Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просять суд у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №010-2/07-01-0451-08 від 28 травня 2008 року у сумі: 73581, 31 дол. США, що є еквівалентом за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2078386 грн. 29 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: а саме: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., з надвірними будівлями: літня кухня літ. «В», льох літ. «Г», сарай літ. «Д» , вбиральня літ. «Е», гараж літ. «Ж», душ літ. «З», сарай літ. «К», огорожа 1-4, колодязь №5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій знаходяться визначені будівлі та споруди, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою ніж 535700 грн. Визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання, а саме: з житлового будинку: [ADDRESS] зареєстрованих осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] В обгрунтування позову зазначили, що 28 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 010-2/07-01-0451-08, відповідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 42 520,00 Дол. США строком до 28.05.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. 05 червня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором; а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції. Відповідно до умов Додаткової угоди на період з 20.06.2009 року до.26.11.2009 року Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми (розміру) кредиту та змінити строк його сплати. 02 червня 2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №010-2/07-01-0451-08/2, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювання виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено в новій редакції відповідно до Додатку №1. Відповідно до п.2 Додаткової угоди з 17.06. 2010 року до 17.10.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми (розміру) кредиту та змінити строк його сплати. Також на підставі Додаткової угоди з 02.06.2010 року фактичну заборгованість за сумою кредиту було збільшено на суму заборгованості по процентам. З метою забезпечення виконання виконання зобов`язань за Кредитним договором, 28 травня 2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки є житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 45,7 кв. м., житловою площею 27,5 кв. м., з надвірними будівлями: літня кухня літ. «В», льох літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «Е», гараж літ. «Ж», душ літ. «З», сарай літ. «К», огорода 1-4, колодязь № 5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з житловим будинком в Іпотеку за договором передається земельна ділянка, на якій знаходяться визначені будівлі та споруди. Земельна ділянка, загальною площею 0,0971 га, надана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, від 18.06.2004 року та земельна ділянка належить .на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 025632. Середня ринкова вартість іпотечного майна складає 535 700 грн. 00 коп. З укладенням Кредитного договору та Договору іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки. 01.12.2014 року Господарським судом Харківської області винесено Судовий наказ по справі № 922/3974/14, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі, а саме, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 010-2/07-01-0451-08 від 28.05.2008 року у розмірі 52 023,43 дол. США, що еквівалентно 642 743 грн. 18 коп. та вирішено питання щодо розподілення судових витрат. Позичальник не виконує рішення суду та умови Кредитного договору. Станом на 03.09.2018 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 73 581,31 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 2 078 386 грн. 29 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 35 812 доларів США 98 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 011 577 грн. 62 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі - 37 768 долари США 33 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 066 808 грн. 67 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками в розмірі - 37 710 доларів США 44 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1065 173 грн. 50 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими і безпідставними. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступним підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303 А , п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засідання із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 28 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 010-2/07-01-0451-08, відповідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 42 520,00 Дол. США строком до 28.05.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Згідно вимог п. 3.5. Кредитного договору, надання кредитних коштів проводилося, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою виданою готівки через касу Кредитора Відповідно до Виписки по рахунку, банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Умовами кредитного договору встановлено, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користуванні кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці та році. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.6. Кредитного договору). Відповідно до п. 9.1. Кредитний договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного погашення Позичальником заборгованості за Кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків). 05 червня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором; а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатку №1 02 червня 2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №010-2/07-01-0451-08/2, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювання виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено в новій редакції відповідно до Додатку №1. Відповідно до п.2 Додаткової угоди з 17.06. 2010 року до 17.10.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми (розміру) кредиту та змінити строк його сплати. Ст. 1050 ЦК України регламентує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора ) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу , сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 610,612 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанні. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконує його в строк, встановлений Договором. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. 01.12.2014 року Господарським судом Харківської області винесено Судовий наказ по справі № 922/3974/14, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі, а саме, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 010-2/07-01-0451-08 від 28.05.2008 року у розмірі 52 023,43 дол. США, що еквівалентно 642 743 грн. 18 коп. та вирішено питання щодо розподілення судових витрат. Позичальник не виконує рішення суду та умови Кредитного договору, станом на 03.09.2018 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 73 581,31 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 2 078 386 грн. 29 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 35 812 доларів США 98 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 011 577 грн. 62 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі - 37 768 долари США 33 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 066 808 грн. 67 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками в розмірі - 37 710 доларів США 44 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1065 173 грн. 50 коп. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором, 28 травня 2008 року між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б., зареєстрований в реєстрі за номером 2256. Відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки згідно з п. 1.2. Договору іпотеки є нерухоме майно: Житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 45,7 кв. м., житловою площею 27,5 кв. м., з надвірними будівлями: літня кухня літ. «В», льох літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «Е», гараж літ. «Ж», душ літ. «З», сарай літ. «К», огорода 1-4, колодязь № 5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з житловим будинком в Іпотеку за Договором передається земельна ділянка, на якій знаходяться визначені будівлі та споруди. Земельна ділянка, загальною площею 0,0971 га, надана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, житлового будинку, посвідченого Поляковою М.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 18.06.2004 року за р. № 1-743 та земельна ділянка належить .на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 025632 , виданого Управлінням земельних ресурсів Харківської міської ради 08.04.2008 року на підставі рішення 16 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 21 листопада 2007 року за №253/07. Згідно до умов п.3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцями зобов`язань за цим Договором або за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6. Договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування' збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією Предмета іпотеки. Відповідно до п. 6.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у . випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у * встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. за рішенням суду (п. 6.4. Договору іпотеки). Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель ) має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна. Ст. 7 Закону України „Про іпотеку" регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про іпотеку", уразі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Зважаючи на положення ст. 39 ЗУ „Про іпотеку" в рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки суд повинен зазначити, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки та початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Також слід зазначити, відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ „Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Отже, за загальним правилом реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження. Відповідно до Висновку про вартість майна від 09.08.2018 року, проведена експертом Дорошевим Р.О. (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів МФ № 3256 від 19.02.2005 року), середня ринкова вартість іпотечного майна складає 535 700 грн. 00 коп.. У зв`язку з набранням чинності 11 червня 2014 року ЗУ № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу » та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку », якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна , яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Таким чином, у зв`язку з непогашенням відповідачем заборгованості за Кредитним договором, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Однак, 03 червня 2014 року ВРУ прийнято ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаним законом визначено випадки та обов`язкові умови, за якиз він підлягає застосуванню , а інтереси іпотекодавців захисту: кредит видано в іноземній валюті; кредит повинен носити характер споживчого; предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника або майнового поручителя, якщо його особа є відмінною від позичальника; предмет іпотеки починен мати площу не більшу встановленої законом; предмет іпотеки не знаходиться на території, визнаної тимчасово окупованою, іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб`єктами ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції.» Таким чином, дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих вище шести ознак. Встановленим Законом від 03 червня 2014 року мораторій на звернення стягнення на житло громадян, наданого в іпотеку для забезпечення їх зобов`язань за кредитними договорами в іноземній валюті , не передбачає втрату права кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише забороняє примусове стягнення в період дії мораторію. Рішення не підлягає виконанню у період дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» . ст. 39 Закону України „Про іпотеку" встановлені вимоги до рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Серед таких вимог є вимога про необхідність зазначення в рішенні суду: „пріоритету та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки". Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). „Іпотека" - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, зо залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього майна у порядку, встановленого цим Законом" ( ст. 1 ЗУ «Про іпотеку») Одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, суд вирішує питання про визнання відповідачів втратившими право користування іпотечним майном та зняття з реєстрації. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97~ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати , пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved