Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Представник позивача Буліч Н.В. звернулась в суд в інтересах позивача [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПРАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] з 20.06.1983 року працював на підприємстві відповідача в кар`єрі та на руднику кар`єра - помічником машиніста екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 м3 та машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 м3. 23.12.2016 року позивач звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. За час роботи в Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті позивачу видане посвідчення у присвоєні звання «Ветеран праці», неодноразово нагороджений за старанну працю та рекордний видобуток руди. За час роботи на підприємстві відповідача (агальний стаж роботи позивача на комбінаті: 34 роки 03 місяці, в цеху кар`єра - 32 роки 05 місяців, у професії: машиніст екскаватора - 27 років 1 місяць) [PERSON] отримав хронічне професійне захворювання. Висновком ЛЕК Спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Український НДІ промислової медицини м.Кривого Рогу від 11.08.2016 року позивачу встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою ІІ ст., у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С5,С6,С7.) та попереково - крижовому ( L5, S1) рівнях з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом, деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових ( ПФ першого -другого ст. ) і колінних ( ПФ другого ст.) суглобів, трофічними порушеннями на кистях. Хронічний (пиловий) бронхіт ЛН першого ст. Відповідно до висновку про наявність шкідливих умов праці [PERSON] - умови праці на робочому місці машиніста екскаватора в кар`єрі відповідача відносяться: за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступеню - шкідливі; за рівнем загальної вібрації: до 3 класу 3 ступеню - шкідливі; за параметрами шуму: до 3 класу 2 ступеню - шкідливі; за вмістом в повітрі робочої зони речовин фібро генної дії: до 3 класу 3 ступеню - шкідливі; за вмістом в повітрі робочої зони хімічних речовин 3-4 класів небезпечності: до 3 класу 1 ступеню - шкідливі; за показниками мікроклімату до 3 класу 2 ступеню - шкідливі. Загальна оцінка до 3 класу 3ступеню - шкідливі. Відповідно до довідки МСЕК від 20.12.2016 року загальна втрата професійної працездатності позивача з 12.12.2016 року становить 35 відсотків. Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, які позивач зазнавав під час праці та зазнає на даний час. Позивач постійно відчуває фізичне страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості та поганому сні. Позивач змушений постійно відвідувати лікарів з болями в шийному та попереко-крижовому відділах хребта, які посилюються при рухах та фізичному навантаженні, скаргами на кашель, задишку, загальну слабкість, швидку втомлюваність. Витрачає сімейні кошти на ліки, своїм поганим самопочуттям порушує спокій своїх близьких. Позивач та його представник просять стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків у розмірі 500000 грн.. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.01.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.39). Позивач у судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомив. Уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Буліч Н.В. Представник позивача - адвокат Буліч Н.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Просить відмовити позивачу в повному обсязі. Підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов, з якого слідує, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливим умовах супроводжується наданням відповідних пільг. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці лише у випадку, коли у працівника вже виникло професійне захворювання та встановлено відповідним медичним органом порушення стану здоров`я. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Акт розслідування професійного захворювання позивача від 20.10.2016 року та довідка МСЕК не підтверджують наявність моральних страждань, оскільки в них відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач у зв`язку з профзахворюванням. Також у відзиві зазначають, що позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вважають, що позивачем не обґрунтована моральна шкода в розмірі 500000 грн.. Моральна шкода не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою та необґрунтовано завищеною. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухав представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] , [INFO] , працюючи на Інгулецькому державному гірничо-збагачувальному комбінаті, 01.04.1988 року був переведений машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 м? в кар`єрі по 6 розряду. За результатами атестації робочих місць за умовами праці позивачу підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1. 06.07.2009 року позивач переведений у кар`єрі машиністом екскаватора у кар`єрі поза розрядом екскаваторна дільниця №2. 23.12.2016 року позивач звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, наказ № 728 від 23.12.2016 року (а.с.9-10). [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с.11), йому присвоєно звання «Ветеран праці ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.12). Згідно висновку про умови праці працівника Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 02.06.2015 року - умови праці на робочому місці «Машиніст екскаватора в кар`єрі» ЦК ПАТ «Інгулецький ГЗК» (з 01.04.1988 року по дату складання характеристики) відносяться: по важкості праці - до 3.3; по вібрації: загальна - до 3.3., локальна - до допустимого; по шуму - до 3.2; по речовинам фіброгенної дії - до 3.3; по речовинам загальнотоксичної дії 1-2 класів небезпечності - до допустимого, по речовинам загальнотоксичної дії 3-4 класів - до 3.1; по мікроклімату - до 3.2 (а.с.18-21). В період часу з 01.08.2016 року по 15.08.2016 року позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини м.Кривого Рогу, з якого слідує, що 11.08.2016 року встановлено професійне захворювання (а.с.22-23). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини м.Кривого Рогу від 11.08.2016 року №1087 про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання- 11.08.2016 року [PERSON] встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої ст. від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою ІІ ст., у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному ( С5,С6,С7) та попереково - крижовому ( L5, S1) рівнях з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст. ) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, трофічними порушеннями на кистях. Хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст. (а.с.24-25). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.10.2016 року, який затверджено 27.10.2016 року, проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , яке встановлено 11.08.2016 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини м.Кривого Рогу. Встановлено, що відповідно п.16-17 вказаного акту - професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 01.04.1988 року машиністом екскаватора в кар`єрі цеху Кар`єр ПрАТ «ІнГЗК» при виконанні роботи працівник підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Причиною професійного захворювання визнано: загальна вібрація: 103-116 дБ при ГДР 101 дБ за ДСН 3.3.6.039 - 99; пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 4,5 - 12,8 мг/м3. Відповідно до п. 13 Акту: загальна оцінка шкідливих умов праці - відноситься до 3 класу 3 ступеню - «шкідливі» (а. с. 15-17). При первинному огляді Обласної МСЕК №6 20.12.2016 року [PERSON] встановлено профзахворювання з 12.12.2016 року безстроково з втратою професійної працездатності - 35 %: 25% по вібраційній хворобі, 10% по хронічному бронхіту. Група інвалідності не визначена (а.с.14). Представником відповідача не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно з 12.12.2016 року і безстроково - 35%: 25% по вібраційній хворобі, 10% по хронічному бронхіту (а.с.14). Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжував працювати в шкідливих умовах праці, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В даному випадку встановлено, що [PERSON] підпадав під дію загальної вібрації та пилу з вмістом вільного діоксину кремнію, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу [PERSON] моральної шкоди суд враховує: конкретні обставини справи, ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням- 35%, відсутність групи інвалідності, вину підприємства в заподіянні шкоди. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювання є робота в шкідливих умовах праці при перевищенні показників загальної вібрації та пилу з вмістом вільного діоксину кремнію. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 45000 грн. без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 455000 грн - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці" та

Outcome: partial