Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

В травні 2016 р. позивач звернулися до суду із вищевказаним позовом , в якому просив усунути перешкоди у користуванні житлом, а саме зобовязати відповідачів демонтувати перепланування у кімнатах [ADDRESS] , будівництво яких виконано самовільно , без попереднього погодження з органами ДПН та з порушенням вимог п.п. 2.8, 2.10 ДБН 79-92 "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України" і є самовільним переплануванням холу блоку, в зв'язку з чим він не має можливості користуватися каналізацією і водопроводом. В обгрунтування позовних вимог посилався на положення ст.ст. 9,64 Житлового Кодексу України , ст. 55 Конституції України. Ухвалою суду від 07 червня 2016 року в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, залучено КП СКП "Гуртожиток", ... В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на порушення прав позивача як користувача житлового приміщення кімнати [ADDRESS] на цьому блоці гуртожитку і як користувача місць спільного користування у гуртожитку. Судом було неодноразово роз'яснено представнику позивача право на зміну підстав позову, на уточнення позовних вимог, на збільшення позовних вимог, право клопотати про призначення судової будівельно-технічної експертизи, залучення спеціаліста для зясування питань, які потребують спеціальних знань і вхождять в предмет доказування в межах заявлених позовних вимог, проте таким правом позивач не скористався. Відповідачі в минулих судових засіданнях заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що ні [PERSON], ні його мати [PERSON], яка була попереднім наймачем кімнати 252, не проживали в цій кімнаті щонаймене з 2007 року, отже і отримати їх погодження було неможливо. Проте при плануванні цієї перебудови їм пропонувалося прийняти участь і облаштувати собі благоустроєне житло, проте вони відмовилися. Підтвердили, що дійсно на блоці проведено перепланування , дійсно існують перешкоди у користуванні водопроводом та каналізацією , проте для нього залишено можливість для окремого облаштування для себе вбиральні. [PERSON], звернув увагу суду на те, що він вже зареєстрував в установленому законом порядку своє право власності на перебудовані приміщення. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях , а також просив застосувати строк позовної давності, адже перепланування відбулося ще в 2007 році. і вже з липня 2007 року позивачеві достовірно було відомо про порушення його прав. Представник третьої особи КП СКП "Гуртожиток" в судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення , з якого вбачається що на підприємстві відсутнія інформація щодо самовільного переобладання відповідачами блоку гуртожитку . Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно довідки № 1008 наданої КП "СКП"Гуртожиток" від 06.04.2016 року, у спірному житловому приміщенні зареєстрований [PERSON] з 01.07.2010 року. Згідно доручення міськвиконкому від 10.06. 2010 року позивача зареєстровано за адресою проживання матері [PERSON] в кімнаті [ADDRESS]. Власником особистого рахунку по вищевказаній спірній квартирі була [PERSON], яка померла [INFO] року . Як вбачається з матеріалів справи , на тепершній час зазначена будівля гуртожитку є комунальною власністю , перебуває на балансі виконкомом ММР . Згідно Розпорядження Адміністрації Центрального району виконвчого комітету ММР № 133-р від 04 березня 2011 року "Про готовність до експлуатації кімнат № [ADDRESS]" , визнано готовими до експлуатації кімнати № [ADDRESS] , житловою площею 23,5 кв.м., загальною площею 44,7 кв.м. після переобладанання в ізольовані приміщення , за рахунок переобладнання частини житлової кімнати [ADDRESS] в нежитлову, переобладаного балкону з пожежних сходів та зменшеною площею спільного користування на 13,0 кв.м. за рахунок приєднання до кімнат № [ADDRESS] у гуртожитку КП СКП "Гуртожиток" по [ADDRESS], квартиронаймача [PERSON] 10 травня 2016 року видане Свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради на право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1\\5 частині за кожним. За такого, оскільки право власності відповідача [PERSON] в тому числі на частину перепланування, про знесення якого як самовільного будівництва заявлено позивачем, зареєстроване в установленому законом порядку - отже вже не є самовільним. За такого, вимоги позову , зявлені до [PERSON], задоволенню не пілягають як безпідставні. При цьому суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що оскільки така реєстрація права власності та отримання Свідоцтва про право власності в порядку приватизації є незаконною, то суд не повинен приймати це до уваги .Так, право власності вважається набутим правомірно доти, доки не встановлено іншого. Жодних вимог про визнання незаконним набуття відповідачем права власності на спірну квартиру позивачем не заявлено, як і не надано згоди представником позивача щодо залучення в якості співвідповідачів інших співвласників приватизованої кімнтаи [ADDRESS], оскільки рішення суду прямо може стосуваатися їх прав та обовязків - незважаючи на неодноразові роз'яснення суду . Як вбачається з технічного плану, зазначений будинок є гуртожитком і має так звану «блочну систему» розташування кімнат, за якою на поверсі розташовані кімнати, всередені місця загального користування: кухня, коридор, два туалети та декілька душових та умивальників. Як вбачається з технічного плану на приватизовану кімнату № [ADDRESS] , на блоці дійсно проведені перепланування таким чином, що місця загального користування - санвузол є переплановані, проте вихід вільний з кімнати 252 до спільного користування коридору ІІ збережений (а.с. 51). Матерілалами справи підтверджується , що приміщення холу на 6-му поверсі гуртожитку самовільно переплановане у 2007 році... ( а.с. 9, 10 ,11) Як вбачається з листа прокуратури Центрального району м.Миколаєві від 17 серпня 2007 року на адресу [PERSON], у відповідь на його звернення, виявлено факт самовільно ведення будівельних робіт [PERSON], [PERSON], та [PERSON] спільного поверхового блоку гуртожитку та винесені постанови про порушення провадження про адміністративне правопорушення за ст. 150 КУпАП. Листом від 27.07.2007 року на звернення [PERSON], надано відповідь Центрального РВ ГУ МНС України в Миколаївській області , з якої слідує про порушення правил пожежної безпеки при проведенні самовільного перепланування за адресою [ADDRESS]. В серпні 2007 року уповноваженими працівниками адміністрації Центрального району ММР при обстеженні 6-го поверху гуртожитку встановлено порушення відповідачами ст. 150 КупАП,а саме : самовільне без формлення дозволу проведення перпланування кімнат з зайняттям частини коридору загального користування, що створює перешкоди [PERSON] користуватися вбиральнею ( а.с. 11) . Наявними в матеріалах справи Актами обстеження кімнати 252, складеними уповноваженими особами КП СКП "Гуртожиток" в квітні 2016 року , підтверджується, що в кімнаті виламані двері, в приміщенні ніхто не проживає , відсутня елекроенергія та вода. (а.с. 73,74) Як пояснив представник позивача та вбачається з рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.06.2017 рокупо справі за позовом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON], третя особа - Комунальне підприємство "СКП"Гуртожиток" про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яким відмовлено у задоволенні позову - позивач не проживає в житловомі приміщенні кімнати 252 з 2011 року. [PERSON] не оспорюється той факт, що з 2010 року він дійсно не проживає в спірній кімнаті . Проте він зазначає, що в 2007 році сусідами -мешканцями кімнат [ADDRESS] була розпочата реконструкція та здійснено перепланування місць загального користування - коридорів, санвузлу та кухні. Внаслідок такого самовільного перепланування захоплена частина коридору загального користування, що позбавляє його можливості користуватися вбиральнею та водопроводом та каналізацією взагалі. До того ж він є інвалідом другої групи в звязку з захворюванням опорно-рухового апарата, пересувається лише за допомогою трості- що також утруднює його проживання в кімнаті, до якої є вхід лише через завужений коридор. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За ч. 4, 6 цієї статті, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч. 7 цієї статті, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 100 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан. Таким чином, судом встановлено, що відповідачами самовільно без відповідного дозволу компетентних органів, без погодження з сусідами, проведено перепланування місць загального користування на блоці , де розташована кімната, в якій зареєстровано позивач , чим створено йому перешкоди у користуванні водопроводом та каналізаційним відведенням що відноситься до приміщень загального користування мешканців блоку шостого поверху гуртожитку, з порушенням наведених норм діючого законодавства в галузі будівництва та без дозволу власника будівлі. Будь-яких доказів того, що проводилось перепланування та перебудова з дозволу виконавчого комітету ММР , а також з дозволу наймачів кімнати 252 відповідачі суду не надали і на такі не посилалися. Разом з тим, як зазначалося вище, частина такого перепланування вже введена в експлуатацію в установленому на той час законом порядку розпорядженням витконачого органу ММР та право влансності на частину перепланованого приміщення зареєстровано за відповідачем [PERSON] Відповідно до положень ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частина сьома цієї статті встановлює, що лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. І тільки якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома ). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Проте, позивачем, незважаючи на неоднарозові розяснення суду, не надано жодних даних про те, чи можливо провести демонтаж перепланувань в інших кімнатах [ADDRESS] відокремлено від кімнат № [ADDRESS], не доведено яким чином повний демонтаж цих перепланувань ( не зазначено навіть яких саме перепланувань ) ,усунуло б існуючі порушення прав позивача, чи можливо було б провести які-небудь перебудови для відновлення його порушених прав. Відповідно до пунктів 2, 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених., користування такими приміщеннями здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди) і такі користувачі мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. З урахуванням викладених обставин, саме по собі відстуність відповідних погоджень при проведенні перепланування кімнат відповідачами - без достеменного доведення належними доказами позивачем необхідності для відновлення його порушених прав саме демонтуваня всіх перепланувань кімнат [ADDRESS] гуртожитку - не м оже бути підставоюдля задволення позовних вимог у обраний [PERSON] спосіб та з заявлених правових підстав.. За такого позов задоволенню не підлягає. Стосовно заяви відповідачів щодо пропуску строку позовної давності, то оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю , розгляд цієї заяви не має правового значення. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed