Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

06 серпня 2019 року представник акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № GP-5986817 від 05 лютого 2014 року (далі - договір) [PERSON] отримала у Публічного акціонерного товариства "Банк Ренесанс Капітал", яке 19 липня 2016 року припинилося, шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк") кредит у розмірі 10919,95 гривень. Внаслідок приєднання на баланс ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" була передана заборгованість за кредитним договором. В зв`язку з простроченням відповідачем строку погашення чергового платежу за кредитним договором, на її адресу банком було надіслано письмову вимогу. Банк вважає, що таким чином виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи. Довготривалий строк [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 23 липня 2019 року наявна заборгованість у сумі 29844,27 грн., яка складається з 5793,57 грн. - заборгованість за кредитом; 1288,76 грн. - заборгованість за процентами; 3652,02 - заборгованість за комісією; 19109,92 грн. - штрафні санкції. Зазначену заборгованість та судовий збір просить стягнути з відповідача. У відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях, представник відповідача та відповідач зазначають, що вчинений нею ретельний аналіз додатків доданих до позовної заяви, стверджує про те, що самого кредитного договору № GP-5986817 від 05 лютого 2014 року банком до позовної заяви долучено не було. Банком не надано підтвердження перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів. Сума виданих коштів є суперечливою та мінливою, а саме в позовній заяві зазначено, що останнім було видано кредит у сумі 10919,95 грн., а у пропозиції укласти договір інша сума - 6080 грн. Виписка з рахунка з зазначенням суми заборгованості [PERSON] та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки з неї неможливо встановити період утворення заборгованості, його складові, а також суми на погашення заборгованості, які могла вносити відповідач. Вважає неналежним доказом довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором GP-5986817 від 05 лютого 2014 року, оскільки з її змісту неможливо встановити порядок нарахування заборгованості (зокрема процентів і комісії) та відповідності відповідних розрахунків, проведених банком, умовам договору. Даний розрахунок не містить первинних та зведених облікових документів, що передбачені положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" і пункту 61 положення. Посилається на те, що включення до складу заборгованості такої складової, як комісія суперечить приписам 1054 ЦК України, до повторно наданого розрахунку банку пред`явив аналогічні претензії. Звернув увагу, на те, що 10 квітня 2019 року на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" приватним нотаріусом Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис № 7958 від 10 квітня 2019 року, який перебував на виконанні у приватного виконавця округу м. Києва -Юхименко О.Л. та в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню. Окрім зазначених пояснень відповідач, посилаючись на вчинення виконавчого напису, пояснює, що на його підставі з відповідача було стягнуто кошти у примусовому порядку, які і були зараховані на рахунок погашення кредитної заборгованості 03 червня 2019 року як автоматичний платіж без її згоди. Таким чином, останній платіж по кредиту був здійснений нею 07 квітня 2014 року, а банк звернувся до суду 06 серпня 2019 року, тобто більше ніж через три роки з моменту вчинення останнього платежу. Посилаючись на викладене, відповідач у письмовій заяві просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року провадження у справ було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі №758/6389/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2020 року провадження у справі було поновлено. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. До суду надійшли заяви від позивача та його представника з проханням дану цивільну справу розглянути за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" з метою укладення договору про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції з метою надання їй коштів на загальні споживчі цілі, сплати комісійної винагороди банку та переказ коштів у розмірі, визначеному п. 2.6. цієї пропозиції (надалі разова комісія) оплати ціни Договору страхування, що вказаний нижче. А також, укласти договір карткового рахунку, в рамках якого відкрити картковий рахунок на ім`я; випустити на ім`я платіжну картку MasterCard, з огляду на її фінансовий стан та кредитну історію встановити на момент укладення або протягом строку дії кредитного договору ліміт офердрафту та строк користування овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50000 грн. В частині другій даної пропозиції викладені основні умови Кредиту, вказано його номер GP-5986817, сума кредиту 6080, в тому числі 5000 грн. на споживчі цілі; 1080 грн. - оплата договору страхування, строк кредиту та договору страхування; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості % 1.82; розмір процентної ставки % річних - 15.00, вказано спосіб надання кредиту - шляхом переказу на рахунок [NUMBER] , відкритий в АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" на рахунок [PERSON] . Зазначений договір підписаний [PERSON] /а.с. 8/. Пунктом 6.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит, оплатити проценти, комісії, інші комісії можливі штрафи та збитки на умовах, визначених цим розділом та пропозицією, а також виконати інші умови ними передбачені. Зазначені загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків підписані позичальником [PERSON] /а.с. 9-10/. Як вбачається з копії Статуту акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" і АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" в результаті реорганізації АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" шляхом приєднання до Банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол № 68 від 14 березня 2015) та згідно рішення єдиного акціонера АТ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" (рішення № 2 від 14 березня 2015 року) /а.с. 35-65/. Сторонами належність кредитора не оспорюється. 25 лютого 2019 року на ім`я [PERSON] було направлено письмову вимогу (повідомлення) про наявність заборгованості перед банком АТ "ПУМБ" у розмірі 16379,92 грн., з вимогою її виконати в строк до 04 березня 2019 року /а.с. 11/ Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні відносини, умови договору сторонами не оспорюються. Виходячи із наданих сторонами доказів, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] отримала від банку грошові кошти в сумі 6080 грн. на умовах строковості та оплатності (15% річних), проте не виконала зобов`язання належним чином, сплативши усього 650 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі: 5793,57 грн. - заборгованість за кредитом, 1288,76 грн. - заборгованість за процентами, 3652,02 грн. - заборгованість за комісією, а також банком нараховані штрафні санкції у розмірі 19109,92 грн. Суд відхиляє заперечення представника відповідача стосовно безпідставності та суперечливості розрахунку заборгованості, наданого позивачем і приймає розрахунок частково, в межах власного перерахунку, з урахуванням наступних обставин. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту,яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Верховний Суд у постанові №524/5152-15-ц від 09 грудня 2019 року зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 3652,02 грн. є необгрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають. Під час розгляду справи відповідачем письмово заявлено клопотання про застосування строку позовної давності /а.с.135/. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 19 серпня 2019 року у справі № 570/2528/15-ц та від 11 червня 2020 року у справі №464/7430/16. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) вказано, що із тлумачення частини першої статті 264 ЦК України слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта. Відповідач на підтвердження пропуску позивачем строку звернення до суду посилається на те, що останній платіж був здійснений у 2014 році, а платіж у 2019 році здійснювався без відома боржника в порядку примусового виконання. Суд погоджується із доводами відповідача з огляду на зазначену позицію Верховного Суду у цьому питанні та дослідивши надані докази, а саме: відповідь Пенсійного Фонду України №143/04.09 від 09 липня 2019 року /а.с.141/ про утримання з пенсійного рахунку відповідача на підставі постанови приватного виконавця Юхименко О.Л. ВП №59003771 від 07 травня 2019 року на користь АТ «ПУМБ» коштів в сумі 185,60 грн., що ідентична зарахуванню в рахунок погашення кредиту згідно довідки про заборгованість /а.с.13/; ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення №59003771 на підставі виконавчого напису №7958 від 10 квітня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Хара Н.С. /а.с.140/, рішення Подільського районного суду м. Києва про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем останній платіж по кредиту був здійснений 07 квітня 2014 року, а враховуючи, що строк сплати щомісячних платежів встановлений графіком погашення до 05 числа кожного місяця, саме з 06 квітня 2014 року право позивача вважається порушеним. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Велика Палата Верховного Суду у постанові №536/1841/15-ц від 23 червня 2020 року визначила, що оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем (постанова Великої Палати Верховного Суду №202/26885/13-ц від 06 лютого 2019 року). Таким чином, суд, приймаючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, дійшов висновку, що з урахуванням позовної давності, про яку заявив відповідач, підлягають стягненню несплачені платежі в межах трьох років до дня звернення до суду, а саме з 23 липня 2016 року, що складає: тіло кредиту в сумі 1402,84 грн., нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 73,50 грн. /а.с.13 зв, 207-210/. На підставі перерахування заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідно підлягає перерахуванню і розмір пені, пред`явлений до стягнення позивачем. Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Сторонами визначена позовна давність для відшкодування збитків, сплати нейстойки (штрафів, пені) у три роки згідно п.9.1 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Оскільки дана форма договору містить підпис відповідача, суд не вбачає підстав для приведення строку спеціальної позовної давності у відповідність до загальних умов, визначених законом. Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Згідно п.5.3 договору за повне або часткове прострочення грошових зобов`язань за договором карткового рахунку клієнт оплачує банку штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,49 % за кожний день прострочення. Оскільки позивачем не наданий детальний розрахунок неустойки, нарахованої за договором, суд виходить із власного перерахунку в межах зазначеної позовної давності по кожному простроченому щомісячному платежу виходячи з розрахунку на а.с. 207-210: з 06 серпня 2016 року по 23 липня 2019 року за 1081 день із суми (тіло кредиту 192,84 грн. + відсотки 17,86 грн.) = 210,70 грн. х 0,49% (п. 5.3. договору) х кількість днів (1081 день) пеня складає 1113,43 грн., з 06 вересня 2016 року (195,29 грн. +15,41 грн.) х 0,49% за 1051 день - 1082,53 грн., з 06 жовтня 2016 року (198,18 грн. +12,52 грн.) х 0,49% за 1020 днів - 1050,60 грн., з 06 листопада 2016 року (200,29 грн. +10,38 грн.) х 0,49%з а 989 днів - 1018,67 грн., з 06 грудня 2016 року (203,08 грн. + 9,18 грн.) х 0,49% за 959 днів - 987,77 грн., з 06 січня 2017 року (205,41 грн. + 5,33 грн.) х 0,49% за 928 днів - 955,84 грн., з 06 лютого 2017 року (207,75 грн. + 2,82 грн.) х 0,49% за 897 днів - 923,91 грн., а всього пеня складає 7132,75 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково в межах заявлених позовних вимог та строку позовної давності, оскільки факт порушення відповідачем умов кредитного договору знайшов підтвердження. Всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в сумі 1402,84 грн., нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 73,50 грн., пеня в сумі 7132,75 грн, а всього 8609,09 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 554,21 грн. (28,85%, судового збору в розмірі сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом) /а. с. 1/.

Outcome: partial