Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] 27.02.2019 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 29.10.2011 вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Шахворостівською сільською радою Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №2. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Добровільно надавати допомогу на утримання дитини відповідач не бажає, договір про виплату аліментів між ними не укладався, майна, яке буде передане в рахунок виплати аліментів позивачу не має. Рішенням Коростишевського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 січня 2015 року. Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1626 грн., з 01 липня 1699 грн., з 01 грудня 1779 грн., отже після ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК України) мінімальний розмір аліментів, тобто попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідають. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 84, 180-185, 192 СК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмір ј усіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01.03.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про отримання 05.03.2019 рекомендованого листа з судовою повісткою про виклик, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавав. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ТП №185833, виданого 03.01.2013 виконавчим комітетом Зарубинецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області (а.с. 6), з урахуванням копії свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ №098883, виданого 10.01.2017 виконавчим комітетом Журавлинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 10). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року, яке набрало законної сили 08.04.2015, між сторонами розірвано шлюб, що був укладений 29.10.2011 (а.с. 9). Як вбачається з копії рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.02.2015, яке набрало законної сили 24.02.2015, з відповідача на користь позивача стягнуто щомісячно аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., починаючи з 19.01.2015 і до повноліття дитини, тобто до 18.12.2030 (а.с. 7-8). Згідно копії довідки про склад сімї за №55, виданої 04.02.2019 виконавчим комітетом Журавлинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON], [INFO], входить до складу сім'ї позивача, яка проживає на території Журавлинської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст.\~51\~Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у абз. 4 п. 17 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив судам, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону України від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.09.2018 по справі №459/2181/17, про те, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, в період спільного проживання в них народився син, на утримання якого з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі. На час винесення рішення суду від 13.02.2015 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону №2901-ІV від 22.09.2005, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не містила норм щодо необхідного та достатнього розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Отже, з 28 серпня 2018 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначив обов'язок при визначенні розміру аліментів враховувати необхідний та достатній розмір аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, застосування якого наразі поширюється також на аліменти визначені у частці, з'явились додаткові обов'язкові норми про необхідний та достатній розмір аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, відтак попередньо визначений судом оспорюваний розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав розмір аліментів підлягає збільшенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, на утриманні дітей чи непрацездатних осіб не має, відзив на позов не подав, тобто не заперечує сплачувати аліменти. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в заявленому розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв'язку із задоволенням однієї позовної вимоги, з відповідача мають бути стягнуті 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved