Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

ПрАТ «СК «Арма» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд стягнути з відповідача на користь страхової компанії витрати на виплату страхового відшкодування у розмірі 53017,84 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 530,18 грн. В обґрунтування таких позовних вимог ПрАТ «СК «АРМА» посилається на те, що 04.03.2008 р. [PERSON] (страхувальник) уклала з Закритим акціонерним товариством страхова компанія «АРМА» (правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРМА» (страховик) договір добровільного страхування наземного транспорту № 022-10300839 та 25.09.2008 р. до вказаного договору страхування було укладено додаткову угоду № 1. Відповідно до додаткової угоди до договору об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автотранспортним засобом «Acura MDX», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 04.12.2008 р. року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ПрАТ «СК «АРМА» автомобіля «Acura MDX», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON] та транспортного засобу марки «Skoda», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON], який порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Своїми діями відповідач скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП України, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про притягнення його до адміністративної відповідальності від 24.12.2008 р. Відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 р. по справі № 2-1037/11 [PERSON] 18.12.2013 р. було виплачено страхове відшкодування в розмірі 53017,84 грн. (п'ятдесят три тисячі сімнадцять грн. 84 коп.), шляхом безготівкового перерахування коштів. На підставі ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу цивільно-правової відповідальності № ВВ/1150276 від 03.06.2008 р. в ЗАТ СК «Інпро» (нині ПрАТ СК «Граве Україна»), яка в повному обсязі виконала свій обов'язок та сплатила [PERSON] частину страхового відшкодування, яка передбачена вказаним полісом в розмірі 24 990,00 грн. (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто грн. 00 коп.) тим самим виконала свій обов'язок в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення № 9508 від 21.04.2010 р. Позивачем направлялася претензія відповідачу на адресу: [ADDRESS], рекомендованим листом із повідомленням, яке повернулося з відповідною відміткою пошти, що причиною повернення є вибуття адресату. Відповідно до п. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. (далі - ЦК України) до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. П. 19.14. Договору страхування, зазначає, що до страховик, який виплатив страхове відшкодування, отримує право вимоги до особи, яка винна у нанесені збитків, відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений позов та просив його задовольнити. В обґрунтування позову посилався на обставини викладені у заяві. Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях та письмових поясненнях. Зазначили про помилковість посилання позивача на правовідносини щодо регресу, вказуючи, що в даному випадку до правовідносин, що склалися між сторонами, слід застосовувати поняття суброгація. Просили застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 04 березня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «АРМА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 022-10300839 та 25.09.2008 р. до вказаного договору було укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 6-7). Відповідно до вказаного договору та додаткової угоди об'єктом страхування є майнові інтереси [PERSON], що не суперечать законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним їй на праві власності автомобілем «Acura MDX», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 04 грудня 2008 року в місті Дніпропетровську по вул. Набережна Перемоги, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Acura MDX», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], що знаходився під керуванням водія [PERSON], та транспортного засобу марки «Skoda», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], що перебував під керуванням відповідача [PERSON]. ДТП сталася в результаті порушення відповідачем п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2008 року відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та піддано адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП (а.с. 11). На виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2011 року (справа № 2-1037/11) 18.12.2013 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 53017,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 17-21). Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу цивільно-правової відповідальності № ВВ/1150276 від 03.06.2008 р. в ЗАТ СК «Інпро», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна», яка сплатила власнику пошкодженого автомобіля частину страхового відшкодування, яка передбачена вказаним полісом в розмірі 24990,00 грн. Так, позивач стверджує, що має право на відшкодування збитків в порядку регресу та посилається при цьому на положення ст. 1191 ЦК України (право зворотної вимоги до винної особи). Проте, суд погоджується із доводами відповідача та його представника, що в даному випадку не мають місця правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, а має місце суброгація (перехід до страховика права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це право поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування), оскільки регрес - це зворотна вимога про відшкодування, повернення сплаченої суми, яку вимагає регресант від регресата. Регрес від суброгації відрізняється суттєво, оскільки право вимоги до безпосередньо винної в заподіянні шкоди особи в порядку регресу виникає як нове правовідношення, а при суброгації правовідносини зберігаються і відбувається тільки заміна уповноваженої сторони, така заміна кредитора або перехід прав та обов'язків кредитора до третьої особи відбувається за правилами, встановленими для цесії. Цесія - поступка вимоги у зобов'язанні іншій особі або передання своїх прав на що-небудь іншій особі. Здійснюється укладанням угоди між попереднім кредитором і новим кредитором. До набувача вимоги переходять права, які забезпечують виконання зобов'язання. Відповідно до ст.993 ЦК України, так само як і ст. 27 Закону України «Про страхування» зазначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. ДТП є юридичним фактом, що обумовлює виникнення зобов'язань - прав потерпілого на відшкодування шкоди та обов'язку винного відшкодувати завдану ним шкоду. Тобто, у потерпілого право вимоги виникає з моменту завдання йому шкоди. Разом з цим, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» чітко внесені роз'яснення, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Оскільки право [PERSON] на відшкодування шкоди виникло після ДТП 04 грудня 2008 року і саме це право вимоги перейшло до ПАТ «СК «Арма», то строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України закінчився 04 грудня 2011року, що є підставою стверджувати, що позовна заява ПрАТ СК «Арма» подана після спливу строку позовної давності. Згідно п.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин заява відповідача та його представника про застосування строку позовної давності заслуговує на увагу, а у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed