Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

10 листопада 2015 року заявник звернулась до суду з даною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення факт родинних відносин між [PERSON], [INFO] та її матірю [PERSON]. Зобовязати відділ РАЦС у Київському районі Реєстраційної служби ОМУЮ внести зміни в актовий запис № 2918, зроблений 12 грудня 1972 року, про народження дитини [PERSON], [INFO], зазначивши в графі мати «[PERSON], національність - німкеня». Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є її матірю. 07 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Одеси встановив факт, що [PERSON] та [PERSON], [INFO], уродженка Саратовської області, Росія є однією і тією ж особою та є матірю [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]; встановлено факт, що [PERSON], [INFO], уродженка села Ізваїль, Ухтинського району, Республіки Комі за походженням та національністю по лінії матері є німкенею. Однак, заявник стверджує, що у її свідоцтві про народження зазначено, що мати [PERSON] кореянка, що і стало підставою для звернення до суду з даною завою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Заявник у судове засідання з`явилась, заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Вказувала, що встановлення даного факту буде необхідно для прийняття спадщини після смерті матері. Представник зацікавленої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини нявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з вимогами частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03 листопада 1946 року народилась [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ІІ-ДК № 145232, де батьком вказано Лі-Пон-Чун (національність кореєць), матірю [PERSON] (національність німкеня). 27 листопада 1970 року Жовтневим відділом РАЦС м. Грозного, Чеченської Республіки було зареєстровано шлюб між [PERSON] (національність росіян) та [PERSON] (національність кореянка), про що було складено актовий запис за № 754, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії І-ОЖ № 677855. У судовому засіданні заявник пояснила, що її матір змінила своє імя по-батькові з «Поновна» на «Павлівна», однак доказів, які б підтвердили вказану обставину суду надано не було. В період вказаного шлюбу 21 жовтня 1972 року народилась [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ЖД № 338345 де батьком записаний [PERSON] (національність росіян), матірю [PERSON] (національність кореянка). 09 червня 1993 року [PERSON] помер, про що Жовтневим відділом РАЦС м. Одеси в книзі реєстрації актів про смерть складено актовий запис за № 5345, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] ІІІ-ЖД № 494230. В червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та національної приналежності. В результаті розгляду вказаної заяви Київським районним судом м. Одеси 07 жовтня 2015 року було ухвалено рішення, яким встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON], [INFO], уродженка Саратовської області, Росія є однією і тією ж особою та є матірю [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. А також встановлено факт, що [PERSON], [INFO], уродженка села Ізваїль, Ухтинського району, Республіки Комі за походженням та національністю по лінії матері є німкенею. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник вважає, що така розбіжність національностей може стати перешкодою для оформлення спадщини у випадку смерті її матері. Крім того, факт того, що її мати в свідоцтві про народження зазначена як кореянка, перешкоджає їй у виїзді до Німеччини. Відповідно до\~ст.300 ЦК України\~\~фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно\~ст.11 Закону України "Про національні меншини в Україні"\~громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до вимог\~ст.13 Закону України "Про національні меншини в Україні"\~громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначено\~ст.15 Закону України "Про національні меншини в Україні"\~громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Суд позбавлений можливості задовольнити вимогу заявника щодо встановлення факту належності її матері до національності німкеня, так як в переліку справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачених\~ст.256 ЦПК України, відсутня така категорія справ, як\~\~встановлення судом факту належності особи до певної національності. Відповідно до ч.2\~ст.256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, крім зазначених в ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проте, чинним законодавством України\~\~не передбачено виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб через віднесення їх до певної національності. Навпаки, за змістом\~ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознакою етнічного походження. Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року було затверджено Положення\~\~про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон,\~\~якими не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах. На підставі\~Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року\~втратив чинність\~Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності»,\~\~і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Крім того, відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року\~для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документу, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється\~ст.23 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"\~та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793. Згідно з п. 1.1 зазначених Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції\~\~у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 1.7. цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Пунктом 1.15. Правил визначено, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Отже чинним законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, які засвідчують походження особи, і порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.\~\~\~\~\~\~ З матеріалів справи не вбачається, що заявник зверталася до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану з питанням про внесення змін до актових записів про народження і їй було відмовлено в цьому. Крім того, у справі відсутні докази реєстрації [PERSON] рішення суду від 07.10.2015 року чи відмови органу у його реєстрації. Також слід зазначити, що суд взагалі позбавлений права в окремому провадженні зобовязувати будь-кого вчиняти певні дії. Біль того, не зрозуміло, для чого слід встановити такий факт, так як посилання заявниці про неможливість отримання спадщини та виїзду до Німечинни є безпідставними, через те що її мати [PERSON] ще жива, та доказів виїзду на постійне місце проживання до Німечинни суду надано не було. Суд звертає увагу на те, що в судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти стосовно належності до певної нації. Спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а в разі відмови - оскарження її в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, які викладені у Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (пункт 11) у судовому порядку не можуть бути встановлені факти щодо належності особи до певної національності. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту приналежності її матері до німецької національності слід відмовити.

Outcome: dismissed