Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони домовились з відповідачами про купівлю квартири [ADDRESS] за 13000 дол.США. 21.04.2016р. [PERSON] передав відповідачам завдаток в розмірі 500 дол.США. Також, [PERSON] оплатила послуги з оформлення звіту про незалежну оцінку квартири вартістю 1200 грн. та задля погашення заборгованості за комунальні послуги відповідачами надала [PERSON] позику в сумі 24772 грн.. Однак, відповідачі ухилились від оформлення договору купівлі-продажу квартири та не повертають грошові кошти. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 1000 дол.США, на користь [PERSON] 1200 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 24772 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивачі та представник [PERSON], [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляли. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на належне повідомлення відповідачів, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.04.2016р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] була укладена угода про приймання-передачу гарантійного внеску(завдатку), відповідно до якої з метою купівлі-продажу квартири [ADDRESS](колишня назва Тельмана) в м.Кременчуці за ціну, яка за домовленістю сторін становить 335400 грн., що за комерційним курсом є еквівалентом 13000 дол.США. [PERSON] на підтвердження свого зобовязання щодо купівлі зазначеної квартири передав, а [PERSON], [PERSON] отримали завдаток в сумі 500 дол.США, що підтверджується підписами відповідачів на вказаній угоді. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуючи, що договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений, кошти в сумі 500 дол. США, передані [PERSON] відповідачам, по своїй природі є не завдатком, а авансом. Згідно п.3 угоди у разі відмови від продажу зазначеної квартири у зазначений термін або у разі неможливості продажу з вини Продавця, продавець зобовязується повернути покупцю гарантійний внесок(завдаток) та додатково сплатити суму у розмірі суми отриманого завдатку. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, оскільки умовами угоди про приймання-передачу гарантійного внеску(завдатку) передбачено відповідальність відповідачів за відмову від укладення договору купівлі-продажу квартири, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] щодо стягнення подвійної суми авансу в розмірі 1000 дол.США. 21.05.2016р. [PERSON] отримала від [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 24772 грн., для погашення заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] та заборгованості по виконавчому провадженню з метою зняття арешту з квартири [ADDRESS] (колишня назва Тельмана) в м.Кременчуці, що підтверджується розпискою, власноруч написаною [PERSON]М.(а.с.12). В цей же день ці кошти були використані [PERSON] на зазначені потреби. Відповідно до вказаної розписки, у випадку відмови [PERSON] від продажу квартири, остання зобовязалась повернути зазначену суму в повному обсязі до 05.06.2016р.. Відповідно до ч.1 ст.1046, ч.2 ст.1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи не укладення сторонами договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а також не повернення [PERSON] позики у визначений в розписці строк, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення 24772 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Так, у справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини нагадав, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ), має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98). Відповідно до умов угоди від 21.04.2016р. за домовленістю Покупця та Продавця витрати при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу зазначеної квартири покладені на покупця. Маючи законні сподівання на оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та на виконання вимог п.1.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5, [PERSON] було сплачено 1200 грн. за послуги з незалежного оцінювання вказаного нерухомого майна, що підтверджується копією дублікату квитанції №0.0.558187667.1 від 25.05.2016р. Оскільки у встановлені угодою строки договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений з вини відповідачів, суд, з метою захисту майнових прав [PERSON], вважає за необхідне стягнути з відповідачів на її користь 1200 грн.. Таким чином, із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в сумі 1000 дол.США, а на користь [PERSON] - 1200 грн.; із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в сумі 24772 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати повязані з оплатою судового збору в сумі 275,60 та витрати повязані з оплатою правової допомоги в сумі 2030 грн. з кожного.

Outcome: approved