Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

25.05.2017 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров'я, до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 320 000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що [PERSON] 30 років 9 місяців працював у відповідача в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У січня 2017 року рішенням ЛЕК Українського науково-досліницького інституту промислової медицини протокол №36 йому були встановлені професійні захворювання, а саме, вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з вираженими синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ 2ст), деформуючого остеоартрозу з пері артрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФС другого ступеня) суглобів; нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху). Відповідно до даних СГХ умов праці від 25.07.2014 р. № Ф-2/2-11-3/1482, доповнення № 2/2-11-3/3206 від 16.07.2015 р., виданих Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів, позивач працював на відвалах в Першотравневому кар'єрі, виконував роботи з керування екскаватором під час приймання гірничої маси у відвали, здійснював роботи з ремонту та обслуговування механізмів, вузлів та обладнання екскаватора. При цьому внаслідок недосконалості технології видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації екскаваторів підпав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації, виробничого шуму та незручної робочої зони. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеної на підприємстві ПрАТ «Північний ГЗК», про що був складений акт професійного розслідування від 27.02.2017 року, де вказано, що позивач працюючи на підприємстві виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці машиніста екскаватора за рівнем загальної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за параметрами шуму - до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за показниками важкості праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, робоча поза - до 3 класу 2 ступеня шкідливості, загальна оцінка - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, рівень 61 дБ, при допустимих 59 дБ, шум на робочому місці, рівень 81 дБа, при гранично допустимій до 80 дБа. Згідно до медичного висновку МСЕК від 25.04.2017 р. серії 12 ААА №044813 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% та 3 група інвалідності з 18.04.2017 року з переоглядом у 2018 році. Виходячи з характеру захворювань позивача, він став інвалідом, не має змоги вести звичайний спосіб життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя, працювати не може, навіть допомогти по господарству своїй родині, бо при незначному фізичному навантаженні відчуває біль та обмеження об'єму рухів в попереково-крижовому і шийному відділах хребта пекучого характеру з віддачею в ноги поперемінно, відчуття затерпання і біль в кистях, біль та обмеження об'єму рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах, судоми в пальцах ніг, переважно ліої, підвищення артеріального тиску до 170/110 мм рт.ст., зниження слуху, погану розбірливість мови, підвищену втомлюваність, загальну слабкість, що це все ставить під загрозу його життя. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ - 320 000 грн. моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Доценко Т.Ю. в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, згідно яких вказує, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. У підприємства наявний дозвіл на проведення відповідних робіт, а наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і діями роботодавця, а також докази завдання моральної шкоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.4-5), що позивачу [PERSON] під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з вираженими синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), деформуючого остеоартрозу з періартрозоми ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФС другого ст.) суглобів, Т75.2; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), Н90.3. 18.04.2017 року позивачу було первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з переоглядом у 2018 (а.с.6). Позивач працював на виробництві у ПрАТ «ПівнГЗК» - 30 років 9 місяців, а саме 23.10.1986 р. - 15.05.1990 р., 18.12.1990 р. - 21.04.2017 р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі, машиністом екскаватора ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 19-21). Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.6-18), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які відносяться до 3 класу 1 ступеня за рівнем загальної вібрації, за параметрами шуму та до 3 класу 2 ступеня концентрацією аерозолю, за показниками важкості праці, за показниками напруженості праці та робочої пози. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв'язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності з відповідачем за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 21 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем умов праці, наявність пільг і компенсацій та наявності дозволу на проведення виробничої діяльності суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial