Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Костянтинівська міжрайонна прокуратура в інтересах Костянтинівської міської ради Донецької області звернулась до суду із позовною заявою до виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Донецької області, [PERSON], в якій просить суд визнати недійсним п. 5 рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 16.06.1999р. №357 "Про вилучення і надання земельних ділянок"; визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №178, виданий [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку, площею 0,2939га., розташовану в [ADDRESS], грошовою вартістю 1 345 562,37 грн. територіальній громаді. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перевіркою прокуратури встановлено, що 16.06.1999 року виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради прийнято рішення №357, яким передано в постійне користування [PERSON] для будівництва та обслуговування автостоянки і кіосків земельну ділянку площею 0,2939 га. і 03.08.1999 року видано державний акт на право постійного користування землею. Вважає, що таке рішення та державний акт є незаконним, оскільки відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року лише міські ради мали повноваження по передачі земель громадянам, а також оскільки відповідно до ст. 7 цього Кодексу у постійне користування могли бути надані землі лише для ведення селянського (фермерського) господарства, то [PERSON] не міг отримати спірну ділянку у постійне користування. Крім того зазначає, що дозвіл на складання проекту відведення надано без прийняття відповідного рішення, а на момент надання земельної ділянки в користування межі не були визначені в натурі, а лише згодом 22.06.1999 року. В судовому засіданні прокурор Булгаков О.В. позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що прокуратурою було проведено перевірку та встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку, яка надана йому була в 1999 році з порушенням діючого на той час земельного законодавства. Так як у власність фізичним особам, на той час, земельна ділянка могла надаватись лише для однієї цілі - ведення селянського (фермерського) господарства, однак вказана земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування автостоянки і кіосків. Окрім цього, спірна земельна ділянка була надана виконавчим комітетом, а не радою як це передбачалось чинним законодавством. Також, зазначає, що погодження, акт встановлення меж земельної ділянки були виготовлені після надання земельної ділянки у постійне користування, а саме рішення прийняте 16.06.1999 року, а документи 22.06.1999 року та 18.06.1999 року, відтак, вважає, що і рішення і державний акт, який є похідним повинні бути визнані недійсним. Також прокурор зазначив, що на даний час фізичні особи взагалі не мають права мати земельні ділянки на праві постійного користування, а лише у власності чи оренді, а тому відповідач повинен був переоформити своє право після прийняття нового земельного кодексу. Позовну давність вважає не пропущеною. Представник міської ради Боєва А.В., яка діє згідно довіреності від 05.01.2015 року в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Ісмаілов С.Н., які діє на підставі довіреності від 05.01.2015 року в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, зазначає, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.01.2015 року в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю та пояснив суду, що строк для пред'явлення таких вимог закінчився ще в 2002 році, так як позивачем є міська рада, але вони про свої права дізналися тоді, коли видавався державний акт 03.08.1999 року, а коли дізнався прокурор значення не має. Зазначає, що говорити про порушення законодавства 2001 року немає підстав, так як воно не діяло на момент винесення спірного рішення, а виконавчий комітет мав право передавати спірну земельну ділянку, так як мав такі повноваження, а державний акт погоджений самою Костянтинівською міською радою. Відтак, вважає, що позов не може бути задоволений. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради №540 від 17.09.1998 року "Про попереднє погодження місць розташування об'єктів" у п. 1.6. вирішено попередньо погодити місце розташування автостоянки на [ADDRESS] підприємцю [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 16.06.1999 року №357 "Про вилучення та надання земельних ділянок" в п. 5 вирішено передати в постійне користування земельну ділянку площею 0,2939 га. на [ADDRESS] [PERSON] для розміщення автостоянки з комплексом споруд по обслуговуванню населення із забудованих земель загального користування (вулиця) Костянтинівської міської ради, згідно проекту відведення даної земельної ділянки. Дана обставина вбачається із архівної виписки виданої виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради від 16.10.2014 року №33/144. На підставі рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 16.06.1999 року №357, відповідачу [PERSON], головою Костянтинівської міської ради, 03.08.1999 року було видано Державний акт на право постійного користування землею, а саме на земельну ділянку площею 0,2939 га. на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування автостоянки і кіосків. Звертаючись до суду із даним позов, прокурор, як на підставу свого позову посилається на те, що виконавчий комітет не мав права виділяти спірну земельну ділянку, оскільки таким правом були наділені виключно місцеві ради. Однак, такі доводи прокурора не ґрунтуються на законодавстві, яке діяло на час винесення спірного рішення. Так, статтею 13 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Спірні правовідносини на момент їх виникнення регулювались Земельним кодексом України №561-XII від 18.12.1990 року, у частині 2 статті 3 якого дійсно визначалось, що розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Разом з тим, частина 3 цієї статті передбачала, що повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Судом встановлено, що 20.05.1998 року Костянтинівська міська рада,

Outcome: dismissed