Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

[PERSON], яка представляє інтереси [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за [PERSON], [INFO] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS], належав колгоспному двору по половині. Головою однієї половини колгоспного двору була бабка позивача - [PERSON], другої половини - батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право власності на жилий будинок від 27.06.1988 року. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,08 га, що доводиться довідкою Топорівської сільської ради № 793 від 27.06.2017 року. Згідно технічного паспорта будівництво житлового будинку було здійснено у 1975 році, а господарські будівлі зведені протягом 1985-1990 років. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку загальною площею 49,4 кв.м, житловою площею 20,0 кв.м, трьох літніх кухонь, двох комор, двох сараїв, стодоли, погребу, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS], перебуває у задовільному стані, його вартість становить 79 533 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Батько позивача - [PERSON], який був головою половини колгоспного двору, помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO] , актовий запис № 10. Заповітного розпорядження на випадок своєї смерті він не залишив. На час смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс України 1963 року. З довідки Топорівської сільської ради № 818 від 05.07.2017 року вбачається, що на час смерті [PERSON] у житловому господарстві були зареєстровані та проживали позивач - [PERSON], мама позивача - [PERSON] та брат позивача - [PERSON]. Однак, за видачею свідоцтва про право на спадщину ніхто з вище перелічених осіб в органи нотаріату не звертався. 16 лютого 2004 року голова другої половини колгоспного двору [PERSON] оформила на користь позивача заповіт, яким розпорядила йому все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO] , актовий запис № 3. У серпні 2017 року з метою реалізації спадкових прав [PERSON] звернувся в Городенківську державну нотаріальну контору. Однак, в.о. державного нотаріуса відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору та видала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2017 року. З довідки Топорівської сільської ради № 790 від 27.06.2017 року вбачається, що станом на 15.04.1991 року у житловому господарстві проживали і були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] склала на користь позивача заповіт, яким розпорядила йому все своє майно, в тому числі належну їй половину житлового будинку. Друга половина будинку належала батькові позивача, який не залишив заповіту. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, мама та брат позивача. За взаємною згодою вони вирішили, що майно успадкую [PERSON] Позивач фактично вступив в управління спадковим майном - безперешкодно володію ним понад 10 років, утримує житлове господарство в належному стані, виготовив технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняв спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. В судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право власності на жилий будинок від 27.06.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів №110 від 08.06.1988 року слідує, що в половині жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Із копії свідоцтва на право власності на жилий будинок від 27.06.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів №110 від 08.06.1988 року слідує, що в половині жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідкою № 792 від 27.06.2017 року, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що вулиця [ADDRESS]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1975 р., загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м., 2 комор, 3 літ. кухонь, погрібу, вбиральні, 2 сараїв, стодоли, колодязя, воріт, 2 огорож. Згідно звіту про оцінку житлового будинку, складеного ФОП [PERSON] встановлено, що ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 05.06.2017 року становить 79 533 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 790 від 27.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Топорівської сільської ради встановлено, що станом на 15.04.1991 р. в господарстві по вул. Січових Стрільців були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідач [PERSON], [PERSON] з приводу виділу частки в колишньому колгоспному дворі, розташованому по [ADDRESS], не зверталися і звертатися не будуть та не претендують на цю частку; не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS], в цілому за [PERSON], що стверджено поданими до суду заявами. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] з 16.02.1967 року перебували в шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER]. Копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 02.02.1989 р. стверджено, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.[INFO] стверджено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках, після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач) та дружина - [PERSON] (відповідач). Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Син спадкодавця - [PERSON] (відповідач) та дружина спадкодавця - [PERSON] (відповідач) позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендують та не зверталися до нотаріальної контори з приводу її оформлення; не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS], в цілому за [PERSON], що стверджено поданими до суду заявами. Спадкоємець [PERSON] (позивач) прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном після смерті батька [PERSON], оскільки на день його смерті разом із ним був зареєстрований в господарстві по [ADDRESS], про що свідчить довідка № 818 від 05.07.2017 року, видана виконавчим комітетом Топорівської сільської ради. За заповітом від 16.02.2004 року, посвідченим секретарем виконачвого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 8, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде належати їй на день її смерті і на що вона відповідно чинного законодавства буде мати право заповіла своєму онукові [PERSON], [INFO]. Даний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 43781040, що стверджено копією витягу зі Спадкового реєстру № 12723213 від 28.01.2008 року. [PERSON] [INFO] померла і внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідкою № 819 від 05.07.2017 року, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради стверджено, що [PERSON] (позивач) прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON], оскільки на день її смерті проживав разом із нею по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1445/02-31 від 15.08.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON], померлої [INFO], на половину житлового будинку [ADDRESS], оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що розташований по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 793 від 27.06.2017 року, виданої виконавчим комітетом Топорівської сільської ради слідує, що площа земельної ділянки для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] і на даний час успадковується становить 0,08 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 1216 ЦК України,

Outcome: approved