Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З відповідачем по справі [PERSON] , який є батьком її доньки, перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2006 по 26.07.2013. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач почав відсторонюватися від виховання доньки, нехтувати своїм батьківським обов`язком утримувати дитину матеріально. За рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки, але він ухиляється від їх сплати, через що виникла заборгованість. З 2013 року відповідач участі у вихованні доньки не бере. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Ніякі товари або продукти харчування для доньки відповідачем не купуються та не передаються. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням. Позивачка з народження постійно опікується своєю донькою, намагається забезпечити її потреби матеріально, забезпечує дитині формальні умови проживання. Зазначила, що одружена, у вихованні дитини також приймає активну участь її чоловік [PERSON] , який протягом 6 років повністю замінив їй батька. [PERSON] та дитина мають добрі стосунки, [PERSON] повністю довіряє йому, представляє перед однолітками його як тата. [PERSON] бажає удочерити дитину, яка вже фактично стала йому рідною. У зв`язку з вищевикладеним, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] . Позивачка в підготовче засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в підготовче засіданні не з`явився, надав заяв про розгляд справи за його відсутність, позов визнав. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.04.2011 виконкомом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області (а.с. 9). Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.07.2013 у справі 629/2956/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.07.2013 у справі 629/2960/13-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13). Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 04.01.2021 №29/19.10-86/3 станом на 31.12.2020 за виконавчим листом №629/2960/13-ц заборгованість по аліментам становить 80463,00 грн. (а.с. 14). За відомостями Панютинського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області від 22.12.2020 № 1157 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-18). Згідно акту обстеження умов поживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] для дитини створені належні умови для проживання та виховання, потреби дитини забезпечені в повному обсязі (а.с. 19). З довідки про доходи [PERSON] від 24.12.2020 №549, виданої філією «Панютинський вагоноремонтний завод» АТ «Українська залізниця» вбачається, що загальна сума її доходу за період з січня 2020 року по листопад 2020 року становить 70013, 39 грн. (а.с. 20). З виробничої характеристики філії «Панютинський вагоноремонтний завод» АТ «Українська залізниця» вбачається, що [PERSON] працює на посаді машиніста крану з 25.04.2018, посадові повноваження виконує на професійному рівні, зарекомендувала себе відмінним спеціалістом, якому складно знайти заміну, виховує доньку (а.с. 21). З характеристик Панютинського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області та квартального комітету вбачається, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] . За час проживання від мешканців смт. Панютине м. Лозова Харківської області скарг не надходило. Сім`я веде задовільний спосіб життя (а.с. 22-23). З характеристики Хлібнянської філії Комунального закладу «Панютинський ліцей» Лозівської міської ради Харківської області вбачається, що [PERSON] навчається у 4-Х класі, навчається в даній школі з 1 класу. Зарекомендувала себе як старанна, здібна, активна, комунікабельна учениця. Має високі здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Дитина ввічлива, відповідальна, доброзичлива, користується авторитетом серед однокласників, бере активну участь у громадському житті класу. Мати систематично контролює навчання доньки та відповідально ставиться до її виховання, бере активну участь у житті класу та школи, є головою батьківського комітету. Велику увагу у вихованні та навчанні дитини має вітчим [PERSON] , постійно цікавиться шкільним життям дитини. Батько не бере участі у житті дитини (а.с.24-25). З 02.02.2021 [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 26). З письмових пояснень [PERSON] від 05.02.2021 вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. З 2013 року жодного разу не чула і не бачила, щоб відповідач зустрічався з донькою, дарунків не дарував, з днем народження не поздоровляв, навчанням дитини не цікавився (а.с. 27). З письмових пояснень [PERSON] від 05.02.2021 вбачається, що з боку відповідача ніякої допомоги не було, ні моральної, ні матеріальної, ні фізичної. З 2013 року і по теперішній час він не цікавився життям дитини (а.с.31-32). З письмових пояснень [PERSON] від 06.02.2021 вбачається, що [PERSON] батьком називає [PERSON] . Жодного разу не чула, щоб рідний батько [PERSON] цікавився своєю дитиною (а.с.34-36). З письмових пояснень [PERSON] від 04.02.2021 вбачається, що родину знає з гарного боку. Після розлучення [PERSON] дитиною не цікавився мотивуючи тим, що це не його дитина. З боку відповідача не було проявів бажання спілкуватися з дитиною (а.с.40-41). З письмових пояснень [PERSON] від 08.02.2021, яка є рідною матір`ю [PERSON] , вбачається, що після розлучення [PERSON] з дитиною ніякого спілкування не проявляв, аліменти не сплачував. З його боку та з боку його батьків ніякої допомоги не було. Для всієї їх родини [PERSON] є рідним батьком лише на папері (а.с. 45-48). З письмових пояснень [PERSON] від 08.02.2021 вбачається, що з родиною [PERSON] спілкувалися часто. [PERSON] пиячив, бив дружину. [PERSON] з дітьми тікала з дому. Після розлучення [PERSON] ні разу не з`явився, не цікавиться життям доньки (а.с.51-53). З письмових пояснень [PERSON] від 08.02.2021 вбачається, що з [PERSON] вона почала спілкуватися з 2013 року, коли позивачка подала на розлучення з [PERSON] . Пояснює, що [PERSON] з дітьми поїхала проживати до батьків, колишній чоловік не віддавав дітям та їй жодних речей, від [PERSON] не було жодної допомоги. За весь час, що знає родину, не чула, щоб біологічний батько [PERSON] проявляв якусь турботу до дитини, спілкувався із нею. Дитина до теперішнього часу не знає, що [PERSON] є її нерідним батьком (а.с.56-58). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 27.04.2021 №378 вбачається, що виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 93-95). Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Outcome: approved