Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставлений відповідачем житловий будинок загальною площею 95,60 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., який розташований по [ADDRESS], відповідно до укладеного сторонами договору іпотеки від 10.01.2008 року в порядку забезпечення виконання кредитного договору від 10.01.2008 року № ZRQWGK00004210, згідно якого відповідач отримав у банку кредит в розмірі 176625 грн., зі сплатою 15 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.01.2018 року, мотивуючи свої вимоги тим, що позичальник не виконує взяті на себе зобов"язання, заборгувавши банку суму 598431,91 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 149802,34 грн., 3333,63 грн. заборгованість по процентам, 5670 грн. заборгованість по комісії, 380888,09 грн. пені за несвоєчасність виконання договірних зобов"язань, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 28484,85 грн. штрафу (процентна складова). При цьому банк просить звернути стягнення на вище вказаний житловий будинок шляхом його продажу, з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу будь-яким особам з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину щодо купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отримання дублікатів правовстановчих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановчих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкуванням, з можливісю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з одночасним виселенням відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживать у житловому будинку. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, вказавши, що він не отримував претензій банку щодо погашення заборгованості та не згоден із нарахованою йому сумою боргу. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаної особи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 12 ч. 1, 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до укладеного сторонами 10.01.2008 року кредитного договору № ZRQWGK00004210 відповідач отримав кредит у розмірі 176625 грн., зі сплатою 15 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.01.2018 року, але станом на 12.11.2014 року відповідач допустив заборгованість по вказаному кредиту у розмірі 598431,91 грн., включаючи нараховані проценти, комісію та неустойку, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком, який повністю узгоджується з умовами укладеного правочину (п.п. 4.1, 4.3, 7.1, 7.4 договору). В порядку забезпечення виконання кредитного договору сторони уклали 10.01.2008 року у нотаріальному порядку договір застави належного позичальнику житлового будинку, загальною площею 95,60 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов"язань виникла заборгованість, яка складає 598431,91 грн. згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, який узгоджується з положеннями укладеного сторонами договору (в установленому законом порядку відповідач не оскаржував дії позичальника по встановленню чи нарахуванню йому неустойки, а питання про приведення розміру відсотків у відповідність до діючого законодавства було вирішене рішенням Чуднівського райсуду від 11.11.2010 року, що є в матеріалах справи, після чого згідно наявного розрахунку банк в його основу поклав відсоток у розмірі 15 % річних), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду, вибравши спосіб захисту своїх порушених прав звернення стягнення на предмет іпотеки. 03.10.2014 року відповідачу було направлено згідно ст. 35 Закону України "Про іпотеку" повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушеного зобов"язання за вказаною [PERSON] у кредитному договору та договорі іпотеки адресою ( а.с. 7,8). Водночас, в п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 грудня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз'яснено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення ч.3 ст. 33 цього Закону). П. 27 договору іпотеки передбачав державну реєстрацію на умовах закону, але згідно ст. 4 Закону України "Про іпотеку" в редакції, яка діяла на час укладення сторонами 10.01.2008 року договору іпотеки зазначалося, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством, але у разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Пунктом 29 договору іпотеки від 10.01.2008 року ( а.с.18) визначено право іпотекодержателя за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, тобто шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов"язань або продажу предмета іпотеки будь-якій особі будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" Відповідно до ст. 38 Закону України " Про іпотеку" якщо рішення суду про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення публічних торгів; або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Отже, позивач правомірно ставить питання відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та п.п. 18.8.1, 18.10, 35.3 укладеного сторонами іпотечного договору про звернення стягнення на вказаний у позовній заяві житловий будинок шляхом його продажу, з укладенням від імені позивача договору купівлі-продажу будь-яким особам з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстраціює правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отримання дублікатів правовстановчих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановчих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкуванням, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ч. 3 ЖК звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Водночас, у вказаному вище будинку, що став предметом іпотеки, відсутні зареєстровані та проживаючі особи, що випливає із довідки Будичанської сільської ради від 07.04.2015 року № 185 та змісту повідомлень Чуднівського районного сектору УДМС України в Житомирській області від 26.12.2014 року № 36/1198 та від 01.04.2015 року № 36/331, а тому заявлені вимоги щодо виселення з будинку відповідача, від яких позивач офіційно не відмовився, не можуть бути задоволені. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3775,80 грн. у порядку погашення понесених по справі судових витрат (за виключенням сплоченого судового збору в розмірі 243,60 грн. щодо висеелення). На підставі викладеного,

Outcome: partial