Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в звязку з втратою працездатності, відповідно до кого просить суд стягнути з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" 275 600 грн за спричинену моральну шкоду без утримання податку з доходу фізичних осіб; в обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що працював на підприємстві відповідача з 08 червня 1984 року по 08 вересня 1984 року підземним машиністом електровоза на ш. ім. Леніна, з 23 жовтня 1986 року по 06 грудня 1988 року - слюсарем з ремонту металургійного обладнання та з 24 вересня 2001 року по 27 липня 2016 року - підземним електрослюсарем на ш. Родіна в ПАТ «Криворізький залізнорудний комбінат». 27 липня 2016 року був звільнений з підприємства в звязку з виходом на пенсію. 21 січня 2014 року рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 095) йому було встановлено два професійні захворювання за діагнозом: - радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта. стійким больовим і м"язово-тонічним синдромами, з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу; - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). В п. 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання профзахворювань являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком медико-соціально експертної комісії йому первинно в 2014 році встановлено 55 % втрати професійної працездатності, інвалідність 3 групи. Після цього він неодноразово був на лікуванні, однак стан його здоров"я не покращився і йому при повторному переогляді 09 квітня 2015 року також було встановлено 55 % втрати професійної працездатності визнано інвалідом 3 групи; наступний переогляд МСЕК призначено на 01.04.2018 року. Позивач зазначив, що саме з вини підприємства відповідача, він втратив частину працездатності, відчуває себе неповноцінним, від чого він переносить моральні страждання. У звязку з професійним захворюванням він неодноразово був на лікуванні в міських лікарнях та інституті промислової медицини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві зазначив, що з вини підприємства відповідача, позивачу заподіяна шкода здоровю, він втратив частину професійної працездатності, постійно звертається за допомогою лікарів. Представник позивача зазначив, що внаслідок отримання професійного захворювання змінився ритм життя позивача, зменшилась активність його життєвої діяльності, він змушений докладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Представник пояснив, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично-допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримані професійні захворювання. Представник відповідача позов не визнала; зазначила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалось харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова\~ відпустка, скорочений робочий день; вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також позивач був застрахований, тому позивач повинен звертатись з вимогами про відшкодування моральної шкоди до відповідного фонду соціального страхування. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії БТ-І № 5134901 [PERSON] 08 червня 1984 року був прийнятий на роботу до ш. "Північна" в якості підземного машиніста електровоза 4 розряду; [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 08 червня 1984 року по 08 вересня 1984 року підземним машиністом електровоза на ш. ім. Леніна, з 23 жовтня 1986 року по 06 грудня 1988 року - слюсарем з ремонту металургійного обладнання та з 24 вересня 2001 року по 27 липня 2016 року - підземним електрослюсарем на ш. Родіна в ПАТ «Криворізький залізнорудний комбінат» (а.с. 7 - 9) Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 березня 2014 року, працюючи на шахті «Родіна» підземним кріпильником, [PERSON] виконував весь комплекс робіт з кріплення, перекріплення, вилучення кріплення в підземних горизонтальних та вертикальних гірничих виробках; працюючи раніше на шахті "Родіна" підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, виконував роботи з монтажу, демонтажу, технічного обслуговування електричної частини гірничошахтного устаткування, підземним газоелектрозварником - комплекс робіт по зварюванню металевих частин. пристроїв, різання металу при демонтажі обладнання тощо. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони; в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Висновок про наявність шкідливих умов праці аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та важкість праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Діагноз - радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м"язово-тонічним синдромами, з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу; - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) (а.с. 10 - 13). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] встановлена третя група інвалідності з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року (а.с. 14). Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах міста [PERSON]. Згідно його епікризів йому рекомендовано: спостереження терапевта, невропатолога, кардіолога, ендокринолога, пульмонолога за місцям мешкання, санаторно-курортне лікування, приймати у вигляді курсів медичні препарати та полівітаміни. планове лікування в неврологічному та пульмонологічному відділеннях (а.с. 15 - 19). Вивчивши надані суду докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та наявності обовязку відповідача по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві, виходячи з наступного. Між сторонами склалися трудові правовідносини, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, у звязку з чим наявні підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинена дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Враховуючи те, що на час виникнення у [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. Доводи заперечень ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що позивач до підприємства з проханням щодо відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, не звертався, а право на відшкодування може виникнути зокрема, після відмови підприємством відшкодувати моральну шкоду добровільному порядку, безпідставні, оскільки згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Доводи щодо того, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Доводи заперечення відповідача щодо того, що позивач працював у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, суд не приймає до уваги, оскільки згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 березня 2014 року та медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.01.2014 року, підставою для встановлення професійного характеру захворювань позивача послужив стаж роботи підземним газоелектрозварювальником, підземним електрослюсарем та з ремонту обладнання, підземним кріпильником ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". Окрім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Також відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт спричинення моральної шкоди [PERSON] у зв'язку з втратою ним професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, надаючи оцінку ступеню фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості, істотності вимушених змін у його життєвих і громадських стосунках, а також конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, та ступеню вини позивача у виникненні професійного захворювання, про що зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Таким чином, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 55 % втрати професійної працездатності на строковий термін, істотність вимушених змін в життєвих стосунків. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача 55 % на строк з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачеві [PERSON] слід призначити у розмірі 20 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial