Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У січні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк"), правонаступником якого є публічне акціонерне товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк"), та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11306345000, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві кредит у сумі 21000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 106050,00 грн, на строк з 28 лютого 2008 року до 28 лютого 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом протягом першого місяця після укладення договору становила 13,4% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов договору. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 319,00 доларів США, який міг змінюватись у випадку зміни процентної ставки за користування кредитом. Додатковими угодами від 30 січня 2009 року №1 і від 27 лютого 2009 року №2 змінено розмір ануїтетного платежу та перенесено строки виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за користування кредитом. П. 4.1. договору про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) передбачено обов'язок позичальника повертати одержаний кредит та сплати проценти, комісії та інші платежі в порядку та терміни, встановлені договором. Проте позичальник не дотримувався умов кредитного договору, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував кредит, проценти за користування ним та комісію за управління кредитом. Станом на 12 вересня 2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) склала 412043,06 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12 вересня 2014 року становило 31752,78 доларів США, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 262173,35 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12 вересня 2014 року становило 20203,55 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 149869,71 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12 вересня 2014 року становило 11549,23 доларів США. Для забезпечення виконання ним зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000, [PERSON] передав АКІБ "УкрСиббанк" в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку 0,03 га, кадастровий номер 8536900000:02:004:0024, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що між сторонами було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі договору про купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило своє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки позивачеві ПАТ "Дельта Банк". З цих підстав ПАТ "Дельта Банк" просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку 0,03 га, кадастровий номер 8536900000:02:004:0024, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом передачі банку у власність та визнання за ним права власності на цю земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України", у зв'язку з тим, що його місце проживання зареєстроване в м. Севастополі Автономної Республіки Крим, а згідно з повідомленнями УДППЗ "Укрпошта" від 02 червня 2014 року та 03 червня 2014 року приймання та доставка пошти в напрямку Автономної Республіки Крим тимчасово припинено. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач [PERSON] не подавав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 21000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору становило 106050,00 грн, на строк з 28 лютого 2008 року до 28 лютого 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом протягом першого місяця після укладення договору становила 13,4% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов договору. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 319,00 доларів США, яким міг змінюватись у випадку зміни процентної ставки за користування кредитом (а. с. 8-15, 17-21). Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АКІБ "УкрСиббанк" відповідачеві [PERSON], які він використав для споживчих потреб (а. с. 16). 30 січня 2009 року УкрСиббанк" та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою перенесено строки виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, змінено розмір ануїтетного платежу (а. с. 23). Додатковою угодою від 27 лютого 2009 року №2 внесено зміни до договору про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000, зокрема, змінено розмір ануїтетного платежу та порядок погашення кредиту (а. с. 22). За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", було відступлено позивачеві право вимоги ПАТ "УкрСиббанк" за кредитними договорами та договорами, укладеними на забезпечення їх виконання, в тому числі і до позичальника [PERSON] (а. с. 36, 37-38). П. 4.1. договору про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) передбачено обов'язок позичальника повертати одержаний кредит та сплати проценти, комісії та інші платежі в порядку та терміни, встановлені договором. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Однак [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустив заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування ним. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П. 5.5. договору про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) банку надано право вимагати дострокове повернення заборгованості за кредитним договором у разі несплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату чергового ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокове повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. Загальна сума заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) склала 412043,06 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12 вересня 2014 року становило 31752,78 доларів США, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 262173,35 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12 вересня 2014 року становило 20203,55 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 149869,71 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 12 вересня 2014 року становило 11549,23 доларів США. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норми ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями), [PERSON] передав АКІБ "УкрСиббанк" в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку 0,03 га, кадастровий номер 8536900000:02:004:0024, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що між сторонами було укладено договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 24-27). Ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. На виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" ПАТ "Дельта Банк" надіслало іпотекодавцю [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень, однак остання не вжила жодних заходів, спрямованих на її виконання (а. с. 35). Крім того, у відповідності до роз'яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України). Пп. 4.1.1. п. 4. договору іпотеки від 28 лютого 2008 року банку (іпотекодержателеві) надано право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором. Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст. 39 Закону України "Про іпотеку" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачеві, про що зазначається в позовній заяві (ч. 1 ст. 12 ЦК України, ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку"). У своєму позові ПАТ "Дельта Банк" просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 грудня 2013 року №6-124цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). П. 5.2. договору іпотеки від 28 лютого 2008 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателеві права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, установленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". У договорі іпотеки від 28 лютого 2008 року сторони визначили, що заставна вартість предмета іпотеки - земельної ділянки 0,03 га, кадастровий номер 8536900000:02:004:0024, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складає 141800,00 грн. Інших доказів на підтвердження вартості предмета іпотеки сторонами не надано. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) є співмірною з вартістю іпотечного майна. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність у рахунок погашення заборгованості позивача перед ПАТ "Дельта Банк" за договором про надання споживчого кредиту від 28 лютого 2008 року №11306345000 (зі змінами та доповненнями) у сумі 412043,06 грн, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 262173,35 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 149869,71 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку 0,03 га, кадастровий номер 8536900000:02:004:0024, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом передачі у власність позивачеві цієї земельної ділянки та визнання за ним права власності на земельну ділянку, вартість якої становить 141800,00 грн. Крім того, суд звертає увагу, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", позаяк земельна ділянка не може вважатись нерухомим житловим майном в розумінні цього Закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3654,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 512-516, 526, 530, 533, 536, 610, 612, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: approved