Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою позовну заяву тим, що з 13.09.2010 року по 01.04.2013 року та з 19.11.2014 року він перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи на різних посадах. 06 березня 2019 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗОТ України. При виконанні свої трудових обов`язків 17 грудня 2012 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав травми лівого плеча та передпліччя. Висновком МСЕК від 03.04.2012 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 01 квітня 2013 року по 01.05.2014 року, друга група інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2014 року. Висновком МСЕК від 09.04.2014 року позивачу встановлено 50% втрати працездатності у зв`язку з виробничою травмою, третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2015 року. При неодноразових переоглядах, висновком МСЕК від 03.04.2019 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2021 року. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач під час нещасного випадку переніс страх та великий фізичний, душевний біль, проходив тривале лікування, відчуває психологічний дискомфорт. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 186 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши на відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки Актом розслідування нещасного випадку встановлена відсутність винних дій відповідача у настанні нещасного випадку, водночас комісією з розслідування нещасного випадку встановлено лише вину позивача. Вказаний акт позивачем не оскаржений, що свідчить про його згоду з результатами розслідування нещасного випадку. Крім того, зазначили, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами, зокрема висновком фахівця, а акт проведення розслідування нещасного випадку та довідки МСЕК є лише документами, що підтверджують наявність тілесного ушкодження у позивача та не можуть бути доказами заподіяння останньому моральної шкоди. Виходячи з вимог ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 13.09.2010 року по 01.04.2013 року та з 19.11.2014 року по 06.03.2019 рік працював на різних посадах на підприємстві ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". Відповідно до Наказу№ 275 -к від 06.03.2019 року звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗОТ України (а.с. 24-28). 17 грудня 2012 року близько 13 годині 47 хвилин знаходячись на підприємстві ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" в термічному відділенні дільниці №1, при виконанні трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок, під час якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Закритий косий перелом с/3 лівого плеча, відкритий 2-В тип подвійного перелому лівого передпліччя зі зміщенням відламків. Шок 0-1 ступеню», що підтверджується виписним епікризом КЗ «Криворізька міська лікарня № 7»ДОР (а.с. 23). 19 грудня 2012 року на підприємстві відповідача було складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 17.12.2012 року о 13-45 годин, форми Н-1. Відповідно до якого особами, дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку є: [PERSON] , який виконував роботи не передбачені нарядом, порушив п.3.1.1. «Інструкції №4 з охорони праці для слюсаря чергового та з ремонту устаткування», порушив правила безпеки при виконанні свердлильних робіт п.4.5.1 «Правил безпечної роботи з інструментом і пристосуваннями» та ст.14 Закону України «Про охорону праці» (а.с.5-9). Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 03.04.2013 року серії АБ №0005034 [PERSON] первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності з 01 квітня 2013 року до 01.05.2014 року з наступним переоглядом 01.04.2014 року, друга група інвалідності (а.с.57). Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК від 09.04.2014 року серії АБ №0005384 [PERSON] повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності з 01.05.2014 року по 01.05.2015 року з наступним переоглядом 01.04.2015 року, третя група інвалідності ( а.с.57). Висновком МСЕК серії 12ААА № 055390 від 03.04.2019 року [PERSON] повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності з 01.05.2019 року по 01.05.2021 року, третя група інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2021 року ( а.с.10). Приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина лише позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, ступінь втрати ним професійної працездатності, отримання другої групи інвалідності, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 80000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 800 гривень.

Outcome: partial