Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] (далі також відповідач), в якому просила стягнути з відповідача оплату за лікарняний лист за період з 27.07.2015 року по 26.11.2015 року в розмірі 4859 грн. 77 коп. та 10 тис. грн. моральної шкоди. Позов обгрунтовувався тим, що 04.03.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір, за умовами якого [PERSON] було найнято на виконання обовязків бухгалтера. Того ж дня даний договір було зареєстровано у Житомирському міському центрі зайнятості за №06501100935. На підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 року зазначений трудовий договір було розірвано з 27.11.2015 р. згідно ст. 38 КЗпП. Вказувалося, що на час розгляду судом позову про звільнення позивача, остання була вагітною та згідно листка непрацездатності була звільнена від роботи з 23.07.2015 року по 26.11.2015 року. Зазначається, що 30.07.2015 року позивач відправила на адресу відповідача лікарняний лист, однак його оплата проведена не була. Посилаючись на те, що трудовий договір розірвано лише з 26.11.2015 року позивачем вказується, що саме відповідач має здійснювати оплату лікарняного. Також зазначається, що неправомірними діями відповідача щодо тривалої відмови у звільненні та невиплаті лікарняних позивачу завдано моральної шкоди, яку остання оцінила у 10 тис. грн. Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, надав усні та письмові пояснення, в яких зазначив, що оплата допомоги по вагітності та пологам має проводитися за рахунок Фонду соціального страхування України, а тому позивачем неправильно обраний відповідач, за рахунок коштів якого необхідно оплатити листок непрацездатності. Також вказував, що позивач належним чином не предявила відповідачу листок непрацездатності для нарахування лікарняних, а також вказував на безпідставність доводів позивача про заподіяння їй моральної шкоди, у зв"язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.03.2011 між Веровчук (після реєстрації шлюбу [PERSON]) М.О. та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, зареєстрований у Житомирському міському центрі зайнятості за №06501100935 (а.с. 29). За умовами вказаного трудового договору позивач зобов"язалась виконувати обов"язки бухгалтера, а відповідач - оплачувати працю позивача у розмірі мінімальної заробітної плати. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 року трудовий договір від 04.03.2011 року було розірвано згідно ст. 38 КЗпП, з 26.11.2015 року (а.с. 4). 23.07.2015 року Комунальною установою Центральної міської лікарні №2 був виданий листок непрацездатності серія АГТ № 949186 на ім"я [PERSON] на період з 23.07.2015 року по 26.11.2015 року у звязку із вагітністю 30 тижнів (а.с. 6). Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон України від 18.01.2001 року № 2240-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (далі Закон № 2240-III). Відповідно до ст. 29 Закону № 2240-III (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) застраховані особи мають право, в тому числі: отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені цим Законом; оскаржувати відповідно до законодавства дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Статтею 34 Закону № 2240-III встановлено, що за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, надаються, зокрема, такі види матеріального забезпечення, як допомога по вагітності та пологах (статті 38, 39 цього Закону). Згідно п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону № 2240-III саме страхувальник (для позивача, яка відноситься до осіб, зазначених у ч. 1 ст. 6 цього Закону, це роботодавець) зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 50 Закону № 2240-III (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону (особи, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб) призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України). Доводи представника відповідача про те, що позивач раніше не пред"являла відповідачу листки непрацездатності, суд вважає необгрунтованими, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи відповідно до яких позивач 12.11.2015 року направляла на зареєстровану адресу ФОП [PERSON], яка зазначена в трудовому договорі м. Житомир, пров. Паперовий, 8, цінним листом заяву про звільнення разом з листком непрацездатності від 23 липня 2015 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 6). Проте лист був повернутий відділенням пошти на адресу позивача з зазначенням причини невручення - «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується поштовим конвертом (а.с.6). Представник відповідача причини неотримання цінних листів від позивача пояснити не зміг. Відповідно до ст. 51 Закону № 2240-III підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Надання будь-яких інших документів для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах Законом № 2240-III не передбачено. Будь-які строки звернення за призначенням цієї допомоги Законом № 2240-III також не встановлені. Відповідно до ст. 36 Закону № 2240-III допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням. Зазначені підстави для позбавлення позивача права на допомогу відповідачем не доведені. Оскільки відповідач ФОП [PERSON] порушила право позивача на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, таке право підлягає захисту. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 35 Закону № 2240-III допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), в тому числі у разі необхідності догляду за хворою дитиною. Відповідно до ст. 53 Закону № 2240-III при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) за відпрацьований час, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, відповідно до статті 21 цього Закону. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. №1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (далі Порядок № 1266), який визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці). Відповідно до пункту 28 Порядку № 1266 якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи (для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі внаслідок захворювання або травми, що пов'язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку. Якщо тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлюється, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання страхового випадку. Згідно п. 5, 14 Порядку № 1266, у разі коли середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється відповідно до п. 9, 10, 12, 20, 28 і 29 цього Порядку, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) за один календарний день визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), мінімальної заробітної плати або їх частини (у разі, коли особа працює у режимі неповного робочого дня чи тижня), двократного розміру мінімальної заробітної плати на середньомісячну кількість календарних днів (30, 44). Відповідно до ст. 179 КЗпП України, ст. 17 Закону України від 15.11.1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів Відповідно до ст. 39 Закону № 2240-III допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу. Згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата станом у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень складала 1218,00 грн. Таким чином загальна сума нарахованої допомоги по лікарняному складає 5 041,26 грн., виходячи з розрахунку: 1218,00 грн. / 30,44 х 126 дн., де 1218,00 грн. мінімальна заробітна плата, 30,44 середньоденна допомога, 126 дн. - календарних днів відпустки по вагітності та пологах. Доводи представника відповідача про те, що допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю та у звязку із вагітністю та пологами має сплачуватися Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 26 від 22.12.2010 р., фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду (далі - робочі органи Фонду). Підставою для фінансування страхувальників-роботодавців робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. У разі виникнення страхового випадку із застрахованою особою на підставі поданих документів, передбачених ст. 51 Закону, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, затвердженого постановою правління Фонду від 23.06.2008 № 25, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі (п. 3). На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник- роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок (п. 4). Для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загально- обов'язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 01.01.2011), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства (п. 5). При опрацюванні заяви-розрахунку робочі органи Фонду перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (п. 7). Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом 10 робочих днів після надходження заяви-розрахунку (п.8). Тобто, позивач не має будь-яких правовідносин безпосередньо з Фондом, не може звернутися до нього безпосередньо щодо призначення їй допомоги, враховуючи невиконання відповідачем, як страхувальником, своїх обовязків, а саме, ухилення від прийняття листка непрацездатності, неприйняття рішення про призначення матеріального забезпечення позивача, як застрахованої особи, а відповідно і не оформлення заяви-розрахунку, що не має бути підставою для позбавлення позивача її права на отримання допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю та у звязку із вагітністю та пологами. З огляду на викладене, виходяч з меж зявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача розміру страхової виплату для допомоги по вагітності та пологах у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у сумі 4 589 грн. 77 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідачем були порушені права позивача невиплатою допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю та у звязку із вагітністю та пологами, що завдавало їй моральних страждань, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі звернення до суду за захистом порушеного права, суд враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково та визначити розмір моральної шкоди в розмірі 1 тис. грн. що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за вимогу майнового характеру (стягнення страхової виплати) та у сумі 551 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), оскільки в силу закону позивач при поданні позову звільнена від його сплати.

Outcome: partial