Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

03 лютого 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що 07.11.2014 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану РС Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №827. [INFO] в них народилася донька [PERSON] . З листопада 2019 року відповідач проживає окремо, дитина залишилася з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. [PERSON] ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, інших утриманців не має, працює переважно по найму без оформлення за місцем роботи. В зв`язку з викладеним позивач просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] слідує, що 07 листопада 2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управілння юстиції, актовий запис № 827 (а.с.10). В шлюбі в них народилася донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 26 (а.с.11). Як вбачається з позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, з листопада 2019 року позивач змінила місце проживання окремо від відповідача. Дитина залишилася проживати з нею, що підтверджується копією довідки № 3533 виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради 18 грудня 2019 року (а.с.12). У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 вказаного вище Закону України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік", встановлено, що в 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. За такого суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1500 грн. щомісячно, що не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим, на підставі ст.141 ЦПК України стягнення судового збору належить з відповідача в дохід держави. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордера №110 від 03.02.2020 року, видана адвокатом Терлецькою Т.О., з якої слідує, що [PERSON] за надання правової допомоги сплатила 400 (чотириста) грн. (а.с.14). На підставі викладеного,

Outcome: approved