Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на користь доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2900 грн. (дві тисячі дев'ятсот гривень) щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення нею повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 Сімейного кодексу України, до досягнення нею двадцяти трьох років. Крім того, у позовних вимогах, позивачка вказує, що згідно п.2 ст.184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації, відповідно до закону. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є дитина: донька [PERSON], [INFO]. Згідно рішення суду про розірвання шлюбу, дитина проживає з нею. Відповідач перебуває у повторному шлюбі та має ще одну малолітню дитину. Проте, відповідач не бере участі у житті їхньої дитини, не проявляє жодної ініціативи щодо спілкування з нею, уникає зустрічей та абсолютно не цікавиться її життям, не бере жодної участі у фінансовому забезпеченні її потреб. Він нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків та реалізацією своїх прав по відношенню до дитини, своїми діями демонструючи цілковиту байдужість до власної доньки. На даний час вона працює державним службовцем, проте перебуває на займаній посаді тимчасово, до моменту виходу на роботу основного працівника, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач є зареєстрованим суб'єктом підприємницької діяльності, володіє станцією технічного обслуговування автомобілів та магазином автозапчастин у м.Сарни, де працює п'ятеро найманих працівників, а також займається іншими видами діяльності. Обсяг доходу відповідача, відповідно до поданої ним податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця у 2016 році становив 512835 грн. Тому, зважаючи на доходи відповідача, рівень його життя, рахує, що аліменти у сумі 2900 грн. щомісячно не є обтяжливою для нього і у сукупності з її фінансовим вкладом буде достатньою для задоволення матеріальних потреб їхньої спільної дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позовній заяві та просила задоволити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач не відмовляється від сплати аліментів на утримання доньки, але не в тому розмірі, який вказала позивачка, оскільки доходи відповідача є мінливими. До того ж, відповідач має іншу сім'ю, яку зобов'язаний утримувати. Крім того, нещодавно у нього народився син. На даний час на утриманні відповідача, крім дружини та малолітнього сина, знаходиться також мати, яка є особою похилого віку та потребує посторонньої допомоги. Також, представник відповідача - адвокат [PERSON] звернув увагу на той факт, що позивачка, вказуючи на факти, які, на її думку підтверджують платоспроможність відповідача, не надала жодного доказу на підтвердження таких фактів. Тому, зважаючи на недоведеність вказаних позивачкою фактів та беручи до уваги наявність на утриманні відповідача іншої сім'ї та матері похилого віку, відповідач не заперечує проти стягнення з нього на утримання доньки [PERSON] аліментів у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити частково з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії І-ГЮ №218821 (а.с.5) вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON]. Згідно довідки №1734 від 26.05.2017 року, виданої Дубровицькою міською радою Рівненської області (а.с.6) дитина: [PERSON], [INFO] дійсно знаходиться на утриманні матері [PERSON]. Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України чітко визначено загальний обовязком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч.8 ст.7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як стверджує позивачка у судовому засіданні, відповідач є фізичною особою-підприємцем та володіє станцією технічного обслуговування автомобілів, магазином автозапчастин та займається іншими видами діяльності, сукупний дохід якого у 2016 році становив 512835 грн., що, відповідно, дає можливість визначити розмір аліментів у розмірі 2990 грн. Однак, доводи позивачки не заслуговують на увагу, оскільки позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів в рахунок обґрунтування вищевказаних фактів та обставин, повязаних з тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме в тому розмірі, який вказаний у позовній заяві. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивачка є працевлаштованою та отримує заробітну плату, що свідчить про те, що в певній мірі дитина забезпечена, а вказана нею сума аліментів у розмірі 2900 грн., по відношенню до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який в даному випадку становить 1426 грн., є значно завищеною. До того ж, з пояснень свідка [PERSON], встановлено, що після розірвання шлюбу її дочки [PERSON] з відповідачем [PERSON], останній на її ім'я переоформив підприємницьку діяльність, якою займався на той час, а вона працювала продавцем, для того, щоб вистачало коштів на проживання. Тому, посилання позивачки на вказані вище обставини в рахунок того, що відповідач матеріально забезпечений, оскільки займається підприємницькою діяльністю, що нібито знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з неможливістю сплачувати ним аліменти на утримання доньки [PERSON] не підтверджується належними та допустимими доказами, обовязок яких надати з підстав, передбачених ст.60 ЦПК України, покладається в тому числі і на позивача. Також суд бере до уваги те, що у відповідач уклав другий шлюб, від якого наявна малолітня дитина, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про шлюб та народження дитини, а також на утриманні перебуває непрацездатна мати, що за правилами ст.182 СК України має істотне значення та враховується при визначенні розміру аліментів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що її утримує син [PERSON], так як вона є особою похилого віку та потребує допомоги. Як зазначено вище, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що до переліку грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, які підлягають індексації, відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Також у законі визначається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Слід також зазначити, що відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання, згідно вказаної статті, невід'ємно пов'язане із навчанням, а саме з його продовженням. Враховуючи ту обставину, що дитина на даний момент є малолітньою, тому позовна вимога про стягування аліментів у відповідності до ст.199 СК України є передчасною. Крім того, враховуючи приписи ст.179 СК України, слід зазначити, що право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними мають неповнолітні діти, відповідно до Цивільного кодексу України. Однак, дитина [PERSON], 26.08.2014 року є малолітньою, а тому, повертаючись до ст.179 СК України, аліменти мають виплачуватися на одного з батьків, є його власністю та мають використовуватися за цільовим призначенням. Зважаючи на викладене вище, суд рахує, що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, який буде достатнім та відповідати межам розумності.

Outcome: approved