано. На думку суду, позивач свідомо не надав суду даних про дату закінчення кредитної картки. Враховуючи наданий позивачем розрахунок (а.с.6) останній платіж відповідачем здійснено 07.06.2014 року, а відтак строк позовної давності закінчився 08.06.2017 року. Відповідач з позовом звернувся\~ 02.08.2017 року ( згідно поштового конверту)\~ тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Доказів переривання строку позовної давності до суду не надано. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України\~передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести у суді ті обставини, на які вона посилається. Відповідно до положень п.п. 3,4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові. Відповідач наполягає на застосуванні трирічного строку позовної давності, що передбачена\~ст. 257 ЦК України. Відповідно до п. 7 ч. 11\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою\~статті 11 зазначеного Закону\~ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що\~ЦК\~не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення\~ЦК\~про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~та вимоги\~ЦК\~щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, згідно з ч. 1\~ст. 266 ЦК України, відповідно до якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки), позивач звернувся до суду з позовом після спливу строків позовної давності, встановлених Договором. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити повністю у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed