Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання третейського застереження недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 23 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії №07.1/130-8, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове користування в сумі 61 600,00 доларів США. Відповідно до додаткової угоди № 3 до Договору від 23.04.2008 максимальний ліміт заборгованості за Договором був збільшений до 64 497,69 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №07.1/130-8 від 23 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого вона зобов'язувалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до п. 6.2 ст. 6 кредитного договору всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір буде розглядатися одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків - м. Київ вул. М.Раскової,15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутим визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків. Таке ж саме третейське застереження міститься в п. 5.2 Договору поруки від 23.04.2008, укладеного між банком та [PERSON] Позивачі вважають зазначене третейське застереження таким, що суперечить нормам діючого законодавства, порушує його права, тому позивач просив суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.6.2 ст. 6 Договору про надання відновлюваної кредитної лінії №07.1/130-8 укладеного 23 квітня 2008 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», а також визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п.5.2 ст. 5 Договору Поруки №1 укладеного 23 квітня 2008 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві і, посилаючись на підстави, викладені у позові, просила його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві і, посилаючись на підстави, викладені у позові, просила його задовольнити. Представник відповідача Лісняк Т.А., яка діє за дорученням, проти позову заперечувала, підтримала надані письмові заперечення і пояснила, що дані пункти договорів ніяким чином не порушують права позивачів, відповідно до норм діючого законодавства у разі порушення прав позивачі можуть звернутися до суду за захистом своїх прав. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2008 року між [PERSON] та АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір про надання відновлюваної кредитної лінії №07.1/130-8, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове користування в сумі 61 600,00 доларів США. Відповідно до додаткової угоди № 3 від 31 липня 2009 року до Договору від 23.04.2008 максимальний ліміт заборгованості за Договором був збільшений до 64 497,69 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №07.1/130-8 від 23 квітня 2008 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого вона зобов'язувалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до п. 6.2 ст. 6 кредитного договору всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір буде розглядатися одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків м.Київ вул. М.Раскової,15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутим визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків. Таке ж саме третейське застереження міститься в п. 5.2 статті 5 Договору поруки від 23.04.2008, укладеного між банком та [PERSON] Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Перелік таких випадків міститься в ст. 6 Закону України "Про третейські суди", редакція якої, чинна на час укладення сторонами спірного договору, на відміну від нині чинної редакції, не забороняла третейським судам розглядати спори у справах щодо захисту прав споживачів послуг банку. Згідно положень ст.6 Закону України "Про третейські суди" спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Третейська угода (третейське застереження) є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством. Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі щодо відповідності Конституції України положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України). З роз'яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 слідує, що договір про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Встановивши, що при укладенні кредитного договору та договору поруки сторони досягли згоди щодо вирішення спорів, які можливо виникатимуть в процесі його виконання, третейським судом, а також те, що чинним на час укладення договорів законодавством не встановлювалося заборони розгляду таких спорів третейським судом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання цих умов Договору про надання відновлюваної кредитної лінії та Договору поруки недійсними. Крім того, оскільки відповідно до Закону України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" від 3 лютого 2011 року зараз справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку не можуть розглядатися третейськими судами, це не позбавляє позивача права на звернення за захистом порушеного права до суду, а відтак у задоволенні позову позивачам слід відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та за змістом ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed