Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

25 січня 2017 року позивач подав до суду позов з вимогами до [PERSON] в якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди йому у володінні, користуванні та розпорядженні приватною власністю, а саме гаражем, що входить до надвірних будівель належних на праві приватної власності [PERSON] 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], шляхом звільнення зазначеного гаража від належного відповідачу майна, а саме - автомобіля марки BMW 535, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], запчастин до цього автомобіля та чотири колеса на дисках.. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25 січня 2017 року, визначено головуючого суддю - Виноградову Н. В. Ухвалою суду від 26 січня 2017 року відкрито провадження по справі. Після тривалого розгляду зазначеної цивільної справи, ухвалою суду від 20 лютого 2018 року зупинено провадження по справі до моменту набрання законної сили рішенням по справі № 523/8368/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. У зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Виноградової Н. В., цивільну справу за позовом [PERSON] ([ADDRESS]) до [PERSON] ([ADDRESS]) про усунення перешкод у користуванні майном передано на повторний авторозподіл між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23 листопада 2018 року, визначено головуючого суддю - Сувертак І. В. Справу передано судді Сувертак І. В. 29 листопада 2018 року. Причиною звернення позивача до суду із зазначеним позовом слугувало те, що до теперішнього часу позивач не має можливості вільно та на свій розсуд користуатися та володіти гаражем, котрий входить до належних йому 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], тобто є його приватною власністю, через перешкоджання йому [PERSON] шляхом утримання в гаражі автомобіля марки BMW 535, 1985 року випуску, державний № [NUMBER], кузов [NUMBER], запчастин до цього автомобіля , чотирьох коліс на дисках та відповідач відмовляється звільняти гараж від вказаного автомобіля. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2018 року було прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу направлялась повістка за адресою реєстрації, однак в судове засідання останній не прибув, хоча про розгляд справи був повідомлений заздалегідь. (а.с. 132). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, що викладені в позовній заяві та письмовому відзиві на заперечення відповідача (а.с. 2-4, 120-122). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін в загальному порядку не надав. Матеріали справи містять заперечення проти позову від 24.10.2017 року (а.с. 102-104). В даних запереченнях представник відповідача просив відмовити у зв'язку з тим, що відповідач також є співвласником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], також зазначив, що власником спірного гаражу є не лише позивач по справі та зазначив, що відповідач не створює перешкоди у користуванні позивачем зазначеним гаражем. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, котра і так розглядається дуже тривалий час, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON], є власником 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], що складається в цілому із однієї кам'яної житлової будівлі під літ. "А", житловою площею 151,4 кв. м. та надвірних будівель: "Б, В, Ж, З" - сараїв, "Д" - гаража, "Г" - літньої кухні, №1-4 - огородження, 1, 11 - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв. м., на підставі Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 14.08.2002 року за №1771 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О. Право власності зареєстровано Одеським міським БТІ та РОН 15.08.2002 року в кн. №121 доп - стор. 32 - р № 3701. (а.с. 5). [PERSON], є власником 25/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], що складається в цілому із однієї кам'яної житлової будівлі під літ. "А", житловою площею 151,4 кв. м. та надвірних будівель: "Б, В, Ж, З" - сараїв, "Д" - гаража, "Г" - літньої кухні, №1-4 - огородження, І, ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв. м., на підставі Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 02.12.2010 року за №10884 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. Право власності зареєстровано КП "Одеське міське БТІ та РОН" 13.12.2010 року в кн. 121 доп - 32 - р за № 3701, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28331734 від 13.12.2010р. (а.с. 6). Вищезазначені частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] були подаровані [PERSON]. З 2002 року позивач володіє та користується гаражем, зазначеним в технічному паспорті виготовленому КП "Одеське міське БТІ та РОН" 06.02.2012 року під літерою "Д", що входить до подарованої йому частини 32/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], згідно технічного паспорту від 06.02.2012 року. (а.с. 8-10). Позивач дозволяв деякий час відповідачу, [PERSON] зберігати в його гаражі належне йому майно, а саме - автомобіль марки BMW 535, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], запчастини до цього автомобіля та чотири колеса на дисках. Згідно листа № 31/15-2355 від 16.05.2017р., який надійшов від Регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України станом на момент розгляду справи автомобіль марки BMW 535, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER] зареєстрований за відповідачем - [PERSON]. (а.с. 31,32). На початку 2015 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням звільнити гараж від його автомобіля, оскільки мав намір відремонтувати в своєму гаражі належній йому автомобіль марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER]. Відповідач звільнити гараж від автомобіля BMW 535, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER], відмовився, пояснюючи тим, що на його погляд гараж не належить позивачу. 27.10.2015 року позивач звернувся листом до КП "БТІ" Одеської міської ради в якому просив зазначити відомості чи входить гараж в до належних йому 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], на що отримав відповідь №464250.67.15 від 10.11.2015 року, якою роз'яснено, що 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], що складається в цілому із однієї кам'яної житлової будівлі під літ. "А", житловою площею 151,4 кв. м. та надвірних будівель: "Б, В, Ж, З" - сараїв, "Д" - гаража, "Г" - літньої кухні, №1-4 - огородження, 1, 11 - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 474 кв. м., складаються з літ.: "А" - 2-1 кухні; 2-2 житлової кімнати; 2-3 житлової кімнати; 2-4 ванної; 2-5 коридору, житловою площею 32,5 кв. м.; літ. "Д" - гаража; 1/8 огорожі; 1/8 вимощення; 1/8 літ "В" вбиральні, яку переобладнано в сарай, що не є самочинним. (а.с. 14). Згідно п. 1 вищезазначеного Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 02.12.2010 року за №10884 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., за яким [PERSON] отримав в дар від [PERSON] 25/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], зазначено та перелічено з чого складається 25/100 частин домоволодіння: - "за заявою власника відчужується 25/100 частин домоволодіння: із літ. "А": коридор 1-1, кухня 1-2, кладовка 1-3, коридори 1-4, 1-5, житлові 1-6, 1-7, санвузол 1-8, житловою площею 38,3 кв. м., 1/2 сараю літ. "Б", 1/4 сараю літ. "В", сарай літ. "Ж", 1/4 огороджень №1-3, 1/4 мостінь І-ІІ, що складають 25/100 частин домоволодіння". Окрім того, відповідно до рішення Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року (а.с. 65-75) та Договору дарування 02.12.2010 року за №10884 вбачається, що до 25/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], гараж літ "Д" не входить. Також рішенням Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року (стор. 19 рішення суду, абз. 3-5) було визнано право власності на 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] за [PERSON] (дідом позивача та відповідача), що складаються з: літ. на І поверсі літ. «А» - жилої кімнати 2-3 площею 17,2 кв. м., жилої кімнати 2-2 площею 15,3 кв. м.; в прибудові літ. «а» - коридору 2-5 площею 2,7 кв. м., ванної кімнати 2-4 площею 4,5 кв. м.; в прибудові літ. «а-2» - кухні 2-1 площею 6,4 кв. м.; на II поверсі літ. «А» - жилої кімнати 4-2 площею 17,4 кв. м., жилої кімнати 4-3 площею 18,7 кв. м.; в прибудові літ. «а» - коридору 4-1 площею 3,4 кв. м., веранди 4-1-а площею 5,4 кв. м.; з підсобних приміщень - гаражу, 1/4 частин огороджень, воріт, мощення, вбиральні. Як вбачається із рішення Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року саме до складу цих 45/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] і входить підсобне приміщення - гараж, який є єдиним гаражем у складі житлового будинку в цілому. Згодом, 01.06.1984 року, [PERSON], із належних йому відповідно до рішення Судової колегії з цивільних справ Одеського обласного суду від 10.08.1983 року 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], подарував 32/100 частин цього житлового будинку своєму сину [PERSON] (батькові позивача та відповідача по справі), що підтверджується Договором дарування посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 01.06.1984 року за №4-972, зареєстрованого в "ОМБТІ" в кн. 15 дод., на стор. 93, за реєстр. №3701. А 14.08.2002 року, відповідно до Договору дарування нерухомого майна зареєстрованого 14.08.2002 року за №1771 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О., [PERSON], в свою чергу, ці 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], які, відповідно до п. 1 договору дарування, належали йому на підставі Договору дарування посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 01.06.1984 року за №4-972, зареєстрованого в "ОМБТІ" в кн. 15 дод., на стор. 93, за реєстр. №3701, подарував позивачу по справі [PERSON], право власності зареєстровано Одеським міським БТІ та РОН 15.08.2002 року в кн. №121 доп - стор. 32-р№ 3701. Цими 32/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] позивач по справі володіє до теперішнього часу. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, використовує та розпоряджається своїм майном на свій розсуд і має право здійснювати будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.15 ЦК України, ч.1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; 3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не приймає заперечення на позов відповідача, оскільки він зводиться до того, що матеріали справи не містять доказів належності гаражу саме позивачу, однак належним та допустимих доказів в підтвердження зазначеного заперечення суду не надано. Твердження позивача, що ним не створюються перешкоди у користуванні спірним майном суд вважає нікчемним, оскільки протилежне підтверджується матеріалами справи, фотографіями автомобіля, котрий належить відповідачу в спірному гаражі. (а.с. 12,13). Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними стороною позивача.

Outcome: approved