Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] 10 серпня 2007 року було укладено кредитний договір № HES0GА00000129, за умовами якого банк видав відповідачці кредит у розмірі 50000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 10.08.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14.08.2007 року сторони уклали договір іпотеки № HES0GА00000129, за умовами якого відповідачка надала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок загальною площею 63 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідачка не виконує належним чином зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, просив суд звернути в рахунок погашення заборгованості, в розмірі 105756,47грн., стягнення на будинок загальною площею 63,00 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" з укладенням від імені [PERSON], [INFO] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд звернути в рахунок погашення заборгованості, в розмірі 106994,82 грн., стягнення на будинок загальною площею 63 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" з укладенням від імені [PERSON], [INFO] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за ціною визначеною сторонами або на підставі оцінки майна проведеної суб'єкта оціночної діяльності. Виселити [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідачки судові витрати. Представник відповідачки та відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважають, що банком не вірно зроблений розрахунок заборгованості, у зв'язку з тяжким матеріальним станом розмір пені підлягає зменшенню, звернення стягнення на земельну ділянку є незаконним, також, на їх думку, у банку відсутнє право вимагати виселення відповідачів. Просили відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.08.2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 50000 грн. зі сплатою 14,04% за користування грошовими коштами з кінцевим терміном повернення 10 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 14.08.2007 року сторони уклали та нотаріально посвідчили договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] надала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідачка допустила порушення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, в результаті чого її заборгованість перед банком склала 106994,82 грн. Факт заборгованості відповідачка в судовому засіданні не заперечувала. Як вбачається з реєстру поштових відправлень претензій до боржників № 2204 повідомлень про наявність боргу від 06.06.2013 року та листа направленого позивачем на адресу [PERSON] вих. № 30.1.0.0/2-380 від 31.05.2013 року остання була попереджена банком про наявність простроченої заборгованості, необхідність її погашення у 30 денний строк, а у разі непогашення заборгованості про необхідність звільнення предмету іпотеки разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. З довідки Новомиколаївської сільської ради Херсонської області за №02-33-465 від 23.09.2013 року про склад сім'ї вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи те, що судом встановлене неналежне виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Між тим, суд вважає, що позовна заява в частині звернення стягнення на земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS], задоволенню не підлягає, оскільки відповідачка не набула на неї право власності в установленому законом порядку. У відповідності до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про іпотеку", якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права та обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Виходячи із змісту вказаної норми закону, земельна ділянка може бути предметом іпотеки та, відповідно, до неї, може бути звернено стягнення лише у тому випадку, коли іпотекодавець має зареєстрований у встановленому законом порядку документ, який посвідчує його право власності на земельну ділянку, тобто земельна ділянка повинна йому належати на праві власності. При вирішенні позовних вимог в частині виселення відповідачів з будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Із змісту ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) випливає, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснено у п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як встановлено судом позивачем направлялася відповідачці вимога про дострокове виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та добровільне звільнення житлового будинку, відповідачі вказаної вимоги позивача не виконали. Разом з тим позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про виселення відповідачів зі спірного будинку є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, тяжкий матеріальний стан відповідачки, яка з 2009 року здійснювала догляд за своєю матір'ю [PERSON], а з 2013 року у зв'язку з погіршенням здоров'я сама перебувала на стаціонарному лікуванні суд вважає за можливим зменшити розмір пені на 13495,25 грн. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial