Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, відповідно до вимог якого просила суд поділити між сторонами спільне сумісне майно, що складається з квартири, гаражу, автомобіля, земельної ділянки з будинком, невід`ємних поліпшень, а також спеціального обладнання. Вимоги позовної заяви вмотивовані тим, що 26.10.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2018 -розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає разом із позивачем. За період шлюбу сторонами було придбано ряд майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, та яке підлягає розподілу, зокрема: однокімнатна квартира по [ADDRESS] , загальною площею 36, 2 кв.м., транспортний засіб «Renault Laguna», 2008 року випуску, земельна ділянка з будинком за адресою: [ADDRESS] , площею 623 кв.м., гаражно-будівельний кооператив «Захисник», гараж № [ADDRESS] , загальною площею 68, 8 кв.м. Крім того, для здійснення відповідачем підприємницької діяльності по виготовленню ключів, за адресами по [ADDRESS], [ADDRESS] сторонами за спільні кошти було придбано ряд спеціального обладнання, загальна вартість якого складає 205 444, 00 грн. Також за спільні кошти було збудовано другий поверх будинку [ADDRESS] . Загальна вартість витрачених коштів на будівництво другого поверху відповідно до актів виконаних робіт складає - 528 298 грн. Отже, позивач звернулась до суду із позовною заявою відповідно до вимог якої просить поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності наступним чином. Визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 36, 2 кв.м., гараж загальною площею 68, 8 кв.м., в м. Києві, гаражно -будівельний кооператив «Захисник», гараж [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості збудованого другого поверху будинку [ADDRESS] , в розмірі 264 149 грн.. Визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на автомобіль «Renault Laguna», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на земельну ділянку з будинком площею 623 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , право власності на обладнання, а саме: два вертикально -фрезерних пантографа для виготовлення дублікатів ключів KURT PN 200. Заточний верстат «Зенит» ЗСТ 200/40. Два універсальні верстати для виготовлення ключів «Факсіанг» модель 100-Е. Два верстати для нарізки ключів KURT PN 200. Паяльна станція Goot РХ-601. Професійний програматор автомобільних ключів P-Box Silca. Два дублікатори Key Master 3 RF. SBB програматор ключів 33.02. Два верстати для виготовлення ключів KURT YM25. Багатопильний дилено-рейковий верстат ЦА2А-1. Стійка для машин шліфувальних Діолд С-230. Верстат для копіювання ключів «Універсал». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати у вигляді судового збору в сумі 8810 грн. та витрати на залучення експертів в сумі 2466 грн. Ухвалою судді від 15.08.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Стороною позивача на виконання вищевказаної ухвали, у встановлений суддею строк, були усунуті зазначені недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.09.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В ході підготовчого розгляду справи позивачем було направлено суду електронну заяву, щодо збільшення позовних вимог мотивовану тим, що частки майна подружжя зазначені без врахування права дитини на частку майна та її прав на майно. На даний час на утриманні позивача перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі 524/2331/18 від 31.07.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак визначених судом коштів не вистачає на достатнє забезпечення дитини. Позивач вважає, що в даному випадку присутній факт недобросовісності відповідача, яка полягає у приховуванні майна, заволодіння та неповернення оригіналів документів на нерухоме та рухоме майно. Відповідач забрав транспортний засіб і оригінали документів на право власності, його місцезнаходження позивачу не відомо, так як останній його приховує. Відповідач приховує документи на нерухоме майно та не допускає до користування нерухомим майном ні позивача ні спільну доньку. Відповідач приховав прибутки від здійснення підприємницької діяльності та обладнання для її здійснення та місце знаходження майна не повідомляє. Тобто відповідач всіляко намагається приховати або знищити майно. Транспортний засіб за наявною інформацією було реалізовано та кошти витрачені на власний розсуд. А тому, позивач вважає, що визначені обставини надають можливість збільшити розмір частки під час поділу майна подружжя [PERSON] до розміру 70 відсотків. Разом з тим, позивачем не було подано у визначеному законом порядку належно оформлену заяву про збільшення позовних вимог з направленням її копії протилежній стороні. На чисельні виклики суду, позивач у підготовче засідання не з`явилась, а відтак вказану заяву не було прийнято судом до провадження на стадії підготовчого розгляду справи. Відповідач в свою чергу скористався правом на звернення до суду із зустрічною позовною заявою відповідно до якої пояснив, що за час проживання в шлюбі сторонами було дійсно набуте спільне майно, а саме однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 36, 2 кв.м., житлова площа - 18, 2 кв.м., транспортний засіб «Renault Laguna», 2008 року випуску, гараж, загальною площею 68,8 кв. м., в м. Києві, гаражно- будівельний кооператив «Захисник», гараж № [ADDRESS] . Загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю складає 1 220 060 грн. В обгрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] зазначає, що квартира [ADDRESS] є однокімнатною, тобто неподільна річ, а відповідно не може бути реально поділена в натурі між сторонами. Крім того вся решта майна (гараж та автомобіль) суттєво відрізняється в вартості та є нижчою за вартість квартири, а тому відповідач вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу. Такої самої позиції позивач за зустрічним позовом - [PERSON] дотримується при поділі іншого майна подружжя, відповідно пропонує здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя наступним чином: В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири № [ADDRESS] , загальною площею - 36,2 кв.м., житлова площа-18,2 кв.м., 1/2 частину транспортного засобу «Renault Laguna», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та 1/2 частину гаражу № [ADDRESS] , загальною площею 68,8 кв.м., в м. Києві, гаражно- будівельний кооператив "Захисник". Також, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати у вигляді судового збору в сумі 8810, 00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.05.2019 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовиому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) та її представник - [PERSON], вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, щодо вимог зустрічного позову заперечували у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - [PERSON] , вимоги зустрічного позову підтримав та просив про його задоволення, щодо задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов та на обставини, викладені у зустрічному позові. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що з 26.10.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2018 року, було розірвано. Від шлюбу мають спільну доньку- [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 14.10.2011 року зареєстрованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., [PERSON] належить однокімнатна квартира, загальною площею 36, 2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , ймовірна ринкова вартість якої, визначена оцінювачем в звіті про оцінку майна, станом на 31.05.2018 становить 200 000 грн. (а.с.99-110 т.1) Відповідач в свою чергу категорично не погодився з оцінкою вищевказаної квартири, яка здійснена ТзОВ «ПРОФ-ЕКСПРЕС». До суду надав копію звіту здійсненого ТОВ «Консалтингове агентство «Святозаров та Партнери», про оцінку вартості майна, щодо визначення ринкової вартості об`єкту оцінки для вирішення майнового спору, встановлення ціни позову та розміру судового збору при зверненні до суду у вигляді однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до останнього висновку про вартість об`єкту, ринкова вартість вищезазначеної квартири станом на 21.01.2019 становить 843 000, 00 грн. (а.с.198-209 т.1). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Renault Laguna», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 49-18, середня ринкова вартість автомобіля станом на 30.05.2018 становить 227060, 00 грн. (а.с.51-55 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] , належить нежитлове приміщення, гараж № [ADDRESS] , зареєстрований 07.04.2015 за № 9974908, ймовірна вартість гаражу зазначена позивачкою становить 150 000, 00 грн. (а.с.87-98 т.1) З вартістю вище вказаного транспортного засобу та гаражу у повному обсязі погодився представник відповідача під час розгляду справи судом. Більш детально свою позицію сторона відповідача за первісним позовом виклала у відзиві, який було подано через канцелярію суду від 14.11.2018 року, відповідно до змісту якого сторона відповідача частково погодилась з позивачкою, щодо визначеного обсягу майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, зокрема однокімнатної квартири, транспортного засобу та гаражу, проте з умовами поділу категорично не згодні. Відповідач в свою чергу звертаючись до суду із зустрічним позовом просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири № [ADDRESS] , загальною площею - 36,2 кв.м., житлова площа-18,2 кв.м., транспортного засобу «Renault Laguna», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , гараж, загальною площею 68,8 кв.м., в м. Києві, гаражно- будівельний кооператив "Захисник", гараж № [ADDRESS] . Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Під час судового розгляду, судом було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність спільне майно, зокрема однокімнатну квартиру № [ADDRESS] , транспортний засіб «Renault Laguna», 2008 року випуску та гаражно- будівельний кооператив "Захисник", гараж № [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Аналогічне роз`яснення міститься у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З урахуванням вищенаведеного, при поділі спірного майна подружжя суд приходить до висновку про визнання 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 36,2 кв.м., житловою площею -18,2 м., автомобіль марки «Renault Laguna», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , гараж № [ADDRESS], гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", загальною площею 68,8 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, суд виходив з тих обставин, що дане майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнає за відповідачем [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину 1-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею - 36,2 кв.м., житловою площею -18,2 кв.м. та за позивачем [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину 1-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею - 36,2 кв.м., житловою площею -18,2 кв.м Разом з тим, сторонами у судовому засіданні не було визначено та обґрунтовано можливості факту користування ними спірним автомобілем марки «Renault Laguna» та гаражем № [ADDRESS] , гаражно-будівельного кооперативу "Захисник" з урахуванням їх поділу шляхом визнання за кожним права власності на його 1/2 частину, враховуючи, що сторонами не заперечувалось того факту, що автомобіль фактично перебуває у володінні та користуванні саме відповідача [PERSON] , також у відповідача перебувають оригінали документів на гараж, який належить позивачу. Відповідно до ч.4 ст.71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Renault Laguna», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а за позивачем [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити право особистої приватної власності на гараж № [ADDRESS] , гаражно-будівельного кооперативу "Захисник", загальною площею 68,8 кв.м.., враховуючи, що вказане майно розподілити між сторонами в натурі не можливо, воно є неподільною річчю, автомобілем фактично та постійно користується відповідач, який в свою чергу отримає можливість повністю володіти та розпоряджатись даним транспортним засобом, а позивач в свою чергу отримає можливість повністю володіти та розпоряджатись гаражем. При цьому судом враховано той факт, що сторони погодили вартість вказаного спірного спільного сумісного майна. Разом з тим, суд позбавлений можливості стягнути з відповідача на користь позивача різницю вартості вищезазначеного майна, з тих підстав, що саме позивач просила суд про такий розподіл та не заявляла вимогу про стягнення на її користь різниці у вартості даного майна. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальне формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши письмові матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та подальшого поділу земельної ділянки з будинком площею 623 кв.м., за адресою [ADDRESS] , оскільки суду не було надано належного і допустимого доказу, щодо наявності вказаної земельної ділянки з будинком у власності будь-кого із сторін, як і не надано доказів понесення саме сторонами у справі витрат на придбання даного спірного майна. Одночасно відповідачем за первісним позовом було надано Державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на ім`я [PERSON] та Договір купівлі -продажу від 13.06.2008 року з якого вбачається, що покупцем є [PERSON] , яка купила 27/50 реально невиділених частин будинку [ADDRESS] , а тому у суду відсутні докази, що земельна ділянка з будинком є спільним сумісним майном подружжя набутим за час шлюбу. Окрім того, позивач у своїй позовній заяві зазначила, що за рахунок коштів подружжя було добудовано другий поверх та проведено ремонтні роботи у будинку [ADDRESS] , у зв"язку з чим позивач просить стягнути з відповідача компенсацію вартості забудованого другого поверху, однак доказів того, що це майно є спільною сумісною власнісю та документів про те, що сторони приймали участь в ремонтних роботах суду не надано, долучені позивачем до первісної позовної заяви копії роздрукованих Актів виконаних робіт, суд не приймає як належний доказ, наданий позивачем, оскільки вказані акти не підписані сторонами та не підтверджені відповідними документами фінансового характеру про понесення саме сторонами у справі зазначених в актах витрат, а відтак дана вимога не може бути задоволена судом при поділі майна подружжя. Що ж стосується вимоги позивача про визнання за відповідачем права власності на обладнання, а саме: два вертикально - фрезерних пантографа для виготовлення дублікатів ключів KURT PN 200. Заточний верстат «Зенит» ЗСТ 200/40. Два універсальні верстати для виготовлення ключів «Факсіанг» модель 100-Е. Два верстати для нарізки ключів KURT PN 200. Паяльна станція Goot РХ-601. Професійний програматор автомобільних ключів P-Box Silca. Два дублікатори Key Master 3 RF. SBB програматор ключів 33.02. Два верстати для виготовлення ключів KURT YM25. Багатопильний дилено-рейковий верстат ЦА2А-1. Стійка для машин шліфувальних Діолд С-230. Верстат для копіювання ключів «Універсал», суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь які договори, або інші докази які свідчать про наявність та використання такого обладнання для здійснення підприємницької діяльності відповідачем та що для придбання даного майна були використані спільні кошти сторін. Наданий позивачкою в якості доказу - Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про те, що відповідач зареєстрований фізичною особою підприємцем з 04.04.2007, не може бути прийнятий судом у якості належного підтвердженням купівлі вказаного обладнання, а тому суд приходить до висновку, що дана вимога позовної заяви не закріплена належними та допустимими доказами. Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред`явлений позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, підлягає частковому задоволенню судом. У відповідності до ч. 1, п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial