Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~15.08.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та понесених судових витрат. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.06.2019 року о 08.40 год. в Донецькій області в м.Бахмут, на перехресті по вул.Миру-Бахмутська водій [PERSON] . керував автомобілем BMW Х3, номерний знак [NUMBER] при виїзді на нерегульоване перехрестя Миру-Бахмутська не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen Golf номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Згідно постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2019 року (яка набрала законної сили 29.07.2019 року) відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Як стало відомо, транспортний засіб, яким керував відповідач [PERSON] , під час ДТП, не застрахований, тобто ним не укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб. Таким чином, відповідач повинен самостійно відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду спричинену ДТП. Згідно з п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. На виконання вимог Закону МТСБУ зобов`язалося відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 100\~000 грн. Відповідно сума, що не покривається виплатою МТСБУ, стягується з відповідач у справі у сумі 107\~179,15 грн. (207\~179,15 грн. 100\~000 грн = 107\~179,15 грн). Оскільки, в результате ДТП належному позивачу автомобілю було завдано механічні пошкодження, та вартість матеріальної шкоди, з врахуванням експлуатаційного зносу, замінних деталей становить 207\~179,15 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] від 24.07.2019 року. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Окрім того просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати пов`язані з судовими витратами у сумі 1600,00 грн., та суму сплаченого судового збору, яка складає 1\~571,79 грн. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.09.2019 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Павличук В.П. наполягали на задоволенні позову та просили його задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07.06.2019 року о 08.40 год. в Донецькій області в м.Бахмут, на перехресті по вул.Миру-Бахмутська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач по справі (а.с.10) та автомобіля BMW Х3, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль Volkswagen Golf отримав механічні пошкодження. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2019 року, яка набрала законної сили 29.07.2019 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третьої особи. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування , але не зобов`язує одержати його. Згідно\~ст.1166 ЦК України\~шкода відшкодовується особою яка завдала шкоду, тобто винною особою, а винною особа визнається відповідним рішенням, тобто з моменту, коли рішення суду вступило в законну силу. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнямособи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 24 Конституції України\~визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно до ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за\~статтею 1166 ЦК України\~доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. На підставі\~ст. 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.07.2019 року, яка набрала законної сили, а саме факт вчинення відповідачем ДТП, що встановлені вказаною постановою та матеріалами справи, суду не підлягає доказуванню за даною справою. Володільцем пошкодженого транспортного засобу був відповідач. Згідно із\~статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 10 згаданого Закону, оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Висновком автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] складеного 24.07.2019 року. фізичною особою - підприємцем СОД [PERSON] , вартість матеріальної шкоди, з врахуванням експлуатаційного зносу, замінних деталей автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 207 179,15 грн. (а.с.12-28). Ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] , на час проведення дослідження, без врахування ушкоджень спричинених внаслідок ДТП, становить 297\~820 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , на момент проведення дослідження, становить 395\~107,82 грн. Проведення відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , на даному етапі з економічної точки зору не є доцільним. Вартість виготовленого висновку становить 1600 гривень, що підтверджується актом про виконання послуг від 06.08.2019 року (а.с.28). Згідно з ч. 1\~ст. 102 ЦПК України\~висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Позивачем надано висновок автотоварознавчої експертизи про вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] . Цей висновок підготовлений Фізічною особою підприємцем, який має право здійснювати оцінку майна та майнових прав, у тому числі за спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів» (арк.с.12-25). Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01.03.2013 року №4 зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано\~статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі\~статтею 8 ЦК\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Суд вважає доведеним факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої належний позивачу автомобіль було пошкоджено, наявність вини в цьому відповідача, а тому на відповідача покладається відповідальність за спричинену майнову шкоду - позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є реальна вартість пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, суд приходить до переконання про підставність вимог позивача в повному обсязі та наявність правових підстав для задоволення позову і стягнення відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 107\~179 грн. 15 коп. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то судом приймається до уваги, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.4, 5 ст.23 ЦК України). Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода, у тому числі, якщо в наявності ушкодження здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК України), що підтверджено ухвалою ВССУ від 30 травня 2016 року у справі №607/18544/14-ц. Згідно п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року, №1 від 27.02.2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками). Суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути максимально адекватним завданій шкоді. Суд частково погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок ДТП з вини відповідача, він зазнав душевних страждань, спричинених хвилюваннями, нервовим стресом та у зв`язку з відсутністю засобу для свого переміщення. Однак, суду не надано належних доказів, що залишення без транспортного засобу негативним чином вплинуло на нього та його родину, виникнення в нього пригніченого стану, погіршення психлогічного стану в родині. Також суду не доведено належним чином, що багато справ, які були заплановані раніше, їм довелося відкласти, я що це позначилось на їх емоційному стані; які додаткові зусилля позивачу необхідно було застосовувати для організації свого побуту. Однак, враховуючи, що відновлення автомобіля є недоцільним, втрата майна вплинула на темп у повсякденному житті позивача, сімейний бюджет, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 10000,00 грн. Згідно з вимогами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: відносяться витрати пов`язані із проведенням експертизи. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно ст.4 Закону України "Про судовий збір" при зверненні фізичної особи до суду з позовами майнового характеру (відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП), ними сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; при зверненні фізичної особи до суду з позовами немайнового характер (відшкодування моральної шкоди), сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем сплачено судовий збір в с умі 1571,79 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1\~171,79 грн. Також позивач просить стягнути судові витрати в сумі 1600 грн. та в обгрунтування цих витрат надав договір № 18/Ф від 12.07.2019 року. Предметом цього договору є виконання робіт суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] з проведення незалежної оцінки для визначення вартості матеріальної шкоди автомобіля внаслідок ДТП. Вартість робіт становить 1600 грн. та вона сплачена позивачем (арк.с.26-28). Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Тому 16000 грн. вартості оцінки-експертизи підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial