Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Пласт» про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 13\~541 грн. 32 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди , посилаючись на те, що з 21 квітня 2009 року по 01 жовтня 2017 року працювала у відповідача на посаді медичної сестри. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у сумі 13\~541 грн. 32 коп. [PERSON] при звільненні звернулась до відповідача за розрахунком по заробітній платі, але їй відмовили через відсутність коштів. Через не проведення з позивачем розрахунку у день звільнення вона має право на середній заробіток за час затримки розрахунку, тому змушена була звернутися до суду з позовом. 22 січня 2018 року до суду від представником відповідача ПАТ «Пласт» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що проти позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що вважає відсутність своєї вини в затримці (невиплаті) заробітної плати [PERSON] через скрутне матеріальне становище, яке перешкоджає належним чином виконувати свої зобовязання перед працівником. Такими обставинами є арешт природного газу видобутого підприємством починаючи з листопада 2016 р. по сьогоднішній день, арешт рахунків та коштів, арешт рухомого і всього нерухомого майна підприємства. Проти позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди відповідач у відзиві також заперечує в повному обсязі, вважає їх не доведеними. Позивач до початку розгляду справи по суті заявила клопотання про залишення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди без розгляду. Ухвалою суду від 26 січня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Пласт» про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. Судом ухвалою від 26 січня 2018 року витребувано у ПАТ «Пласт» уточнюючу довідку про заробітну плату [PERSON] із відображенням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. У судове засідання позивач не з»явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підтримала в повному обсязі (а.с.59). Представник відповідача у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи , до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, проти позову заперечує повністю з підстав наведених у відзиві (а.с.57). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 21 квітня 2009 року була прийнята на роботу на посаду медпрацівника по проведенню перед- та післярейсових оглядів водіїв цеху з добування газу і газового конденсату за сумісництвом до Закритого акціонерного товариства «Пласт», на підставі строкового трудового договору № 47 від 21 квітня 2009 року, що підтверджується наказом від 21.04.2009 року № 31-к (а.с.21-22, 44). Відповідно до наказу № 52-к від 29.09.2017 року у зв»язку із закінченням терміну строкового трудового договору [PERSON] звільнено з роботи 30.09.2017 року в зв»язку з закінченням терміну Строкового трудового договору за п.2 ст. 36 КЗпП (а.с.48). Згідно довідки від 07 лютого 2018 року № 60 виданої ПАТ «Пласт» встановлено, що [PERSON] дійсно працювала за сумісництвом на 0,5 ставки в ПрАТ «Пласт» медичною сестрою та розмір її середньомісячної заробітної плати складає 1\~600 грн., середньоденна заробітна плата за останні два місяця становить - 74 грн. 42 коп.; кількість робочих днів за останні два місяці 43 дні. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складає 13\~541 грн. 32 коп. (а.с.67). Оскільки станом на 01 жовтня 2017\~\~року з позивачем при звільнені розрахунку проведено не було, заборгованість по заробітній платі, згідно довідки, складає 13\~541 грн. 32 коп. (а.с.67). Як встановлено судом, вказані суми заробітної плати позивачу нараховані, але не виплачені. Зі змісту ч.1 ст. 47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи, що [PERSON] в день звільнення не отримала належних їй від підприємства сум, а саме нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а ПАТ «Пласт» не виплатило позивачу всіх належних їй сум від підприємства в день звільнення, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 13\~541 грн. 32 коп. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Зі змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що підставою відповідальності власника (підприємства) за затримку розрахунку при звільненні є наявність двох фактів порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, та вина власника, яка не виключається через відсутність грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощів підприємства тощо. Лише непереборна сила виключає вину власника. Враховуючи, що ПАТ «Пласт» в день звільнення [PERSON] 30.09.2017 року не виплатило останній нараховану, але не виплачену заробітну плату, а також не провело розрахунок з дня звільнення по день розгляду справи, суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу за період з 01.10.2017 року по 08.02.2018 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27\~Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Визначаючи розмір середнього заробітку суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.3 якого усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт або позбавлення волі. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Згідно довідки від 07 лютого 2018 року № 60 виданої ПАТ «Пласт», середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці становить - 74 грн. 42 коп.(а.с.67). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 року по день винесення рішення суду. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01жовтня 2017 року по 08 лютого 2018 року. Враховуючи, що позивач була звільнена з роботи 30.09.2017 року та станом на день розгляду справи у суді 08.08.2018 року вона не отримала розрахунку від відповідача, суд приходить до висновку, що останній повинен виплатити [PERSON] середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6\~697 грн.80 коп. ( жовтень 2017 року 22 робочих дні, листопад 2017 року 22 робочих дні, грудень 2017 року 21 робочий день, січень 2018 року 21 робочий день, лютий 2018 року 4 робочі дні, а всього 90 днів х 74 грн. 42 коп. = 6 697 грн. 80 коп.). Заперечення відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог через те, що вини відповідача у невиплаті сум, належних позивачеві при звільненні немає, так як рахунки та майно підприємства перебувають під арештом, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник - роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобовязань роботодавця перед третіми особами та у звязку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями ст.\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини «кожна фізична\~\~або\~\~юридична\~\~особа\~\~має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття "власності",\~\~яке\~\~міститься\~\~в першій\~\~частині статті 1 Протоколу N 1,\~\~має автономне значення,\~\~яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від\~\~формальної класифікації в національному законодавстві:\~\~деякі інші права та інтереси,\~\~наприклад, борги, що становлять\~\~майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому,\~\~заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1». Відповідно до вищезазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 13\~541 грн. 32 коп., середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум в розмірі 6\~697 грн. 80 коп. за період затримки з 01жовтня 2017 року по 08 лютого 2018 року, а всього 20\~239 грн. 12 коп. На підставі \~ст. 141 ЦПК України, положення\~Закону України «Про судовий збір»\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280 грн., а саме за дві вимоги майнового характеру - про стягнення заборгованості по заробітній платі та про стягнення середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні по 640 грн. за кожну. Відповідно до п.2 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved