Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила суд встановити, що [PERSON] та [PERSON], який зазначений як спадкодавець у свідоцтві про право на спадщину, виданому 15 травня 1986 року першою Полтавською державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі за № 3-2635 на ім'я [PERSON], є однією і тією ж особою [PERSON] . Встановити, що [PERSON] та [PERSON], яка зазначена як спадкоємиця у свідоцтві про право на спадщину, виданому 15 травня 1986 року першою Полтавською державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі за № 3-2635 на ім'я [PERSON], є однією і тією ж особою [PERSON]. Встановити, що [PERSON] та [PERSON], яка зазначена як спадкодавець у Заповіті, виданому 15 травня 1986 року першою Полтавською державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі за № 3-2637 на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] є однією і тією ж особою [PERSON]. Встановити, що [PERSON] та [PERSON], заякою Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 15.05.1986 року Першою державною нотаріальною конторою, 22.05.1990 року здійснено реєстровий запис за № 10990 у книзі № 81 на документі про право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Полтаві по вул. Ломоносова, 6, є однією і тією ж особою [PERSON]. Встановити факт належності [PERSON], [INFO], що народилася в м. Полтаві, зареєстрованій за адресою: [INFO] заповіту від [PERSON], посвідченого 15 травня 1986 року Першою Полтавською державною нотаріальною конторою, зареєстрованому в реєстрі за № 3-2637. В судове засідання заявниця та представник заявниці не з»явилися, направивши до суду заяву в якій вимоги заяви підтримують в повному обсязі та просять справу слухати без її участі. Заінтересовані особи, представник Першої Полтавської державної нотаріалної контори , представник приватного підприємства бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», представник реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області в судове засідання не з»явилися по невідомих суду причинах, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, 15 лютого 1989 року померла бабуся [PERSON] ( до шлюбу [PERSON]) -[PERSON], факт смерті останньої підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 171260, видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 28 липня 2010 року, актовий запис № 385 від 15 лютого 1989 року.( а. с. 18 ) За життя [PERSON] на праві власності належав будинок по вул. Ломоносова, 6-а в м. Полтава, що був зареєстрований на підставі свідоцтва про право спадкування за заповітом від 15.05.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 3-2635 та відповідно зареєстрований у книзі №81 за реєстровим № 10990 від 22.05.1990 р. в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] 15.05.1986 року за реєстровим № 3-2637 від імені [PERSON] - спадкоємцями всього належного їй майна, яке належатиме їй на день смерті призначено в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( після шлюбу [PERSON]) [PERSON]. В липні 2010 року, за для реалізації свого права на спадок [PERSON] звернулась до Першої полтавської державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадку, однак їй було відмовлено у звязку із пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини, при цьому нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилась. 14 березня 2014 року [PERSON] повторно звернулась до Першої полтавської державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадку, відповідно до вище вказаного заповіту, але вдруге їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з посиланням на те, що [PERSON] не прийняла спадщину та не вчинила дії необхідні для прийняття спадщини згідно законодавства, яке діяло на день відкриття спадщини ( а. с. 14 ). Окрім того у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.03.2014 року зазначено, що згідно перевірки архівних даних Алфавітних книг спадкових справ Першої полтавської державної нотаріальної контори за період з 1989 року по 2014 рік включно, виявлено, що спадкова справа після померлої 15.02.1989 року [PERSON] не заводилась. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Крім того, згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] 15.05.1986 року за реєстровим № 3-2637 від імені [PERSON] - спадкоємцями всього належного їй майна, яке належатиме їй на день смерті призначено в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( після шлюбу [PERSON]) [PERSON] ( а. с. 15). Інших спадкоємців за цим заповітом немає. Встановити, чи [PERSON] та [PERSON] вчинили дії необхідні для прийняття спадщини, а саме, чи вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, та чи прийняли належні їх частки спадкового майна неможливо. Крім того, в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено П.І.Б. [PERSON], а в заповіті та свідоцтві про право на спадщину від 15.05.1986 року [PERSON], та через такі розбіжності неможливо ідентифікувати особу спадкодавця та належність йому спадкового майна ( а. с. 16, 18) Після відкриття зазначеної спадщини заявниця з обєктивних причин не могла самостійно реалізувати свої цивільні права та оформити спадщину відповідно до вимог діючого законодавства України так як на момент смерті бабусі їй було лише 16 років та відповідно не могла встановити розбіжності, виявлені нотаріусом у спадкових документах, що зазначені вище. На момент звернення до першої нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не звернула уваги на правильність написання прізвища та по батькові бабусі і лише після отримання Постанови державного нотаріуса Першої полтавської нотаріальної контори в березні 2014 року їй стало відомо про наявність помилки у свідоцтві про право на спадщину та заповіті, які перешкоджають їй в отриманні свідоцтва про право на спадщину та мають \~для [PERSON] \~юридичне \~значення. Внаслідок різниці у написанні прізвища та імя по батькові спадкодавця за заповітом та у свідоцтві про право на спадщину у одну та відповідно дві літери, у позасудовому порядку встановити такий факт заявниця не може, так як бабуся та дідусь [PERSON] померли, і зміни до заповіту та свідоцтва про право на спадщину внести неможливо. Для отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, необхідно встановити, що вказана у зазначеному свідоцтві про право на спадщину та у заповіті [PERSON] насправді є [PERSON], та у свідоцтві про право на спадщину [PERSON] є насправді [PERSON]. На підставі наведеного, різниця у написані прізвища та імені по батькові спадкодавця у Заповіті та у свідоцтві про право на спадщину спадкоємиці у одну та відповідно у дві літери, є наслідком довільного перекладу прізвища та імя по батькові з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які за часів існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою, а в даному випадку спадкові документи. Так, правильність перекладу прізвища та імя по батькові [PERSON], [PERSON] вбачається з офіційно виданих документів, а саме: в свідоцтві про народження серії ХУ УА № 122584, виданого Ново-Санжарським Рай-Бюро ЗАГС,11 червня 1947 року [PERSON], що народився 25.04.1944 року зазначено, що батьком останнього є [PERSON], мамою [PERSON] ( а. с. 27 ); в (повторному) свідоцтві про смерть, серії 1-КЕ № 293131, виданому 05.03.2015 року центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 720, від 22.03.1985 року зазначено [PERSON] ( а. с. 19); в (повторному) свідоцтві про смерть, серії 1-КЕ № 171260, виданому 28.07.2010 року центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 385, від 15.02.1989 року зазначено [PERSON] ( а. с. 18). Правильність перекладу прізвища спадкодавців за заповітом та свідоцтвом про право на спадщину, та відповідно родинні стосунки вбачається також з : свідоцтва про смерть - [PERSON], який помер 08 листопада 2008 року, про що в книзі реєстрації смертей 10.11.2008 року зроблено запис за № 3587 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції ( а. с. 20 ). Померлий [PERSON] - був батьком [PERSON] З врахуванням викладеного, запис внесений в \~свідоцтво про право на спадщину від 15 травня 1986 року, зареєстрований в реєстрі під № 3-2635 в частині зазначення прізвища спадкодавця [PERSON] є неправильним та має певні розбіжності та допущену помилку при переводі прізвища з російської мови на українську мову та відмінювання самого прізвища. Так в документах, які стосуються написання його прізвища, а саме в свідоцтві про народження [PERSON] (батьком якого є [PERSON]), в свідоцтві про смерть [PERSON] його прізвище виконано українською як [PERSON], що є правильним варіантом, тобто розбіжності стосуються написання лише літери "і" в українському виконанні його прізвища та "и" - в російському та відмінювання його прізвища. Також у зазначеному свідоцтві про право на спадщину від 15 травня 1986 року, зареєстрований в реєстрі під № 3-2635 в частині зазначення прізвища та по батькові спадкоємця [PERSON] є неправильним та має певні розбіжності, допущену помилку при переводі прізвища та по батькові з російської мови на українську мову та відмінювання самого прізвища. В документах, які стосуються написання прізвища спадкоємця, а саме в свідоцтві про народження [PERSON] (матірю якого є [PERSON]), в свідоцтві про смерть [PERSON] їїпрізвище та по батькові виконано українською як [PERSON], що є правильним варіантом, тобто розбіжності стосуються написання лише літери "і" в українському виконанні її прізвища та "и" - в російському та відмінювання її прізвища, а також у перекладі імені по батькові з російської КУЗЬМИНИЧНА та українську КУЗЬМИЧНА. Крім того, запис внесений в \~Заповіт від 15 травня 1986 року, зареєстрований в реєстрі під № 3-2637 в частині зазначення прізвища та імя по батькові спадкодавця [PERSON] є неправильним та має певні розбіжності та допущену помилку при перекладі прізвища з російської мови на українську мову та відмінювання самого прізвища, а також перекладі її імя по батькові з російської мови на українську. Правильність написання прізвища та імя по батькові спадкодавці [PERSON] вказані у вище зазначених документах. В послідуючому, допущена помилка у спадкових документах (Заповіт) при виконанні запису прізвища та імені по батькові спадкоємиці [PERSON] потягло за собою здійснення неправильного реєстрового запису № 10990, в книзі № 81 від 22.05.1990 року в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на документі про право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходився в м. Полтаві по вул. Ломоносова, номер шість. Згідно\~частини 1 ст. 234\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Відповідно до\~ч. 2 ст. 259\~ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, видаваних цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згіднозі ст. 14 ЦПК ( 1501-06 ) рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене суд вважає що вимоги заявці є законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved