Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

17 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фонду Держмайна України, де зазначила, що її чоловік працював у ВАТ «Содзавод» в період часу з 11 березня 1994 року по 17 листопада 1998 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 29 листопада 2013 року з ВАТ "Содзавод" на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 949 грн. 74 коп. До цього часу рішення не виконане. Зазначає, що ВАТ "Содзавод" є стовідсотково державним підприємством, що стверджується даними листа № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року, а тому відповідач, будучи власником підприємства має відповідати за боргами підприємства як особа, яка несе субсидіарну відповідальність. Отже просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 949 грн. 74 коп. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виплати заробітної плати та трьох процентів річних від простроченої суми по день винесення рішення. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просила його задовольнити. Пояснила, що її чоловік за життя звертався до суду із позовом про виплату заробітної плати, у зв'язку з цим, судом були стягнути кошти у сумі 973 грн. 45 коп., після чого, її чоловік продовжував працювати, звільнився 17 листопада 1998 року. При звільненні йому була нарахована заробітна плата у сумі 949 грн. 74 коп., однак не виплачена, яку рішенням суду було стягнуто на її користь, як спадкоємиці. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, [PERSON] працював на ВАТ "Содзавод" в період часу з 11 березня 1994 року по 17 листопада 1998 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 1997 року була стягнута заробітна плата на користь [PERSON] у сумі 973 грн. 45 коп. (а.с.5). Оскільки [PERSON] продовжував працювати на ВАТ «Содзавод», на час звільнення підприємство йому заборгувало ще 949 грн. 74 коп. заробітної плати. У зв'язку з цим, рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 29 листопада 2013 року стягнуто із ВАТ "Содзавод" на користь [PERSON], як спадкоємиці першої черги за законом(ст. 524 ЦК України в ред 1960 року), заборгованість по заробітній платі її чоловіка в сумі 949 грн. 74 коп. (а.с.6-7). У відповідності до довідки даної ліквідатором ВАТ "Содзавод" № 1069 від 6 серпня 2013 року, вбачається, що виконавчий лист по виконанню вказаного рішення суду перебуває на виконанні у ліквідатора ВАТ "Содзавод", однак не виконаний, оскільки грошові кошти, які поступають на р/р у ліквідаційний період не достатні для погашення заборгованості по виконавчим листам (а.с.12, зворотня сторінка). У відповідності до відповіді регіонального відділення Фонду Держмайна України по Донецькій області № 11.06-00800 від 24 січня 2013 року, 100% статутного капіталу ВАТ "Содзавод" належить державі(а.с.13). У відповідності до Статуту ВАТ "Содзавод", підприємство засноване відповідно до рішення Фонду державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП ""Хімпром" у ВАТ "Содзавод" згідно із Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 "Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів". ВАТ "Содзавод" є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди(контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обов'язки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді. Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобов'язального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність. Частиною1 ст. 176 ЦК України передбачається розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, - передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ "Содзавод" є держава в особі Фонду Державного майна України(п.5.1 Статуту). З врахуванням викладеного, можливо прийти до висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ "Содзавод" та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ "Содзавод", згідно якого підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка за своєю юридичною природою не є казенним підприємством, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ "Содзавод" та Фонду держмайна України не розповсюджуються. З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що Фонд Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ "Содзавод", до того ж не являється правонаступником ВАТ "Содзавод". У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на користь позивача, як спадкоємиці, у суду немає. Вирішуються питання про стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач не є правонаступником ВАТ "Содзавод", та не несе субсидіарної відповідальності, а тому не відповідає по боргах підприємства, ні як правонаступник ні, в силу чинного законодавства, як засновник вказаного підприємства, а тому з підстав, на які посилається позивач, стягнення інфляційних та трьох процентів річних з відповідача судом не вбачається. Окрім наведеного, суд зважає на наступні обставини. Як достовірно встановлено у судовому засіданні між працівником [PERSON] та роботодавцем ВАТ «Содзавод» виник трудовий спір, який вирішений судом на користь працівника (рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 1997 року). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від15 липня 2013 року на користь позивачки, як спадкоємиці першої черги після смерті [PERSON], стягнута заборгованість по заробітній платі її чоловіка, яка утворилася в період з 20 жовтня 1997 року по 17 листопада 1998 року, та була йому нарахована, але не виплачена. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами будь-яких інших, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних у суду немає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed