Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідачка являється їх близькою сусідкою. На протязі 2013 року, відповідачка, неодноразово обзивала позивачів, висловлювала в їх адресу нецензурні слова. Такі дії з боку відповідачки порочать їх честь та гідність. Крім того, регулярними неправомірними діями відповідачки їм спричинено моральну шкоду, яка включає в себе душевний біль, що зумовлений вислуховуванням з боку відповідачки в їх адресу постійних образ. Важкість моральних страждань вони оцінюють у розмірі 1700 гривень. На підставі наведеного, позивачі просять суд захистити їх особисті немайнові блага - честь та гідність, шляхом зобов'язання відповідачки вчинити перед ними публічне вибачення за вчинення по відношенню до них незаконних, принижуючих їх честь та гідність дій. Просять зобов'язати відповідачку не вчиняти особисто або через третіх осіб будь-які дії, направлені на приниження їх честі та гідності. Стягнути з відповідачки на їх користь моральну шкоду в розмірі 1700 гривень та судові витрати. Позивачі [PERSON] та [PERSON], їх представник [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові, просять суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON], позовні вимоги не визнала, просить у задоволенні таких відмовити в цілому. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показав суду, що незначний період часу він працював по господарству у позивачів. За період роботи у його присутності, відповідачка неодноразово висловлювалася в адресу позивачів нецензурними та образливими словами. Вказав, що як він зрозумів, сторони по справі, дійсно перебувають між собою у неприязних відносинах. Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Стаття 270 ЦК України, передбачає, що до особистих немайнових прав фізичної особи належить, зокрема право на повагу до гідності та честі. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права від протиправних посягань здійснюється способами, встановленими ЦК України, зокрема припинення дії, яка порушує право особи. Відповідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Коментована частина цієї статті закріплює за фізичними особами право на повагу до їх гідності та честі. Особливість даного права полягає в тому, що відповідно до ст. 3 Конституції України, честь та гідність людини визнаються вищими соціальними цінностями. При цьому, поняття "честь" означає особливе моральне ставлення людини до себе, що виявляється в усвідомленні свого соціального статусу, роду діяльності й моральних заслуг, і відповідне ставлення до неї суспільства, яке рахується з її репутацією. "Гідність" означає особливе моральне ставлення людини до себе. Судом встановлено, що на протязі 2013 року, позивачі неодноразово зверталися із заявами до Рахівського РВ УМВС в Закарпатській області, з приводу наявності конфліктів між ними та відповідачкою, які супроводжувалися нецензурними лайками та образами в адресу позивачів, їх обзиваннями. Дана обставина стверджується висновком ДІМ Рахівського РВ УМВС України від 14.06. 2013 року, постановою про закриття кримінального провадження від 27.09. 2013 року та повідомленням начальника Рахівського РВ УМВС від 14.06. 2013 року. Поряд з цим, висловлювання образливих слів відповідачкою в адресу позивачів, стверджується показами свідка [PERSON] Постанова Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", встановлює, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. При цьому, під поняттям "поширення" інформації слід розуміти доведення відповідної інформації до відома певного кола осіб, або хоча б до відома однієї особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Із змісту постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що посяганням на гідність та честь фізичної особи, її ділову репутацію є поширення стосовно цієї особи недостовірної інформації, яка принижує її гідність та честь чи завдає шкоди її діловій репутації. Отже, конфлікти, які неодноразово виникали між сторонами та супроводжувалися образами з боку відповідачки є принизливими, порушують моральні засад суспільства, загальновизнані правила співжиття, що в цілому є неетичним з боку відповідачки та порушує особисті немайнові права позивачів. Крім того, зазначені дії були здійснені в присутності сторонніх осіб, зокрема громадян [PERSON] та [PERSON] Суд констатує той факт, що в діях відповідачки мало місце поширення негативної інформації в адресу позивачів, тому вказана обставина служить підставою виникнення в останніх права на звернення до суду з даним позовом саме у матеріальному розумінні і таке право підлягає захисту судом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Таким чином, враховуючи те, дії відповідачки, які проявлялися у поширенні негативної інформації посягли на усвідомлення позивачами своєї самоцінності та ставлення до самих себе як до особистості, посягли на усвідомлення моральної рівності з іншими людьми та соціального статусу, а відповідачкою протилежне суду не доведено, суд вважає, що відповідачку слід зобов'язати не вчиняти особисто або через третіх осіб будь-яких дій, направлених на приниження їх честі та гідності. Поряд з цим, що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідачки публічно вибачитися, то така не підлягає до задоволення, оскільки п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", та главою 3 ЦК України не передбачено такий спосіб судового захисту як зобов'язання відповідача в тій чи іншій формі вибачитися. Позивачами заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, тому вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03. 1995 року роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цим вимогам, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів спричинення їм моральних страждань, а також їх грошовий розмір, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачки слід стягнути судові витрати в сумі 243,60 гривень. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, судовий збір, сплачений за вказану позовну вимогу, слід залишити за позивачами.

Outcome: partial