Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" (далі - відповідач) про стягнення суми. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 28.12.2012 року позивачем було внесено на поточний рахунок [NUMBER], відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик" грошові кошти в сумі 30000 доларів США. В отриманій у Банку виписці з особового рахунку за 28.12.2012 року вказано, що зазначену суму коштів позивач ніби то в той же день отримала. Проте, жодних розпоряджень на списання чи видачу позивачеві грошових коштів вона не надавала, а грошові кошти нею не отримувалися. Позивач звернулася 05.08.2014 року до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 30000 доларів США. 14.08.2014 року позивач отримала відповідь банку про те, що кошти в сумі 30000 доларів США, внесені нею на поточний рахунок [NUMBER] було ніби то перераховано на інший поточний рахунок № [NUMBER]. Однак, зазначену суму коштів в розмірі 30000 доларів США, яку позивач вимагала повернути незалежно від того, на якому рахунку вони знаходяться, банк не повернув. 06.04.2011 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу «Оберіг» № 329/2011-222, на підставі якого, позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER], на який позивач мала вносити кошти. 06.04.2011 року позивачем було внесено на депозитний рахунок кошти в сумі 20000 доларів США на термін з 06.04.2011 року по 06.04.2012 року. Незважаючи на те, що термін вкладу закінчився 06.04.2012 року, грошові кошти в сумі 20000 доларів США відповідач не повернув. Крім того, проценти по вкладу позивачу виплачено частково в сумі 390,14 доларів США. 05.08.2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 20000 доларів США та процентів по вкладу. 14.08.2014 року позивач отримала відповідь про те, що кошти в сумі 20000 доларів США було достроково вилучено. Однак зазначену суму коштів в розмірі 20000 доларів США та проценти по вкладу позивач не отримувала. 12.12.2012 року міжсторонами укладено Договір банківського вкладу «Гаманець» № 1238/2012-222, на підставі якого було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] на який позивач мала вносити кошти. За період з 12.12.2012 року по 03.03.2014 року позивачем на вкладний (депозитний) рахунок було внесено грошові кошти в сумі 32236 доларів США. Із зазначеної суми коштів позивачем 06.05.2014 року було отримано 400 доларів США. 05.08.2014 року та 14.08.2014 року позивачем було подано в банк письмові заяви про повернення частини банківського вкладу в сумі 31736 доларів США та процентів по вкладу. Однак, грошові кошти за Договором банківського вкладу № 1238/2012-222 від 12.12.2012 року позивач не отримала. Тому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу № 329/2011-222 від 06.04.2011 року «Оберіг»: 20000,00 доларів США - основний борг, 6378,08 доларів США - заборгованість про процентах згідно договору, 41680,15 грн. - 3% річних; заборгованість за договором банківського вкладу № 1238/2012-222 від 12.12.2012 року «Гаманець»: 31836,00 доларів США - основний борг, 1553,04 доларів США - заборгованість про процентах згідно договору, 18194,41 грн. - 3% річних; заборгованість по внесених коштах на поточний рахунок 28.12.2012 року: 30000,00 доларів США - основний борг, 16882,24 грн. - 3% річних. В судовому засіданні 05.10.2015 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до [PERSON] про визнання договору недійсним. Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що в позові [PERSON] зазначено про укладення нею та внесення коштів згідно з умовами договору № [NUMBER] банківського рахунку фізичної особи від 12.12.2012 року. Проте, договір підписаний з боку [PERSON] не встановленою особою, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 30.04.2015 року № 593/594/15-32. А тому, договір № [NUMBER] від 12.12.2012 року не підписаний позивачем за первісним позовом, договір укладений поза його волею. Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним договір № [NUMBER] від 12.12.2012 року, укладений між ПАТ "КБ "Хрещатик" та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом заперечував проти позовних вимог первісного позову та просив відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи долучено заперечення проти первісного позову. При цьому, просив суд задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та [PERSON] було укладено Договір № 329/2011-222 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (12 місяців) від 06.04.2011 року, згідно умов якого, банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER], що відкривається банком на його ім`я, в сумі 20000,00 доларів США на термін з 06.04.2011 року по 06.04.2012 року. Термін вкладу відраховується з дня зарахування коштів на вкладний рахунок. Банк повертає вкладнику суму вкладу та сплачує проценти на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Пунктом 1.2 договору передбачено, що процентна ставка на вклад встановлюється в розмірі 8% річних. Відповідно до п. 2.1.3 договору, банк зобов`язується нараховувати та виплачувати проценти відповідно до Розділу 3 договору. Згідно п. 3.1 договору, нарахування процентів по вкладу здійснюється щомісячно на фактичний залишок коштів на вкладному рахунку, починаючи з наступного дня після надходження грошових коштів на вкладний рахунок і закінчується в день, який передує поверненню грошових коштів вкладнику або списанню з вкладного рахунку вкладника з інших підстав. Пунктом 3.4 договору передбачено, що в останній день терміну розміщення вкладу, сума вкладу та нараховані проценти за дні поточного місяця повертаються вкладнику шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, відкритий до цього договору та зазначений в заяві при укладенні договору. 12.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та [PERSON] було укладено Договір № 1238/2012-222 банківського вкладу «Гаманець» (на вимогу) в доларах США, згідно умов якого, банк приймає грошові кошти вкладника, на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER], що відкривається банком на його ім`я, в сумі 20000,00 доларів США терміном з 12.12.2012 року. Банк повертає вкладнику суму вкладу та сплачує проценти на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Пунктом 1.2 договору передбачено, що процентна ставка на вклад встановлюється в розмірі 2% річних. Крім того, 12.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та [PERSON] було укладено Договір № [NUMBER] банківського рахунку фізичної особи, відповідно до умов якого, банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] а валюті USD та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно внутрішніх правил і процедур банку, нормативних актів НБУ та чинного законодавства України. Як зазначає позивач за первісним позовом у позовній заяві, що 28.12.2012 року нею було внесено на поточний рахунок [NUMBER], відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик" грошові кошти в сумі 30000 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч. 2 ст. 1060 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Позивач за первісним позовом також зазначає у позовній заяві, що вона неодноразово зверталася до банку з вимогами про повернення грошових коштів за вказаними вище договорами, проте ПАТ «КБ «Хрещатик» вклади та нараховані проценти за вкладами за Договором № 329/2011-222 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів (12 місяців) від 06.04.2011 року, Договором № 1238/2012-222 банківського вкладу «Гаманець» (на вимогу) в доларах США від 12.12.2012 року та Договором № [NUMBER] банківського рахунку фізичної особи від 12.12.2012 року не повернув, зазначаючи, що [PERSON] кошти за вказаними договорами були зняті з рахунків. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.16 № 234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 05.04.2016 року було прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15 зазначено, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Суд ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (7 квітня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За захистом своїх порушених прав позивач за первісним позовом звернувся до суду 03.10.2014 року, проте, на час вирішення справи в ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює задоволення його позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 593/594/15-32 від 30.04.2015 року, де зазначено, що підписи від імені [PERSON] в договорі № [NUMBER] від 12.12.2012 року в графах «Фізична особа [PERSON]», «Примірник договору отримав (Підпис)» виконані не [PERSON], а іншою особою. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, враховуючи те, що Договір № [NUMBER] банківського рахунку фізичної особи від 12.12.2012 року не підписано [PERSON], а також враховуючи вимоги ст. 203 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за застрічною позовною заявою про визнання недійсним договір № [NUMBER] від 12.12.2012 року, укладений між ПАТ "КБ "Хрещатик" та [PERSON], підлягають задоволенню. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в розмірі 9996,00 грн., яка складається з: 1218,00 грн. - судовий збір за подання зустрічної позовної заяви; 6006,00 грн. - сплата за проведення експертизи № 836/837/13-32 від 15.04.2016 року; 2772,00 грн. - сплата за проведення експертизи № 593/594/15-32 від 30.04.2015 року.

Outcome: approved