Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (далі - ПАТ "Родовід Банк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19.02.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" (далі - ВАТ "Родовід Банк"), правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №77.2/ІЖ-038.08.1, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит на купівлю квартири у сумі 135000,00 доларів США на строк 11 років з 19.02.2008 року до 19.02.2029 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12% річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 535,71 доларів США. 29.09.2008 року між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №77.2/ІЖ-038.08.1 від 19.02.2008 року, згідно з умовами якої змінено відсоткову ставку до 15% річних. 11.02.2009 року між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №77.2/ІЖ-038.08.1 від 19.02.2008 року, згідно з умовами якої змінено відсоткову ставку до 13% річних. [PERSON] одержала та використала за цільовим призначенням кошти, отримані в кредит. П.4.1. кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 встановлено, що позичальник зобов'язується погашати кредит рівними частками в сумі 535,71 доларів США щомісячно, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та щомісячну плату за обслуговування кредиту, в строк (термін) до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з місяця наступного за звітним. Позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором та додатковими угодами до нього. Згідно з п.4.5. кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Станом на 21.03.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складається із заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 130175,02 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 55902,26 доларів США, заборгованості за платою за обслуговування кредитом у сумі 99865,26 грн., пені за прострочення термінів сплати кредиту у сумі 8636156,17 грн., трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 44333,12 грн., втрат від інфляції у сумі 5071,96 грн. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, між ПАТ "Родовід Банк" та [PERSON] 19.02.2008 року було укладено договір поруки №77.2/ІЖ-038.08.1, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з кредитного договору від [PERSON] З цих підстав ПАТ "Родовід Банк" просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 186077,28 доларів США та 8785426,51 грн.,а також судовий збір у сумі 3441,00 грн. До початку розгляду справи по суті представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій він просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором станом на 21.08.2015 року у сумі 227790,07 доларів США, заборгованості за платою за обслуговування кредитом у сумі 207951,94 грн. та 55388475,03 грн. заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту, трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання та втрат від інфляції. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до ПАТ "Родовід Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, мотивуючи його тим, що умови кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним, та, відповідно як наслідок, визнання недійсним договору поруки та договору іпотеки. За таких обставин, позивач за зустрічним позовом просила суд визнати недійсним кредитний договір від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, визнати недійсним договір поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, визнати недійсним договір іпотеки від 19.02.2008 року. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "Родовід Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ "Родовід Банк" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав, просив суд первісний позов задовольнити, зустрічний позов вважав необґрунтованим, проти його задоволення заперечував. Представник відповідачів за первісним позовом проти первісного позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала, просила суд його задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 19.02.20085 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №77.2/ІЖ-038.08.1, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит на купівлю квартири у сумі 135000,00 доларів США на строк 11 років з 19.02.2008 року до 19.02.2029 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12% річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 535,71 доларів США (а.с.7-17). 29.09.2008 року між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №77.2/ІЖ-038.08.1 від 19.02.2008 року, згідно з умовами якої змінено відсоткову ставку до 15% річних (а.с.18). 11.02.2009 року між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №77.2/ІЖ-038.08.1 від 19.02.2008 року, згідно з умовами якої змінено відсоткову ставку до 13% річних (а.с.19). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ПАТ "Родовід Банк" відповідачеві [PERSON], які вона використала за цільовим призначенням. П.4.1. кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 встановлено, що позичальник зобов'язується погашати кредит рівними частками в сумі 535,71 доларів США щомісячно, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та щомісячну плату за обслуговування кредиту, в строк (термін) до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з місяця наступного за звітним.. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак [PERSON] не виконує взяті на себе за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За положеннями ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п.4.5. кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Пеня за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за його користування, нарахована позивачем, складає 54995358,11 грн. За положеннями ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на очевидну невідповідність розміру пені, нарахованої позивачем, розміру збитків, які він поніс внаслідок прострочення виконання позичальником [PERSON] зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення кредиту та процентів за користування ним, з метою недопущення безпідставного збагачення позикодавця за рахунок позичальника, суд зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, до 321011,60 грн. За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК України стягнення трьох процентів річних від простроченої суми полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Три проценти річних за прострочення виконання [PERSON] зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати кредиту та процентів за його користування складають 298293,72 грн., а втрати від інфляції складають 94823,20 грн. Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, складається з поточної заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 88129,09 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 2173263,36 грн., простроченої заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 42045,93 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 1036852,63 грн., поточної заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 973,64 долари США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 24009,96 грн., простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 96641,41 долар США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 2383177,17 грн., поточної заборгованості за платою за обслуговування кредиту у сумі 5948,31 грн., простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у сумі 202003,63 грн., заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту та відсотків за користування кредитом у сумі 321011,60 грн., трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 298293,72 грн., втрат від інфляції у сумі 94823,20 грн. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, між ПАТ "Родовід Банк" та [PERSON] 19.02.2008 року було укладено договір поруки №77.2/ІЖ-038.08.1, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з кредитного договору від [PERSON] (а.с.20-21). Відповідно до п.1.3. поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. За приписами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За умовами договору поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, [PERSON] у випадку невиконнаня позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 та договорами про внесення змін до нього несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, процентів за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. Отож, суд вважає, що відповідач [PERSON] є солідарним боржником перед позивачем у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань, взятих на себе кредитним договором. Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, позивач має право вимагати повернення кредиту, сплати процентів за його користування та неустойки також з [PERSON] Щодо зустрічного позову [PERSON], то слід зазначити наступне. Як стверджувала позивач за зустрічним позовом, п.п.3.2,3.4 розділу з Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 та ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" є обов'язковим. [PERSON] вказала, що після підписання ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] договору про внесення змін до кредитного договору, згідно з умовами якого збільшилась відсоткова ставка та встановлено плату за обслуговування кредиту, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. На думку позивача за зустрічним позовом, у наданому детальному розрахунку загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведено поверхово та не зрозуміло для споживача. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування (в процентному значенні та грошовому виразі), з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Також, як стверджувала [PERSON], банк договорами про внесення змін до кредитного договору про споживчий кредит включив положення, які відповідно до ст.ст.11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, враховуючи додаткові нарахування, відсотки за користування кредитними коштами збільшилися, є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить у важке, несправедливе становище споживача у договірних зобов'язаннях; графік погашення кредиту після внесення змін до кредитного договору взагалі не видавався, які суми і на які рахунки зараховувались взагалі невідомо, що також є несправедливими відносно споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку. Окрім цього, на думку позивача за зустрічним позовом, відповідно до ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.3.1 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 банк повинен не просто надавати інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а така інформація повинна міститись у кредитному договорі, або додатку до нього і має бути надана у письмовій формі. Судом встановлено, що [PERSON] та позичальнику [PERSON] були направлені вимоги від 07.08.2013 року про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 у зв'язку з порушенням позичальником термінів сплати кредиту, у якій зазначено, що у випадку невиконання цих вимог термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений звернутися до суду з метою стягнення заборгованості у повному обсязі, а також звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному чинним законодавством України, однак ці вимоги залишились без реагування. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч.3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. П.8.10. кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 передбачено, що позичальник, підписуючи цей договір, підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовану сукупну вартість кредиту. Детальний розпис сукупної вартості кредиту наведено в Додатку 1 до цього договору. Відповідно до п.8.11. цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін. Згідно п.1.2. договору поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 поручитель засвідчив, що він ознайомлений та згідний з умовами кредитного договору. Крім того, згідно п.5.4. договору поруки цей договір складений у двох примірниках - по одному примірнику для банка та поручителя. Таким чином, зі змісту кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 та договору поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов договорів та погодилися з їх умовами, про що свідчать їх особисті підписи на вказаних договорах. Судом також встановлено, що укладаючи оспорювані кредитний договір та договір поруки, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Так, підписавши кредитний договір від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 та договір поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, позичальник та поручитель погодилися з усіма його умовами. Також, підписавши договори про внесення змін до кредитного договору від 29.09.2008 року та 11.02.2009 року, [PERSON] погодилися з усіма їх умовами. Аналізуючи зміст оспорюваних договорів, суд не вважає, що у них порушено принцип рівності сторін договору та що умови даних договорів є несправедливими по відношенню до позичальника та поручителя. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. Жодних підстав недійсності кредитного договору від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 та договору поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, передбачених ст.203 ЦК України, [PERSON] не вказала. Що стосується вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 19.02.2008 року, то з матеріалів справи не вбачається, що 19.02.2008 року між ПАТ "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки, а тому зазначена вимога є необґрунтованою та недоцільною. Строк виконання основного зобов'язання встановлений кредитним договором - до 19.02.2029 року і на момент звернення до суду з позовом не закінчився. Отже, в силу положень ст.559 ЦК України зобов'язання за договором поруки від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1 також є чинними та такими, що підлягають виконанню. Обґрунтовуючи вимоги про визнання договорів недійсними, позивач за зустрічним позовом посилається також на те, що приховуючи від неї сукупну вартість кредиту, банк ввів її в оману стосовно сукупної вартості кредиту, що суттєво впливає на права та обов'язки позичальника та поручителя. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Під помилкою, що має істотне значення ЦК України розуміє помилку в характері (природі) правочину. А природою правочину слід вважати юридичну природу того чи іншого правочину, тобто основні (типові) характеристики, притаманні зазвичай правочинам такого виду. П.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 визначено обставини, щодо яких помилилася сторона, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, які вчиняються під впливом помилки належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність помилки повинна бути доведена особою, яка діяла під її впливом. Правочини, вчинені під впливом помилки, що має істотне значення, є недійсними, оскільки не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідає її зовнішньому прояву - волевиявленню учасника, яке сформоване під впливом помилки. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи вимоги п.п.8.10.,8.11. кредитного договору та п.п.1.2,5.4. договору поруки, суд вважає, що, підписуючи зазначені договори, [PERSON] та [PERSON] не могли не зауважити, що підписують саме ці договори та досягли всіх істотних умов при укладенні вказаних договорів. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Позивач за зустрічним позовом та її представник не надали жодного доказу на підтвердження того, що укладаючи оспорювані договори, [PERSON] та [PERSON] помилялись щодо обставин, які мають істотне значення, а саме - щодо природи та змісту договорів, укладених між ними та ПАТ "Родовід Банк". Відповідачі за первісним позовом не заявляли у судовому засіданні будь-яких клопотань про витребування доказів на підтвердження згаданих обставин чи допиту свідків, які можуть підтвердити ці обставини. Оскільки зобов'язання за кредитним договором на даний час не виконано, обсяг зобоов'язань позичальника не змінився, так як і не змінився обсяг зобов'язань поручителя, тому підстав для визнання недійсними укладених між сторонами кредитного договору та договору поруки немає. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її зустрічного позову з мотивів його безпідставності та необгрунтованості. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 19.02.2008 року №77.2/ІЖ-038.08.1, в тому числі поточну заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 88129,09 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 2173263,36 грн., прострочену заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 42045,93 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 1036852,63 грн., поточну заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 973,64 долари США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 24009,96 грн., прострочену заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 96641,41 долар США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 21.01.2016 року становить 2383177,17 грн., поточну заборгованість за платою за обслуговування кредиту у сумі 5948,31 грн., прострочену заборгованість за платою за обслуговування кредиту у сумі 202003,63 грн., заборгованість зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту та відсотків за користування кредитом у сумі 321011,60 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 298293,72 грн., втрати від інфляції у сумі 94823,20 грн. У відповідності до ст.88 ЦК України суд присуджує з кожного з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 1720,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 202, 203, 215, 216, 228, 229, 251, 252, 526, 530, 549-552, 553-554, 610, 625-629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та,

Outcome: partial