Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

В жовтні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, вимагаючи стягнути моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. та стягувати щомісячно на її утримання суму у розмірі 960,00 грн. (а.с.1-2). В травні 2013 року позивач подала адресовану суду свою письмову уточнену позовну заяву, у якій зазначила у якості відповідачів [PERSON] та Приватне акціонерне товариство „Українська Страхова Компанія „Княжа Воєнна Іншуранс Груп" (далі ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп"), та згідно з якою остаточно вимагає стягнути з [PERSON] довічно щомісячну грошову суму у розмірі 1 000,00 грн. у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, ті моральну шкоду у розмірі 87 124,00 грн., та стягнути з ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" моральну шкоду у розмірі 12 876,00 грн. (а.с.52-55). Крім того, під час судового розгляду справи судом було залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (на стороні відповідачів). Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що [INFO] близько 06 год. 30 хвил. на автодорозі Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка, поблизу с.Сичівка Христинівського району Черкаської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки DAEWOO під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки IVEKO, в результаті якої пасажир [PERSON], який знаходився в автомобілі DAEWOO під керуванням водія [PERSON] та є її сином, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди, й вироком Христинівського районного суду Черкаської області винним у вчиненні цього ДТП визнано відповідача [PERSON] Також позивач вказує, що оскільки вона давно досягла пенсійного віку і у неї виникло право на одержання від сина утримання, та син регулярно допомагав їй матеріально, так як вона є людиною похилого віку з численними розладами здоров'я, тому відповідно до ч.1 ст.202 СК України, ч.1 ст.1200 та ч.1 ст.1202 ЦК України має право на відшкодування шкоди завданої їй внаслідок смерті її сина, розмір якої складає 1 000,00 грн. щомісячно довічно. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем [PERSON] їй завдано і моральну шкоду, яку вона зазнала у зв'язку з втратою свого рідного сина, так як через таку страшну та трагічну подію, яка виникла з вини [PERSON], стан її здоров'я погіршився, до теперішнього часу вона страждає через втрату свого рідного сина і впевнена, що такі душевні надто болісні переживання та страждання будуть довічно. Одночасно позивач вказує, що на момент згаданого ДТП у відповідача [PERSON] був поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є договором страхування, який укладений з відповідачем ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп", тому відповідно до ч.1, 2 ст.1168, ст.1194 ЦК України та п.27.3 ст.27 „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у відповідача [PERSON] виникло зобов'язання щодо виплати їй компенсації моральної шкоди у розмірі 12 876,00 грн. (виходячи з розміру 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання страхового випадку - 1 073,00 грн.), а різниця, яка складає 87 124,00 грн. (100000,00грн.-12876,00грн.), підлягає стягненню з ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп". В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позов, представник відповідача [PERSON] - адвокат Швець К.О. та представник відповідача ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" - Бацокін С.В. не визнали позов і подали адресовані суду свої письмові заперечення проти позову, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.32- 35, 109-110, 123-126). Крім того, під час судового розгляду справи представник ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" подав адресовані суду свої письмові заяви про відшкодування судових витрат, які приєднані судом до матеріалів справи. Третя особа [PERSON] не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був викликаний до суду за допомогою телефонного зв'язку відповідно до ч.6 ст.74 ЦПК України, про що свідчить складена 11.02.2014 року секретарем судового засідання Довгань Ж.В. телефонограма. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] близько 06 год.30 хвил. на 520 км. +20 метрів автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка, поблизу села Сичівка Христинівського району Черкаської області, автомобіль „Daewoo-Lanos", реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], зіткнувся з мікроавтобусом „Iveko-35 СП", реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті цього ДТП пасажир автомобіля „Daewoo-Lanos", реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП. Згадане ДТП сталось з вини відповідача [PERSON], у зв'язку з грубим порушенням ним п.2.3.6, 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини повністю підтверджуються вироком Христінівського районного суду Черкаської області у справі № 1-701/12 від 08 червня 2012 року, що набрав законної сили, згідно з яким [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено [PERSON] покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами у один рік, із звільненням від відбування призначеного покарання в випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку тривалість у 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінальної виконавчої системи та повідомляти органи кримінальної виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання. У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також судом установлено, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] в результаті згаданого ДТП, є рідним сином позивача [PERSON], яка досягла пенсійного віку, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч.1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] 1 000,00 грн. щомісячно довічно, суд враховує матеріальний стан останнього, той факт, що він має двох малолітніх синів, яких повинен утримувати матеріально, вимоги ч.2 ст.1200 ЦК України та той факт, що позивач має повнолітню доньку [PERSON], якій присвоєно інвалідність третьої групи безстроково (Довідка до Акта огляду МСЕК, Серія 2-18ОД № 031134). З огляду на наведене суд вважає за необхідне знизити розмір щомісячного довічного платежу в сумі 1 000,00 грн., який позивач вимагає стягувати з відповідача [PERSON] відповідно до ч.1 ст.1200 та ч.2 ст.1202 ЦК України, - до 500 грн. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідачем [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яку вона зазнала у зв'язку з втратою свого рідного сина, та що через таку страшну та трагічну подію вона страждає до теперішнього часу, що негативно впливає на стан її здоров'я, та що такі душевні надто болісні переживання та страждання будуть довічно. На день вищевказаного ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" згідно полісу АА1060793 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.09.2011 року, та згідно цього полісу і вироку Христинівського районного суду Черкаської області від 08.06.2012 року у справі № 1-701/12 вказаною страховою компанією було сплачено на користь [PERSON], яка є власником мікроавтобуса „Iveko-35 СП", реєстраційний номер [NUMBER], 50 000,00 грн., а за заявою [PERSON], яка діяла в інтересах малолітнього [PERSON], який є сином загиблого [PERSON], - 30 382,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3-597 від 01.08.2012 р. та платіжним дорученням № 32953 від 05.09.2012 р. Згідно ст.2 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435015), Законом України „Про страхування" (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Аналогічне норма міститься в ч.2 ст.999 ЦК України. У відповідності до ст.3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Оскільки вищевказаний договір у формі полісу АА1060793 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.09.2011 року між відповідачами було укладено на умовах Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на вересень 2011 року, то саме ця редакція Закону повинна застосовуватися при вирішенні даної справи. Згідно п.1.3. ст.1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції цього Закону № 3045-VІ (3045-17) від 17.02.2011 р.), потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоровою та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Таким чином, законодавець, у вказаній редакції Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надав визначення терміну „потерпіла особа", де що інше ніж у кримінальному Законі. Статтею 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 22.3 вказаної норми передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди. Можливість відшкодування моральної шкоди внаслідок загибелі потерпілого вказаним Законом та страховим полісом АА1060793 від 14.09.2011 року не передбачена. Відтак позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 87 124,00 грн. з ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнала позивач, ступінь вини відповідача [PERSON] у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 50 000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч.3 ст.23 ЦК України. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1 114,70 грн. (100,00грн.+114,70грн.), пов'язані зі сплатою судового збору, а також стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 2 433,70грн.(3219,00грн.-1000,00грн.)+214,70грн.). Відмовляючи позивачу в частині позовних вимог до ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп", суд задовольняє заяви представника ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування судових витрат та стягує з позивача на користь цієї страхової компанії понесені нею витрати у загальному розмірі 6 799, 66 грн., пов'язані з розглядом даної справи (с/з від 05.09.2013 р. та від 16.10.2013 р. - 3 084,46 грн. ; с/з від 26.11.2013 р. - 629,40 грн. ; с/з від 24.01.2014 р. - 1 524,44 грн. (671,84грн. +(487,20грн./60хв.*95хв.) ; с/з від 04.02.2014 р. - 402,02 грн.; с/з від 04.03.2014 р. - 745,22грн.+(487,20грн./60хв.*51хв.). На підставі викладеного і

Outcome: partial