Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять зняти арешт із рухомого та нерухомого майна, що належить [PERSON] та [PERSON], та заборону на його відчуження. Свої позовні вимоги мотивують тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16.06.2014 [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно їх сина [PERSON], [INFO] та поміщено дитину до комунального закладу медико-соціального захисту "Прилуцького обласного будинку дитини "Надія". Тим же рішенням суду з них було стягнуто аліменти на утримання сина на рахунок комунального закладу медико-соціального захисту "Прилуцького обласного будинку дитини "Надія" в розмірі по 1/6 частині всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. В ході виконання рішення суду державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження ВП № 45227559 та ВП № 49731239 та винесено постанову про арешт майна відносно кожного із божників, за наслідком чого накладено обтяження на нерухоме та рухоме майно. В подальшому [PERSON] було усиновлено іноземними громадянами, за наслідком чого останній вибув із дитячого будинку "Надія". Заява від усиновлювачів про стягнення аліментів на користь дитини не надходила, ними було закрито поточний рахунок на ім"я [PERSON] у відділенні АТ "Ощадбанк" в зв"язку з вибуттям з України. 29.11.2018 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчих документів стягувачу. Проте арешт з майна позивачів так і не був знятий, тому вони вимушені звернутися до суду для захисту своїх прав. У судове засідання позивачі не з?явилися, проте надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали повністю, справу просять розглянути у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явилася, проте надала письмову заяву, в якій справу просить розглянути у її відсутності. Представник третьої особи - КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» в судове засідання не з»явилася, проте надала письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 червня 2014 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та стягнуто з [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], на рахунок комунального закладу медико-соціального захисту "Прилуцького обласного будинку дитини "Надія" в розмірі по 1/6 частині всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №158 від 01 квітня 2014 року дозволено влаштувати малолітнього [PERSON], [INFO] до комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», як такого, що потрапив у складні життєві обставини та потребує постійного медичного догляду (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №55847482 від 29.05.2018, на підставі постанови про арешт майна боржника №45227559 від 29.05.2018, на все рухоме майно [PERSON] накладено арешт та заборона на відчуження (а.с.10). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №55847626 від 29.05.2018, на підставі постанови про арешт майна боржника №49731239 від 29.05.2018, на все рухоме майно [PERSON] накладено арешт та заборона на відчуження (а.с.11). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі постанови про арешт майна боржника №49731239 від 29.05.2018, на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт. Адреса нерухомого майна: [ADDRESS], що складає 3/10 частини по відношенню до будинку з надвірними будівлями (а.с.12). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі постанови про арешт майна боржника №45227559 від 29.05.2018, на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт (а.с.13). Згідно повідомлення №02-07/885 від 27.09.2018, виданої КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», [PERSON], [INFO], вибув 02.07.2018 у зв»язку з усиновленням іноземними громадянами. Заява від іноземних громадян про стягнення аліментів на користь дитини не надходила (а.с.14). Згідно довідки №02-14/1027 від 22.11.2018, виданої КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», усиновлювачі - іноземні громадяни закрили поточний рахунок на ім»я [PERSON] у відділенні АТ «Ощадбанк» в зв»язку з вибуттям дитини в країну усиновлювачів і вибуттям з України (а.с.15). Згідно копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу серія ВП №45227559 від 29.11.2018, виконавчий лист №2/742/833/14, виданий 26.08.2014 ,про стягнення з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], на рахунок комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, починаючи з 03.06.2014 року до досягнення дитиною повноліття, повернути стягувачу (а.с.18). Згідно копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу серія ВП №49731239 від 29.11.2018, виконавчий лист №2/742/833/14, виданий 26.08.2014 ,про стягнення з [PERSON] на утримання [PERSON], на рахунок комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, повернути стягувачу (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стаття 15 цього Закону встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення. Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах. На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик. Стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок стягнення аліментних платежів з боржника. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. Тобто, стягнення на майно можливе лише у випадку наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. Згідно з приписами Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника припиняється на підставі винесеної державним, приватним виконавцем постанови про: Закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону; зняття арешту з майна боржника з підстав, передбачених статтею 59 Закону. Арешт з майна боржника також знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими, оскільки незняття арешту з належного їм майна порушує його право власності щодо нього. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України. Отже, позивачі обґрунтовано звернулися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. З урахуванням вищенаведеного та зібраних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є доведеними, знайшли в судовому засіданні своє підтвердження та обґрунтування, в частині зняття арешту з нерухомого майна, а саме з квартири [ADDRESS] та належить позивачу на праві приватної власності, а тому позов підлягає задоволенню частково. Доказів наявності у позивачів у власності іншого конкретно визначеного майна (рухомого, нерухомого) суду надано не було. На основі викладеного,

Outcome: partial