Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

22.02.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Дочірнього підприємства «Санаторно курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про захист прав споживачів, в які позивач просить суд винести рішення, яким: - стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторно курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на його користь 1086 грн. 80 коп., як відшкодування матеріальної шкоди; - стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторно курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на його користь 1000 грн., як відшкодування моральної шкоди. 22.02.2016 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 26.02.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 15.03.2016 року. 15.03.2016 року слухання справи було відкладено на 30.03.2016 року в зв»язку з письмовим клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи. 30.03.2016 року слухання справи було відкладено на 13.04.2016 року в зв»язку з неявкою представника відповідача. В судовому засідання, яке відбулося 13.04.2016 року, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні, яке відбулося 13.04.2016 року, представник позивача, - [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання, яке відбулося 13.04.2016 року, представник відповідача, - Дочірнього підприємства «Санаторно курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивача [PERSON], його представника, - [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] не заперечує проти винесення заочного рішення, представник відповідача, - Дочірнього підприємства «Санаторно курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що в матеріалах справи є відмітки. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Відповідно, ч. 5 ст. 110 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність розгляду справи, причому, згідно положень ст. 110 ЦПК України, підсудність в даному випадку визначається лише за бажанням позивача, який таким правом наділений, окрім положень ЦПК України, положеннями Закону України «Про захист прав споживача». Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. Згідно путівки № 440685, 06.11.2015 року позивач [PERSON] прибув до відділення санаторію "Черемош Дочірнього підприємства "Санаторно - курортний комплекс "Моршинкурорт" Закритого акціонерного товариства лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - ДП СКК "Моршинкурорт" або Відповідач), як потерпілий від ЧАЕС 1 категорії. В період часу з 08.11.2015 року по 09.11.2015 року невідома особа, шляхом вільного доступу проникла в його кімнату № 309, корпусу № 3 санаторію "Черемош" ЛП СКК "Моршинкурорт", де таємно викрала з гаманця належні йому грошові кошти, в розмірі 1200,00 гривень. Тобто, зазначеними вище протиправними діями, йому було завдано значної матеріальної шкоди, враховуючи його скрутне матеріальне положення. Після скоєння крадіжки, ним було викликано працівників поліції, які в ході проведення необхідних слідчих дій встановили відсутність у відділені санаторію «Черемош" ДП СКК "Моршинкурорт" камер зберігання, охорони та засобів спостереження. По даному факту, органом досудового розслідування - Стрийським відділом поліції ГУ Національної поліції у Львівській області, 09.11.2015 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за №12015140130002004. 23.11.2015р. позивач [PERSON] з письмовою заявою звернувся до адміністрації ДП СКК «Моршинкурорт", у якій просив відшкодувати йому викрадені кошти (оскільки ці кошти є його пенсією по інвалідності та призначені для лікування і закупки медикаментів), оскільки у відділені санаторію "Черемош ДП СКК "Моршинкурорт" відсутня охорона та засоби спостереження. У відповідь на звернення позивача, директор ДП СКК "Моршинкурорт" [PERSON] письмово порекомендував позивачу звернутися до органів МВС (незважаючи на те, що по даному факту вже внесено відомості до ЄРДР), тим самим відмовивши позивачу у компенсації викраденої суми коштів. А також у відповідь на заяву позивача, ДП СКК "Моршинкурорт" відшкодувало позивачу лише вартість квитка на потяг у розмірі 113,20 грн. Суд вважає дії посадових осіб ДП СКК "Моршинкурорт" щодо відмови позивачу у компенсації викраденої суми коштів, за включенням вартості залізничного квитка, незаконними, виходячи із наступного: Відповідно до ст. 1 Закону України "Про туризм", готельна послуга - це дії (операції) підприємства з розміщення споживача шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання в готелі, а також інша діяльність, пов'язана з розміщенням та тимчасовим проживанням. Готельна послуга є видом послуги, в розумінні п. 17 ч. і ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів" (діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб). Згідно положень ч. ч. 1, 2, ст. 22 Закону України "Про туризм", за договором на готельне обслуговування одна сторона (готель або інший суб'єкт, що надає послуги з розміщення) зобовязується за дорученням іншої сторони (проживаючого) надати послуги по тимчасовому проживанню (ночівлі) у спеціально обладнаному жилому приміщенні (номері), виконати або організувати виконання інших визначених договором на готельне обслуговування послуг, пов'язаних з тимчасовим проживанням, а проживаючий зобов'язується сплатити за ці послуги встановлену плату. До послуг, повязаних з тимчасовим розміщенням, належать послуги з обслуговування жилого приміщення (номера), харчування (ресторанного обслуговування), із збереження майна і багажу проживаючого, а також інші послуги, надані залежно від категорії готелю. Приписами ч. 6 ст. 22 Закону України "Про туризм" встановлено, що відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоровю чи майну проживаючого. визначається відповідно до цивільного законодавства, якщо договором на готельне обслуговування не передбачена підвищена відповідальність готелю. При цьому відповідно до ч. 3 цієї ж статті, до відносин за договором на готельне обслуговування застосовуються норми цивільного законодавства, цей Закон, законодавство з питань захисту прав споживачів та інші нормативно-правові акти, прийняті відповідно до них. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про захист прав споживачів", правила торговельного, побутового та інших видів обслуговування (виконання робіт, надання послуг) затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені правила не можуть суперечити законодавчим актам. На виконання Заходів щодо розвитку іноземного і внутрішнього туризму, (п. 2, частина 2), затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 Р- N9 390-Р, Державною туристичною адміністрацією України були розроблені та затверджені Правила користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг від 16.03.2004 № 19 (далі - Правила). Відповідно до ст. 975 Цивільного кодексу України, та п. 4.11. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затвердженими наказом Державної туристичної адміністрації України від 16 березня 2004 року № 19, готель відповідає за схоронність речей, внесених до готелю споживачем, який проживає у ньому. Річ вважається такою, що внесена до готелю, якщо вона передана працівникам готелю або знаходиться у відведеному для споживача приміщенні. Згідно з нормою ч. З, ст. 975 Цивільного кодексу України, у разі втрати чи пошкодження речі особа зобов'язана негайно повідомити про це готель. Якщо до закінчення строку проживання особа не пред'явила свої вимоги до готелю, вважається, що її речі не були втрачені чи пошкоджені. На виконання зазначеної норми закону, 23.11.2015 позивач пред'явив свої вимоги до відповідача шляхом подання відповідної письмової претензії, яка була задоволена частково. Відповідно ч. 2, ст. 975 ЦК України, готель відповідає за втрату грошей, інших цінностей (цінних паперів, коштовностей) лише за умови, що вони були окремо передані готелю на зберігання. Разом із цим є неможливим застосування до даних правовідносин ч.2 ст. 975 ЦК України, оскільки у відділені санаторію "Черемош" ДП СКК 'Моршинкурорт" відсутні камери зберігання, де позивачс [PERSON] б міг зберігати викрадені кошти, до того ж позивач не був попереджений про можливість здачі грошей в камеру схову. Крім того, Відповідач не ознайомив позивача із правилами користування перебування у відділенні санаторію "Черемош" ДП СКК "Моршинкурорт", не повідомив позивача про перелік послуг які надає відділення санаторію "Черемош" ДП СКК «Моршинкурорту», в тому числі оплатних, та їх вартість, зокрема послуг зберігання, внаслідок чого позивач не зміг передати викрадені кошти на зберігання ДП СКК «Моршинкурорт». Окрім того, під час виявлення крадіжки грошових коштів, в кімнаті № 309, в який було поселено позивача [PERSON], перебував працівник ДП СКК "Моршинкурорт", який потрапив до кімнати до появи позивача, про що позивач зазначив у поданій на адресу Відповідача заяві від 23.11.15 р. Відповідно до п.п. 5.1, Правил, готель зобовязаний забезпечити якісне надання готельних послуг згідно з вимогами чинного законодавства, цих Правил та договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право вимагати, зокрема, відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами, чи із залученням третьої особи а також реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Таким чином, суд вважає, що за відсутності у відділенні санаторію "Черемош" ЛП СКК "Моршинкурорт" охорони, засобів спостереження, камер зберігання, відсутності пропозиції відповідачем позивачу послуги по зберіганню майна, саме ДП СКК Моршинкурорт" повинен нести відповідальність за викрадені кошти, у розмірі 1086,80 грн. (за винятком вартості квитка на потяг у розмірі 113.20 грн.). Слід зазначити, що відповідач частково погодився із обовязком відшкодування позивачу завданої шкоди, шляхом придбання залізничного квитка на дорогу до місця проживання позивача. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи характер правопорушення, глибини фізичних і моральних страждань позивача, які він зазнав у зв'язку із крадіжкою коштів, призначених для придбання необхідних ліків, стресовий стан, у якому перебував позивач, залишившись без засобів до існування, а також враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму № 4 від 31.03.2005 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд вважає, що Відповідач повинен виплатити позивачу [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved