Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, яким просила стягнути на її користь з [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 4 450,49 грн. за період з 01.05.2013 р. по 23 грудня 2014 року. Позовну заяву обґрунтовує тим, що внаслідок систематичного невиконання рішення суду від 23 травня 2002 року щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] у відповідача утворилась заборгованість з виплати аліментів. Ухвалою судді від 27 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі . В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача неустойки підтримала. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, правом подачі відзиву на позов не скористався, заяв та клопотань до суд не подав. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2002 року у справі №2-2105 було позбавлено відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] [INFO] та присуджено на користь осіб або установ, на опікування яких буде передана дитина аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно(а.с.5-6). Згідно рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 09 вересня 2002 року №1040 позивача було призначено опікуном [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Відповідач аліменти не сплачувала, заходами вжитими державним виконавцем, майна належного відповідачу, на яке можливо звернутим стягнення не виявлено, за даними відповідних органів відповідач офіційних доходів не має, пенсію не отримує. Враховуючи досягнення [PERSON] повноліття, державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області було закінчено виконавче провадження на підставі п.7 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Фортечним відділом ДВС м. Кропивницького від 18.04.2018 р. станом на 23 грудня 2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 53 127,34 грн.(а.с.8-10). Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків тау будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка немає достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (в редакції від 03.07.2018), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18). Згідно з приписами ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц відступив від попередніх правових позицій щодо розрахунку пені та вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно формули обрахування пені, визначеній у постанові Верховного суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц, вказано наступне. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому, слід зауважити, що згідно ч.1ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину. Враховуючи, що аліменти нараховуються щомісячно, суд, здійснюючи розрахунок неустойки, буде застосовувати вказане правило про обмеження пені за кожний місяць - не більше 100% заборгованості за відповідний місяць. Кількість днів прострочення суд розраховуватиме починаючи з першого числа наступного місяця і до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, як то визначив Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведених норм позивачем проведено наступний розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. З урахуванням даних, вказаних у зазначеній вище довідці, пеня за кожен місяць заборгованості вираховується наступним чином: за травень 2013 року: 642,25*1% * 31 = 199,1грн.; за червень 2013 року: 642,25*1% * 30 =192,67грн.; за липень 2013 року: 659*1% * 31 =204,29 грн.; за серпень 2013 року: 659*1% * 31 = 204,29грн., за вересень 2013 року: 659*1% * 30 = 197,7грн., за жовтень 2013 року: 669,75*1% * 31 =207,62грн., за листопад 2013 року: 669,75*1% * 30 =200,92грн., за грудень 2013 року: 669,75*1% * 31 =207,62грн., за січень 2014 року: 656,75*1% * 31 =203,59 грн., за лютий 2014 року: 656,75*1% * 28 =183,89 грн., за березень 2014 року: 656,75*1% * 31 =203,59 грн., за квітень 2014 року: 685,75*1% * 30 =205,72 -затравень 2014року: 685,75*1% * 31 =212,58грн., за червень 2014 року: 685,75*1% * 30 =205,72 грн., за липень 2014 року: 702,5*1% * 31 =217,77 грн., за серпень 2014 року: 702,5*1% * 31 =217,77 грн., за вересень 2014 року: 702,5*1% * 30 =210,75 грн., за жовтень 2014 року: 713*1%* 31 =221,03 грн., за листопад 2014 року: 713*1%* 30=213,9 грн., за грудень 2014 року: 529*1% * 23 =121,67 грн. Загальна розмір пені за весь прострочений період, який вираховується шляхом складання вказаних вище сум пені за кожен місяць складає 4 450,49 грн. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до ґрунтовного висновку щодо задоволення вказаного позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved