Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який, просить: визнати удаваним договір усного доручення, який виник між [PERSON] та представником [PERSON] на підставі довіреності від 15.12.2011 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., якою власник легкового автомобілю [NUMBER] [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх державних та інших установах будь-якої форми власності та підпорядкування з питань розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування вищевказаним автомобілем і який фактично передав останній ([PERSON].), на підставі якої виникло право на видачу [PERSON], діючої від імені [PERSON], [PERSON] довіреності від 14.03.2012 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., для приховання договору купівлі-продажу легкового автомобіля [NUMBER]; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на транспортний засіб моделі „SUBARU LEGAСY 2,0 АТ", 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] на підставі укладеного 14.03.2012 р. договору купівлі-продажу; скасувати арешт, накладений на транспортний засіб моделі „SUBARU LEGAСY 2,0 АТ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] заборону на проведення будь-яких операцій по відчуженню, реєстрації, перереєстрації, постановки на облік, видачі номерних знаків, постановою від 28.02.2011 р. по кримінальній справі № 18-497, яка перебувала в провадженні СУ ГУМВС України в м. Києві та будь-які інші обтяження, що перешкоджатимуть реєстрації права власності на автотранспортний засіб. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до постанови від 28.02.2011 року, винесеної старшим слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в м. Києві, визнано речовим доказом та накладено арешт на транспортний засіб SUBARU LEGAСY, 2008 р. в., р.н. [NUMBER], номер кузову (VIN)-[NUMBER], по кримінальній справі 18-497 порушеної за ознаками злочинів, передбачених ст. 190, ч. 3, ст.. 358, ч. 3 КК України по заяві [PERSON] по заволодінню шляхом обману транспортним засобом „TOYOTA RAV 4". Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ([NUMBER]) власником легкового автомобілю SUBARU LEGAСY, 2008 р.в., р.н. [NUMBER], номер кузову (VIN)-[NUMBER] є [PERSON]. Довіреністю від 15.12.2011 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., власник легкового автомобілю [NUMBER] [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх державних та інших установах будь-якої форми власності та підпорядкування з питань розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування вищевказаним автомобілем і який фактично передав останній ([PERSON].). Довіреністю від 14.03.2012 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., [PERSON], діюча від імені [PERSON], фактичного власника легкового автомобілю [NUMBER] на вказану дату (14.03.12 р.) уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних та інших установах будь-якої форми власності та підпорядкування з питань розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування вищевказаним автомобілем і який фактично передала останньому ([PERSON].). Відповідно до розписки, наданої [PERSON], діючої від імені [PERSON] на підставі довіреності, було отримано грошові кошти в розмірі 17500 доларів США від [PERSON] за придбання автомобіля [NUMBER]. Вважає, що [PERSON] мав на праві довіреності, у законному володінні та користуванні з правом розпоряджання, легковий автомобіль SUBARU LEGAСY, 2008 р. в., р.н. [NUMBER], номер кузову (VIN)-[NUMBER], що зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу на [PERSON] 2 листопада 2013 р. він, позивач, звернувся до відділу центру з надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області, що розташований у Саксаганському районі м. Кривого Рогу по [ADDRESS] з метою зняття з обліку легкового автомобілю SUBARU LEGAСY, 2008 р. в., р.н. [NUMBER], який зареєстрований у м. Донецьк на [PERSON] У цей же день, 02.11.2013 р., слідчим СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], відповідно до вимог ст. 223, 237 КПК України (в редакції 2012 року) протоколом огляду автомобіля від 02.11.2013 р., у присутності понятих, на стоянці затриманого транспорту Саксаганського РВ КМУ по вул. Балакіна, 2-а м. Кривого Рогу, легковий АВТОМОБІЛЬ SUBARU LEGAСY, 2008 р. в., р.н. [NUMBER], номер кузову (VIN)-[NUMBER], що зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу на [PERSON], вилучив автомобіль та залишив на вищевказаній стоянці. Накладення арешту на транспортний засіб, оголошення транспортного засобу в розшук від 28.02.2011 р. по кримінальній справі № 18-497, яка перебуває в провадженні СУ ГУМВС України в м. Києві вчинялось на підставі ст.ст. 78, 79 КПК України (в редакції 1960 року), хоча з 20.11.2012 р. КПК України в редакції 1960 р. не діє. Відповідно до ст. 80 КПК України, речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи у випадках, коли виникає спір про право власності на предмети, які є речовими доказами, вони зберігаються поки набере законної сили рішення суду, винесене по даному спору в порядку цивільного судочинства. Згідно описової та резолютивної частини зазначеної постанови старшим слідчим в особливо важливих справах СУ ГУМВС України в м. Києві підполковником міліції [PERSON] вказано наступне: „В провадженні слідчого відділу СУ ГУМВС України в місті Києві знаходиться кримінальна справа № 18-497, порушена за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 ч.3, 358 ч. 1, 3 КК України по заяві [PERSON] по заволодінню шляхом обману транспортним засобом моделі „TOYOTA RAV 4". Крім того, в ході досудового слідства у кримінальній справі встановлено, що невстановлена слідством особа, шляхом обману заволоділа транспортним засобом моделі „SUBARU LEGAСY 2,0 АТ", 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], який належав [PERSON], [INFO] ат придбаний останнім в кредит в АТ „УкрСиббанку". В подальшому, невстановлені слідством особи, на підставі завідомо підроблених документів, які підтверджували погашення отриманого [PERSON] кредиту, зняли зазначений вище транспортний засіб із державного реєстраційного обліку та розпорядились ним на власний розсуд, реалізуючи стороннім особам. На даний час (28.02.2011 р.) місцезнаходження транспортного засобу „SUBARU LEGAСY 2,0 АТ", 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] не встановлено». Тому, постановив, визнати зазначений транспортний засіб речовим доказом по кримінальній справі № 18-497, оголосити його у розшук, в разі встановлення транспортного засобу затримати особу, яка управляла транспортним засобом та накласти арешт на транспортний засіб. Наполягає, що з урахуванням вимог КПК України накладення арешту, вилучення 02.11.2013 р. легкового автомобілю SUBARU LEGAСY, 2008 р.в., р.н. [NUMBER], номер кузову (VIN)-[NUMBER] та затримання 02.11.2013 р. особи, яка управляла вказаним автомобілем ([PERSON].) є безпідставним, необґрунтованим та таким, що грубо порушує вимоги чинного законодавства України. Станом на 20.05.2015 р. законним володільцем легкового автомобілю моделі SUBARU LEGAСY 2,0 АТ, 2008 р.в., р.н. [NUMBER], номер кузову (VIN)-[NUMBER], що зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу на [PERSON], є він, позивач, але не має можливості належним чином реалізувати своє право на користування та володіння транспортним засобом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Чинним законодавством України, не заборонено придбання у користування та володіння транспортного засобу на підставі генеральної довіреності, так як особа, яка є власником рухомого майна, надає право покупцю зареєструвати своє право власності такою довіреністю. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Він, позивач, отримав у користування спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, що свідчить про те, що власник транспорту відмовився від речі, сторони виконали умови договору купівлі-продажу позивач сплатив гроші, а відповідач передав позивачу автомобіль. З метою зменшення сплати мита в день купівлі-продажу автомобіля, було оформлено довіреність, відповідно ні договором, ні законом, не обмежувалось право [PERSON] на реєстрацію майна, а про існування арешту він не знав і не міг знати, тому навіть уявити не міг, що не зможе належним чином реалізувати своє право. Відповідно до ст. 336 ЦК України, особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (стаття 347 цього Кодексу), набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. Відповідно до ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Вважає, що договір усного доручення на підставі якого підписано довіреності, є удаваним, оскільки дані дії здійснені для приховування договору купівлі-продажу. Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій особі (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частина 2 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно ст. 234 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Аналізуючи зміст повноважень його, позивача, яке з'явилось на підставі довіреності від 15.12.2011 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., якою власник легкового автомобілю [NUMBER] [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх державних та інших установах будь-якої форми власності та підпорядкування з питань розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування вищевказаним автомобілем і який фактично передав останній ([PERSON].), на підставі якої виникло право на видачу довіреністі від 14.03.2012 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., [PERSON] діюча від імені [PERSON], фактичного власника легкового автомобілю [NUMBER] на вказану дату (14.03.12 р.) [PERSON] користуватися та керувати вищевказаним автомобілем і який фактично передала останньому ([PERSON].), відповідно між позивачем та відповідачем був укладений та виконаний договір купівлі-продажу автомобіля відповідно до досягнутих між сторонами умов. Вважає, що, договір доручення, укладений в усній формі між сторонами, на виконання та підтвердження якого була видано довіреність від 15.12.2011 р. та 14.03.2012 року (ст.1007 ЦК України) є удаваним правочином для приховання укладеного між ними договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Згідно ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним та визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи судом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою суду за заявою представника позивача позовні вимоги в частині скасування арешту на спірний автомобіль залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідка (а.с.6), розписка (а.с.7), свідоцтво про реєстрацію (а.с.8), постанова (а.с.9), повідомлення (а.с.10,11), довіреність (а.с.12,13,118,119), повідомлення (а.с.40-41), повідомлення, реєстраційна картка( 57-59), повідомлення (а.с.74), повідомлення (а.с.95,116). Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні наступні докази: довідка (а.с.6), свідоцтво про реєстрацію (а.с.8), довіреність (а.с.12,13,118,119), повідомлення, реєстраційна картка( 57-59) є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про власника спірного автомобіля, видачі та скасування довіреності. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджена у судовому засіданні розписка (а.с.7) містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про відчуження спірного автомобіля на користь позивача, а тому є належним доказом. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає, що постанова (а.с.9), повідомлення (а.с.10,11), повідомлення (а.с.74), повідомлення (а.с.95,116) є неналежними доказами, так як вони стосуються наявності арешту автомобіля, а позовні вимоги стосовно цієї обставини залишені без розгляду. Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. Власником спірного автомобіля з 13 березня 2010 року є [PERSON]. 15 грудня 2011 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх державних та інших установах будь-якої форми власності та підпорядкування з питань розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування вищевказаним автомобілем. 14 березня 2012 року [PERSON] видала довіреність, згідно якої уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних та інших установах будь-якої форми власності та підпорядкування з питань розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування вищевказаним автомобілем і який фактично передала [PERSON] При цьому, відповідно до розписки, наданої [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], остання отримала грошові кошти в розмірі 17500 доларів США від [PERSON] за придбання спірного автомобіля. Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Ст. 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій особі (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частина 2 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Суд приходить до переконання, що [PERSON] на підставі довіреності мала повноваження на розпорядження (продаж, міна, здавання в оренду, давання у позичку), користування та керування спірним автомобілем і передала спірний автомобіль [PERSON], отримавши від останнього за вказаний автомобіль грошові кошти, а тому між позивачем та відповідачем був укладений та виконаний договір купівлі-продажу автомобіля відповідно до досягнутих між сторонами умов. Таким чином, договір доручення, укладений в усній формі між сторонами, на виконання та підтвердження якого була видано довіреність від 15.12.2011 р. та 14.03.2012 року (ст.1007 ЦК України) є удаваним правочином, вчиненим для приховання укладеного між ними договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним та визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи судом. [PERSON] отримав у користування спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, що свідчить про те, сторони виконали умови договору купівлі-продажу, позивач сплатив гроші, а відповідач передав позивачу автомобіль, про існування арешту позивач не знав і не міг знати. Тому суд приходить до переконання, що маються підстави визнати за позивачем право на вказаний автомобіль. Як зазначено в постанові (а.с.33), невстановлена слідством особа, шляхом обману заволоділа транспортним засобом моделі „SUBARU LEGAСY 2,0 АТ", 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], який належав [PERSON], [INFO] та придбаний останнім в кредит в АТ „УкрСиббанку". Суд приходить до переконання, що зазначені, викладені у вказаній постанові відомості спростовуються повідомленням та карткою (а.с.57, 58-59), з яких вбачається, що спірний автомобіль належав [PERSON], а не [PERSON] Відповідно до зазначеної постанови арешт був накладний на автомобіль, належний [PERSON], суд прийшов до переконання, що відомості про належність спірного автомобіля останньому спростовуються повідомленням та карткою. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що на автомобіль, належний [PERSON] арешт не був накладений, а тому право останнього на розпорядження спірним автомобілем не було обмежено. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд, на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved