Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду із вимогами до [PERSON], які полягають у наступному. Позивач просить стягнути з [PERSON] суму коштів, що є різницею між страховою виплатою, що отримала позивач, та фактичною ціною проведетого ремонту транспортного засобу, у розмірі 6541,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 травня 2016 року у Печерському районі м. Києва виникла дорожньо-транспортна пригода з вини відповідачки, внаслідок чого було завдано механічних пошкоджень автомобілю «Хюндай», яким керувала позивач [PERSON] Страховиком відповідача було здійснено страхову виплату у розмірі 15 584,17 грн., проте сума витрачена позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля складає 22 126,00 грн. Таким чином сума невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої позивачеві неправомірними діями відповідача становить 6541,83 грн. У судовому засіданні 21 березня 2017 року за клопотанням представника відповідача [PERSON], з урахуванням думки позивача, до участі у справі в якості третьої особи було залучено ПрАТ «Страхова компанія «Галицька». Під час розгляду позивач [PERSON] підтримала вимоги просила їх задовольнити, виходячи з матеріалів позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] подала свої письмові пояснення, в яких вказує на те, що заявлена позивачкою ціна позову не перевищує ліміт за договором страхування, ненадання страховій компанії документів, які б підтверджували вартість ремонт робіт у липні 2016 року та на необґрунтованість вартості вказаних робіт. Третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» направила до суду письмові пояснення, в яких просить розглядати справу без участі представника та вказує на таке. Страхове відшкодування в розмірі 15 584,17 грн. виплачено позивачеві на банківський рахунок, який було вказано в заяві, а тому страхова компанія вважається такою, що виповнила свої обов'язки пов'язані із даним страховим випадком в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази надані сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 10 травня 2016 року о 12.40 год. [PERSON] керуючи автомобілем Ленд Ровер д.н.з. [NUMBER] по вул. Московській в м. Києві, всупереч вимогам п.10.2 Правил Дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» не надала перевагу в русі автомобілю Хюндай д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Галицька»,що підтверджується полісом № АІ / 8448009. 10 травня 2016 року відповідачем було направлено до ПрАТ «СК «Галицька» повідомлення про страховий випадок. На вимогу законодавства представником страхувальника 20 травня 2016 року було складено протокол огляду колісного транспортного засобу № 36С/05/16, який було підписано позивачем. Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 24 травня 2016 року матеріальний збиток складає 18701,00 грн. Відповідно до розрахунку на виплату страхового відшкодування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду, пов'язану з пошкодженням засобу транспорту від 12 серпня 2016 року сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу складає 15 584,17 грн. Отримання [PERSON] вказаної суми підтверджується випискою з карткового рахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.10.2016, що міститься в матеріалах справи. Проте, згідно товарного чеку № 14 від 19.07.2016 року позивач сплатила ФОП «[PERSON].» суму в розмірі 22 126, 00 грн. за проведення ремонтних робіт автомобіля Хюндай. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка булла заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, установлюючи презумпцію вини особи, яка завдала шкоди, Цивільний кодекс України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у завданні шкоди. Верховний Суд України в Листі від 19.07.2011 при аналізі Судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування зазначив про наступне. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №36С/05/16 складений 24.05.2016, матеріальний збиток завданий позивачу складає 18 701,00грн. При цьому позивач від третьої особи отримав в рахунок відшкодування шкоди - 15506,25грн. Отже не відшкодованою є частина матеріального збитку в розмірі 3 116,83грн. Суд не бере до уваги надані позивачем наряд-замовлення та квитанцію про сплату грошових коштів у розмірі 22 126,00грн., оскільки відсутні достатні підстави стверджувати про те, що вказані ремонті роботи пов'язані виключно з пошкодженням транспорного засобу 10 травня 2016 року. В той же час слід врахувати розмір збитку визначеного ГАЛавтоекспертиза. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 551,21 грн. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про часткове доведення позовних вимог та про необхідність часткового задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial