Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач свідомо уникає необхідності приймати участь у вихованні і зустрічах з дитиною, життям дитини не цікавиться. Знаючи про прийняте судом рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини та свідомо нехтуючи потребами дитини, відповідач не надавав і не надає жодних коштів та ухиляється від обов'язку утримувати дитину. Дитина його зовсім не знає, а тому з метою уникнення обставин, при яких відповідач може користуватись батьківськими правами всупереч інтересам дитини, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що він хоче брати участь у вихованні свого сина, проте, позивачка постійно налаштовує дитину проти нього, свідомо уникає зустрічі. Позивачка думає виключно про свої інтереси і взагалі не думає про інтереси дитини. Коли у позивачки виникає спірна ситуація по відношенню до дитини, то вона одразу звертається до суду, не намагаючись поспілкуватися з ним. Про те, що у нього була заборгованість по аліментах за виконавчим провадженням з 2015 року він дізнався у травні 2016 року і відразу всю заборгованість погасив. Аліменти з червня 2016 року він сплачує регулярно по сьогоднішній день. Вказав, що служба у справах дітей Борщівської державної адміністрації вважає недоцільним позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, що підтверджується відповідним висновком. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що розійшлися з відповідачем, коли дитині було три місяці. Допоки дитині виповнився 1 рік, відповідач бачив сина тільки раз. Згодом звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, заборгованість по яких було погашено тільки після того, як вона звернулася у виконавчу службу. Дитина батька не знає. Відповідач ніколи не намагався зустрітися з сином, не вітав його з днем народження. Ні вона, ні її родичі не перешкоджають відповідачу в зустрічах з дитиною. Син відвідує дитячий садок з двох років, де перебуває з 09.00. год. до 17.30 год., однак, відповідач за цей період дитини не відвідував. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 25 вересня 2018 року позову не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що хоче бути батьком для сина, хоче його бачити. У нього не склалися відносини з матір'ю позивачки. Позивачка забороняє йому бачити дитину, також позивачка не хоче, щоб дитину бачили його батьки, дідусь та бабуся дитини. У дитсадок він дійсно не з'являвся. Розумів, що з дитиною міг би зустрітися тільки у присутності матері. Йому також не було відомо про перше рішення суду про стягнення з нього аліментів, тому він допустив заборгованість, яку в подальшому погасив. Позивачка уникала зустрічей з ним, однак, з приводу участі у вихованні сина він не звертався в орган опіки та піклування, оскільки дитина ще маленька. В судове засідання, призначене на 12 листопада 2018 року, належно повідомлений відповідач не з'явився без поважних причин, тому судовий розгляд було продовжено за його відсутності. Представник третьої особи служби в справах дітей Борщівської районної державної адміністрації Бородін М.О. в судовому засіданні вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, пояснив, що недоцільно позбавляти батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON], оскільки не знайшли свого підтвердження факти, що батько дитини умисно нехтує своїми батьківськими обов'язками, не приділяє достатньої уваги для її розвитку, не дбає про матеріальне забезпечення дитячих потреб, у зв'язку з чим рішенням комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації № 1/6 від 5 липня 2018 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її дочкою. Після того, як відповідач покинув її дочку, то вона у телефонних розмовах скаржилася їй на те, що відповідач ні в чому їй не допомагає та не забирає її в м.Київ, як обіцяв. Відколи відповідач покинув її дочку, він ні разу не привітав сина з днем народження, не передавав подарунків. Відповідач свідомо не приймав участі у вихованні дитини, не дзвонив до дитини, не намагався зустрітися з дитиною, хоча йому ніхто в цьому не перешкоджав. Допитаний, як свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом позивачки. Він біля півтора року проживав з позивачкою та її малолітнім сином після того, як відповідач у 2014 році покинув сестру та виїхав у м.Київ. Ніякої допомоги відповідач дитині не надавав, не відвідував дитину, хоча й приїжджав у смт.Скалу-Подільску, де проживають позивачка з сином. Позивачка зверталася до відповідача за допомогою, однак, він відмовляв. Ніхто не перешкоджав відповідачу у зустрічах з дитиною, але він не намагався бачитися з дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що останніх три-чотири роки дружить з позивачкою та проживає з нею по сусідству. Їй відомо, що відповідач не довідувався до дитини, ніколи його біля дитини не бачила. Знає, що позивачка виховує дитину сама, проте, вона не проти, щоб відповідач зустрічався з дитиною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою, у них спільне подвір'я. З тих пір, як позивачка не проживає з відповідачем, вона ніколи не бачила, щоб він приходив до дитини. Заслухавши пояснення сторін, представника служби у справах дітей Борщівської РДА та свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року. Свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] підтверджено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] разом з дитиною [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 418 від 19 березня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Скала-Подільської селищної ради. За даними інформації, наданої Скала-Подільським дошкільним навчальним закладом яслами-садком № 2 „Теремок", [PERSON], [INFO], відвідує даний заклад з 06 березня 2018 року по теперішній час. Зі слів вихователя [PERSON] у житті дитини в дошкільному закладі батько участі не приймає. Хлопчиком займається мати, цікавиться життям дитини у ДНЗ, приймає участь у святах та розвагах. За час перебування дитини батько жодного разу не поцікавився життям дитини у дошкільному закладі. Батьківську плату за харчування в закладі проводять мама або бабуся, що підтверджує в.о. комірника [PERSON], яка веде документацію про оплату. Згідно довідки, виданої Скала-Подільським територіальним медичним об'єднанням Скала-Подільської селищної ради від 19 березня 2018 року № 72, дитина [PERSON] знаходиться під наглядом в Скала-Подільській МКП у сімейного лікаря. Мати одноосібно регулярно відвідує з дитиною лікаря, вчасно проводять щеплення, профілактичні огляди, виконує усі рекомендації щодо лікування та оздоровлення дитини. Батько дитини не приймає участі в лікуванні та оздоровленні дитини. Будь-які відомості про нього відсутні, контактів для екстрених випадків також немає. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 1 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 09 грудня 2015 року постановою заступника начальника Борщівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області відкрито виконавче провадження (№ 49600706) на підставі судового наказу №594/1464/14, виданого 08 грудня 2015 року Борщівським районним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно акту про нарахування заборгованості по аліментах від 27 вересня 2016 року, виданого Борщівським відділом державної виконавчої служби, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2016 року становила 5834,10 грн. за період з грудня 2014 року по травень 2016 року. За період червня-серпня 2016 року відповідачем сплачувалися щомісячні аліментні зобов'язання. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 22 листопада 2017 року, збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2014 року у справі №594/1464/14-ц, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. За даними інформації Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 12 липня 2018 року, державним виконавцем 24 жовтня 2016 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] та направлено до виконання бухгалтерії Департаменту патрульної поліції з вказівкою головному бухгалтеру здійснювати відрахування в розмірі 50% до виплати загальної суми боргу. Згідно довідок про доходи, виданих Департаментом патрульної поліції, від 09 серпня 2018 року № 1375, №1376, 1377 [PERSON] працює заступником командира батальйону, і з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ним сплачено аліментів на суму 12 167,35 грн.; з 1 січня 2018 року по 31 липня 2018 року - на суму 16 002,67 грн. Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково та надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] у країни Болгарія та Туреччина в період з 02 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року, з метою оздоровлення та відпочинку. Згідно характеристик, виданих по місцю проживання відповідача Скала-Подільською селищною радою 12 червня 2018 року № 687/2-14 та адміністратором парафії Успення пресвятої Богородиці смт.Скала-Подільська Борщівського району Бучацької єпархії УККЦ Василем Германюком 18 липня 2018 року, відповідач [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно. Орган опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації надав висновок від 06 липня 2018 року №01-1022/02-23 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], згідно якого вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що не знайшли свого підтвердження факти, що батько дитини, умисно нехтує своїми батьківськими обов'язками, не приділяє достатньої уваги для розвитку малолітнього, не спілкується з ним в необхідному обсязі для закріплення загальноприйнятих норм моралі, не цікавиться його навчанням та станом здоров'я, не забезпечує йому доступу до культурних та духовних цінностей, не дбає про матеріальне забезпечення дитячих потреб, у зв'язку з чим рішенням комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації № 1/6 від 5 липня 2018 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав" [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON]. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року в ст.111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини. Так, відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків , коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань. Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за місцем проживання характеризується позитивно. Позивачкою не надано і в судовому засіданні не встановлено об'єктивних даних про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, достатніх доказів винної поведінки [PERSON] чи свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, а також інших підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України. Враховуючи встановлені судом обставини по справі, те, що між сторонами склалися неприязні відносини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, приймаючи до уваги , що відповідач [PERSON] просив не позбавляти його батьківських прав, з урахуванням висновку комісії органу опіки і піклування, особи відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів, що це буде в інтересах малолітньої дитини сторін - [PERSON]. При цьому суд вважає, що відповідача [PERSON] слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина [PERSON]. Судові витрати по справі слід покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли. На підставі наведеного, ст.ст.14, 150, 164, 166 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: dismissed