Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач по справі - [PERSON] має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я. 30.09.2020 року до служби у справах дітей Лозівської міської ради звернулась [PERSON] з повідомленням про намір відмовитись від утримання та виховання дитини [PERSON] . Остання зазначила, що не має змоги виховувати та утримувати дитину, не має впливу на нього, присутня неприязнь до своєї дитини. Також [PERSON] надала нотаріально засвідчену згоду на усиновлення дитини. Спеціалістами служби разом з фахівцями із соціальної роботи Лозівського міського центру соціальних служб Лозівської міської ради Харківської області було відвідано родину [PERSON] та обстежено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що родина мешкає в приватному будинку з пічним опаленням, який складається з двох кімнат, без зручностей. На момент відвідування за даною адресою фактично мешкають [PERSON] , двоє малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , співмешканець [PERSON] , який проходить військову службу за контрактом у смт.Гвардійське, Новомосковський район Дніпропетровської області та є біологічним батьком молодшого сина [PERSON] . Даний будинок належить батькам співмешканця. На момент відвідування в будинку було прибрано, був запас харчових продуктів, у дітей окремі ліжка, в наявності дитячі іграшки, одяг за сезоном. Під час бесіди з [PERSON] було з`ясовано, що мати не зацікавлена у вихованні малолітнього [PERSON] , має агресивне ставлення до дитини, обґрунтовуючи це тим, що у хлопчика неконтрольована поведінка, на яку вплинути ніяким чином вона не може, не має можливості налагодити доброзичливі стосунки. Мати стверджувала, що не справляється з вихованням сина через його агресивну поведінку по відношенню до неї та молодшого брата. З її слів, у хлопчика виникають постійні істерики, на зауваження вітчима дитина не реагує, внаслідок чого в родині виникають сварки і конфлікти. Під час перебування в родині спеціалісти намагалися поспілкуватися з [PERSON] . Хлопчик був наляканим, ховався у кімнаті під подушками та великою іграшкою. Спеціалістами служби з [PERSON] було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду з питань виховання дітей дошкільного вік, недопущення соціального сирітства, ухиляння від виконання батьківських обов`язків, підвищення виховного потенціалу, надано рекомендації. [PERSON] була офіційно попереджена щодо відповідальності по дотриманню прав дітей згідно із законодавством України. Родина [PERSON] неодноразово потрапляла в поле зору соціальних служб. У 2017 році надійшла заява від [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , щодо невиконання її донькою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] . [PERSON] не займалася вихованням сина, залишала самого вдома, а сама в цей час займалася влаштуванням особистого життя, вживала алкогольні напої. Зі слів сусідів, дитина кричала по ночам. З [PERSON] проводилася відповідна робота щодо спонукання до виконання батьківських обов`язків належним чином, надавались відповідні рекомендації, остання офіційно попереджалась про відповідальність за недотримання прав дітей. Певний час [PERSON] прислухалась до порад спеціалістів. [PERSON] повідомив, що за час спільного проживання з [PERSON] випадки перебування дітей самих вдома траплялися систематично. Державну допомогу, яку отримує на дітей відповідач, остання витрачає переважно на себе, купляла дітям одяг тільки у крайньому випадку. Досить часто вживала алкогольні та енергетичні напої у присутності дітей. До служби у справах дітей Лозівської міської ради не надходило жодного повідомлення щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] . Незважаючи на роботу служби у справах дітей, направлену на спонукання матері до виконання батьківських обов`язків, відношення [PERSON] до свого старшого сина [PERSON] не змінилось. Мати наполягала на вилученні дитини із її сім`ї через те, що має неконтрольовану поведінку саме до [PERSON] . Наказом служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 08.10.2020 року [PERSON] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Заходами служби у справах дітей 04.11.2020 року малолітній [PERSON] був влаштований до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повне державне забезпечення терміном на 6 місяців. За час перебування дитини у державному закладі мати дитиною не цікавилась, до служби у справах дітей Лозівської міської ради з питання відвідування дитини в державному закладі не зверталась. Питання про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Лозівської міської ради 20 січня 2021 року. Членами комісії прийнято одноголосне рішення про доцільність звернення до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Службою у справах дітей було направлене подання до Лозівського ВП ГУНП України в Харківський області щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків. Відповідно до інформації Лозівського ВП ГУНП України в Харківській області відповідач притягнута до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. На підставі вищевикладеного, представник позивача просив позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 960,50 грн., щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на поточний рахунок дитини в АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] ; передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , виконавчому комітету Лозівської міської ради Харківської області для подальшого його влаштування; направити до Лозівського міськрайонного відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) копію рішення суду про позбавлення батьківський прав відповідача для внесення відомостей до актового запису про народження дитини [PERSON] . [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. У разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Зі згоди представника позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] народження , є В?юниченко [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 25 вересня 2020 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актова запис № 106. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00028176943 від 16 жовтня 2020 року відомості про батька [PERSON] , [INFO] народження , внесені відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. Малолітня дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання, виданими відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 25.09.2020 року за №6363 та від 27.01.2021 року за №557, та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.11.2020 року. З пояснення відповідача від 30.09.2020 року, адресованого начальнику служби у справах дітей Лозівської міської ради, остання повідомила про намір відмовитися від дитини [PERSON] , [INFO] народження , оскільки не має змоги виховувати та утримувати дитину, не має впливу на нього, наявна неприязнь до дитини. Згідно наказу Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 08 жовтня 2020 року №69-СЖО взято малолітню дитину [PERSON] , [INFO] народження , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах на підставі ухилення матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. З характеристики Лозівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №4 «Золотий ключик» Лозівської міської ради Харківської області від 30.09.2020 року, наданої на сім`ю В?юниченко, вбачається, що [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 01 жовтня 2019 року. На даний час хлопчик відвідує освітній заклад не систематично. Протягом літа дошкільний заклад не відвідував і вийшов лише 21 вересня. Родина малозабезпечена, проживає у приватному будинку без зручностей. У будинку газове опалення, але вода не проведена і туалет на вулиці. Зроблений косметичний ремонт. У [PERSON] своя кімната, окреме ліжко та шафа для одягу. В наявності іграшки та дитячі книжки. Дитина забезпечена продуктами харчування, в раціоні присутні овочі та фрукти, молочні продукти. [PERSON] неохоче співпрацює з дошкільним закладом, в основному спілкування відбувається за ініціативи вихователя. Навіть у телефонному режимі мама рідко буває доступна, але приходила на святкові ранки підтримати дитину. Батьківські збори не відвідувала. Приводить до дошкільного закладу та забирає додому [PERSON] переважно мати. Хлопчик відвідує цілодобову групу і постійно перебуває в дитсадку з понеділка по п`ятницю. Він має належний зовнішній вигляд, одяг чистий та відповідає сезону. [PERSON] забезпечений необхідними матеріалами для освітнього процесу (альбоми для малювання, олівці, фломастери, фарби та інші матеріали). Хлопчик радіє приходу мами, протягом тижня згадує про неї та цікавиться коли вона прийде. Мати цікавитися справами сина у садочку, турбується про його здоров`я. Згідно характеристики Лозівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №4 «Золотий ключик» Лозівської міської ради Харківської області від 30.09.2020 року, наданої на [PERSON] , встановлено, що фізичний розвиток хлопчика відповідає віку, останній рухливий та фізично активний. Лідерських якостей не проявляє, цікавиться конструктивно будівельними іграми, але дуже швидко відволікається. Розвиток психічних процесів не відповідає віку. Увага не стійка, пам`ять короткочасна, сприймання вибіркове. Працездатність низька. Хлопчик не прислуховується до дорослих, не проявляє зацікавленості під час заняття, не реагує на вказівки та зауваження, робить вигляд, що його це не стосується. Рівень пізнавальної активності низький. Хлопчик має вади у звуковикові, майже не розмовляє, вербальне мовлення розвинуте недостатньо, спілкується із однолітками за допомогою жестів. Словниковий запас дуже малий. Емоційно-вольова сфера нестабільна: швидко змінюється настрій, може проявляти агресію до дітей. Навички самообслуговування та гігієнічні сформовані відповідно віку. З повідомлення Комунального некомерційного підприємства «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області від 05.10.2020 року за № 1635 вбачається, що ні мати [PERSON] , ні її діти у жодного з лікарів первинної ланки КНП «Лозівський ЦПМСД» і КНП «Лозівське ТМО» не зареєстровані і не наглядаються. Під час обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проведеного 28 вересня 2020 року спеціалістами служби у справах дітей, встановлено, що приватний будинок складається з двох кімнат з пічним опаленням, в хаті прибрано та є запас приготованої їжі. Умови проживання задовільні. У дітей окремі ліжка та кімната, є дитячі іграшки, одяг по сезону, є запас харчових продуктів. Мати має намір відмовитися від своєї дитини [PERSON] , має агресію до дитини та не бажає займатися його вихованням. З повідомлення директора Лозівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Лозівської міської ради Харківської області від 30 вересня 2020 року за №818 вбачається, що 25 вересня 2020 року до центру звернулася [PERSON] з питання складнощів у вихованні свого старшого сина [PERSON] , [INFO] . Під час спілкування остання повідомила про неконтрольовану поведінку дитину та неможливість налагодження доброзичливих стосунків з нею,0 просила влаштувати дитину до державного дитячого закладу на постійне проживання. [PERSON] стверджує, що не може справлятися з вихованням сина через його агресивну поведінку по відношенню до неї та молодшого брата. З її слів, у хлопчика постійно виникають істерики, дитина не сприймає ні її, ні вітчима, внаслідок чого в родині виникають сварки та конфлікти. 28.09.2020 року під час відвідування родини [PERSON] працівники центру та служби у справах дітей намагалися поспілкуватися з [PERSON] , але він не йшов на контакт, плакав та ховався у кімнаті. Психологом і фахівцем центру було проведено роз`яснювальну роботи з [PERSON] з питань виховання дітей дошкільного віку, проведено профілактичну бесіду щодо недопущення соціального сирітства, ухилення від виконання батьківських обов`язків. З метою збереження прав дитини на проживання в біологічній родині було організовано відвідування матір`ю та дитиною центру практичної психології, де жінці було запропоновано психологічну підтримку. Остання лише двічі відвідала фахівців і відмовилась від подальшої роботи. [PERSON] не визнає власної провини у ситуації, що склалася, та не бажає в подальшому співпрацювати із фахівцями центру. Відповідач відмовляється від утримання та виховання свого сина, [PERSON] , [INFO] народження , та дає вільну і безумовну згоду на його усиновлення, що підтверджується копією згоди на усиновлення дитини, посвідченої приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В., зареєстрованої в реєстрі за №1148. Рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 23 березня 2021 року за №248 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно вказаного висновку виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, вважає доцільним в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , остання за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток старшого сина, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала б це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Малолітнього [PERSON] слід передати виконавчому комітету Лозівської міської ради Харківської області для подальшого його влаштування. Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи, що відповідачем доказів неможливості утримувати сина через стан здоров`я, наявності інших осіб на утриманні або інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не надано, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та стягує з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 960,50 грн., щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 16.02.2021 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 4540 гривні 00 копійок.

Outcome: approved