Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третіх осіб - [PERSON], приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] про визначення, що частка [PERSON], [PERSON]. та спадкодавця [PERSON], в праві спільної сумісної власності на квартиру по [ADDRESS] становить по 1/3. В обґрунтування вимог вказує, що їй [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира по [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями майна [PERSON] є вона дружина спадкодавця та діти [PERSON] та [PERSON] Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину. [PERSON] та [PERSON] спадщини не приймали. Звернувшись у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у спірній квартирі отримала відмову, у зв'язку з тим, що частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності не визначена. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, зіславшись на доводи викладені у заяві. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] позов визнали повністю, не заперечила щодо його задоволення. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явивлася, хоча про час та місце його був повідомлена належним чином. Попередньо надіслала суду заяву про слухання справи у її відсутності. Судом встановлено, що [PERSON]. є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим Тернопільським міським бюро ЗАГС від 09.02.1964 року. [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.06.1965 року, виданим відділом ЗАГСу м.Тернопіль, про що зроблено актовий запис за №548 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.05.1967 року, виданим Сівко-Войниківською сільською радою Калуського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №22ю Після одруження [PERSON] змінила прізвище на '[PERSON]'', що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.05.1990 року, виданим відділом ЗАГСу м.Тернопіль. З свідоцтва про право власності на житло від 20.06.1996 року, виданого ТзОВ ''Міське бюро технічної інвентаризації'' на підставі розпорядження від 20.06.1996 року за №13568 та зареєстрованого в реєстрову книгу за №13618, встанволено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира по [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №907. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі, на належну йому частку в квартирі по [ADDRESS]. [PERSON],.[PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями першої черги за законом. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним, що підтверджується довідкою ПП «Наш Дім» за № 1519 від 18.09.2013 року. Крім того, 10 жовтня 2013 року подала у нотконтору заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріали спадкової справи за №18/2013 [PERSON] та [PERSON] спадщини не приймали. 12 лютого 2014 року постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру по [ADDRESS], у зв'язку з тим, що не визначена частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду. В силу вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу у натурі. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі за № 24-75304-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом майна [PERSON], який прийняв спадщину. Позивачка звернулась у нотконтору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Однак, постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, у зв'язку з тим, що частка спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності не визначена. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визначення, частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру по [ADDRESS] слід задовольнити та визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру становила 1/3. Разом з тим, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [PERSON] та [PERSON], виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 17 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 оку « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); В силу вимог ст.ст. 370-371 ЦК України, частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру по [ADDRESS] не підлягають до задоволення, оскільки їхні права не є порушеними, невизнаними чи оспорюваними.

Outcome: partial