Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується договором дарування житлового будинку від 29 червня 2016 року. Відповідачка, [PERSON] зареєстрована в даному будинку, однак не проживає більше трьох років. точна адреса її проживання не відома. Шлюб між ними розірвано, згідно заочного рішення Рахівського районного суду Закарпатської бласті від 12.09.2011. Відомо лише, що відповідачка проживає в Чеській Республіці де повторно вийшла заміж. На підставі наведеного просив,винести рішення, за яким визнати громадянку [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 25.03.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 29.04.2021, підготовче провадження по справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розглянути справу без його участі. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подавала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , в цілій частині, стверджується Договором дарування житловго будинку, укладеного 29 червня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Кицка М.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-834. Під час розгляду даної справи було встановлено, що заочним рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №2-845/11 від 12 вересня 2011 року, шлюб між сторонами розірвано. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується відповідю на запит наданою ГУ ДМС України в Закарпатській області. При цьому, відповідач, [PERSON] ,більше трьох років не проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] та фактично проживає у Чеській Республіці, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 28.01.2021 та довідкою виконкому Верхньоводянської сільської ради №25 від 28.01.2021. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів, що відповідач членом його сім`ї не являється, у належному йому на праві приватної власності житловому будинку більше трьох років не проживає, не веде з ним спільного господарства та не має спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між ним та відповідачем не укладалося. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved