Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Вітошко Ю.Г. звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 85831,00 грн. моральної (немайнової) шкоди завданої смертю сина, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 29 січня 2020 року в м. Дубровиця Рівненської області відбулась ДТП, у якій автомобіль марки "ВМW 530X0" з державним номерним знаком [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Позивач є матір`ю загиблого [PERSON] . Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області Колядки А.В. від 29 травня 2020 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180000000025 від 29.01.2020 року закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Матеріалами вказаного кримінального провадження було встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу загиблого. Вказана дорожньо-транспортна пригода спричинена за участю автомобіля, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому у діях водія вказаного автомобіля, виник обов`язок відшкодувати спричинену шкоду. Станом на 29 січня 2020 року, тобто на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW 530XD" д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ "УТСК". В порядку, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", представник позивача повідомив ПрАТ "УТСК" про настання страхового випадку та подав заяви про виплату страхового відшкодування. Серед заявлених про відшкодування вимог, містились вимоги про відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі - 56676,00 грн.; про відшкодування, пов`язане із витратами на поховання у розмірі 33750,00 грн. та про відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою у розмірі - 14169,00 грн. Сума страхового відшкодування, яка належить потерпілій особі, в інтересах якої пред`явлено дану вимогу становить лише 14169,00 грн. Позивач оцінює свою моральну шкоду, у зв`язку із наслідками вищевказаної події в розмірі 100000,00 грн., проте із врахуванням суми страхового відшкодування 14169,00 грн., завдана їй моральна шкода складає 85831,00 грн. Зазначає, що між завданою джерелом підвищеної небезпеки шкодою загиблому є безпосередній причинний зв`язок. При цьому, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. На даний момент ПрАТ "УТСК" не проведено оплату по виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із вищезазначеним дорожньо-транспортним випадком. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач втратила свого сина, який був для неї дуже рідною та близькою серцю людиною. Він був хорошим сином, порадником, другом опорою та захисником. Він був життєрадісним та підтримував позивача в скрутну хвилину добрим словом, мудрою порадою та своїм плечем. Тому, у зв`язку зі смертю сина, позивачу була спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася та проявляється у великих моральних стражданнях та переживаннях, негативних емоціях та змінах психологічного стану. Вказану суму моральних страждань, яку позивач просить стягнути, вона оцінює, враховуючи глибину вже перенесених нею моральних страждань, що будуть супроводжувати її протягом життя, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її житті, часу та зусиль, а тому вказана сума, можливо, хоч частково відновить стан її психологічного здоров`я. Від відповідача до початку розгляду справи надійшов відзив на позову заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що потерпілою особою, відповідно до матеріалів кримінального провадження було визнано дружину загиблого [PERSON] , якій він повністю відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду, що підтверджується її заявою (розпискою). Зазначає, що моральна шкода, відповідно до вимог ч.5 ст.23 ЦПК України відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, немає правових підстав ще раз стягувати з нього цю шкоду окремо на кожного родича. Також вказує, що дорожньо-транспортна пригода трапилась не через його порушення правил дорожнього руху, а через дії пішохода. Окрім того, зазначає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач є завищеним. При цьому позовна заява є необгрунтованою, адже не містить вказівки про те, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач, а також його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що покійний [PERSON] був її чоловіком та проживав разом з нею, але зареєстрований був за іншою адресою разом із позивачкою. Після смерті чоловіка відповідач [PERSON] дійсно відшкодував їй моральну та матеріальну шкоду. Проте, думки позивача стосовно отримання цих коштів вона не запитувала і ніяких коштів за цією розпискою позивач не отримувала. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 29 січня 2020 року приблизно о 18 год. 55 хв. у темну пору доби, водій [PERSON] , керуючи автомобілем BMW530XD, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на вул.Макарівська, поблизу буд.22, в м.Дубровиця, Рівненської області, зі сторони вул.Березова м.Дубровиця Рівненської області в напрямку вул.Селиця, в м.Дубровиця Рівненської області, зі швидкістю приблизно 50 км/год., скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який раптово вийшов на проїзну частину, з права на ліво по ходу руху автомобіля, хоча не мав технічної можливості уникнути на нього наїзду, при своєчасному прийнятті мір для реагування. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження. По казаному факту постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції Колядки A.B., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180000000025 від 29.01.2020 року закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що зі сторони водія [PERSON] порушень Правил дорожнього руху, які перебувають в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди не встановлено і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У прямому безпосередньому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху (а.с.15-19). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 січня 2020 року [PERSON] помер [INFO] , про шо складено відповідний актовий запис №10 (а.с.10). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 липня 1973 року вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.104). Батько [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 вересня 2013 року (а.с.12). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 19 червня 2020 року, загиблий [PERSON] , який загинув [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка перебувала на його утриманні (а.с.105). У позовній заяві позивач вказує, що на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW 530XD" д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ "УТСК" за полісом №АО4053038 (а.с.109). 17 липня 2020 року [PERSON] , який діяв в інтересах позивача, подав до ПрАТ "УТСК", відповідно до ст.33, 33-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повідомлення про дорожню-транспортну пригоду, яка відбулась 29 січня 2020 року в м.Дубровиця Рівненської області, у якій автомобіль ВМW 530X0" з державним номерним знаком [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув (а.с.20). Окрім того, 17 липня 2020 року ним до ПрАТ "УТСК", відповідно до ст.35, п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заяви про виплату страхового відшкодування, а саме: про відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою у розмірі - 14169,00 грн. (а.с.21); про відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі - 56676,00 грн. (а.с.22) та про відшкодування, пов`язане із витратами на поховання у розмірі 33750,00 грн. (а.с.23). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 27.3 ст. 27 Закону встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) викладено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених ст. 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (ст. 1194 ЦК України). Позивач оцінює розмір моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., проте із врахуванням суми страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 14169,00 грн., яка бажає отримати у страховій компанії, звернулась з позовом до винуватця ДТП про стягнення 85831,00 грн. моральної (немайнової) шкоди, завданої смертю сина, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Згідно з ч.2. ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. За змістом ч. 5 ст. 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування тільки у випадку, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Як вбачається з повідомлення позивача [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду від 17 липня 2020 року та не заперечується учасниками справи, власником транспортного засобу марки "ВМW 530X0" з державним номерним знаком [NUMBER] є відповідач [PERSON] (а.с.20). З вказаних вище підстав, доводи відповідача, що дорожньо-транспортна пригода трапилась не через порушення ним правил дорожнього руху, а через дії пішохода є безпідставні, оскільки володілець джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати шкоду, незалежно від його вини. Окрім того, відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий [PERSON] , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав, чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, як і не доведено наявності непереборної сили. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, викладених в пункті 9 постанови №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: Суд наголошує на тому, що позивачу не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkovv. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyyv. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayevv. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р.) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. У відзиві на позовну заяву, позивач покликається на розписку про відшкодування матеріальної та моральної шкоди дружині покійного [PERSON] . Так, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 10 лютого 2020 року на ім`я старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області майору поліції Колядці А.В., у якій вона вказує, що претензій до водія [PERSON] не має і мати не буде. Матеріальні та моральні збитки їй та її сім`ї відшкодовано в повному розмірі. Цивільний позов заявляти не буде (а.с.49). Разом із тим, як встановлено під час судового розгляду, моральну та матеріальну шкоду було відшкодовано дружині покійного [PERSON] . Проте, думки позивача стосовно отримання цих коштів від відповідача ніхто не запитував і ніяких коштів від відповідача позивач не отримувала. Разом з тим, вирішуючи питання про обгрунтованість доводів у відзиві в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п.6 ст.3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена. Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці. Неможливо встановити «вартість» травми, визначити «ціну» здоров`я. Так само неможливо виразити в конкретній грошовій сумі перенесені моральні переживання позивачів їх моральні страждання, що супроводжувались в зв`язку зі смертю сина. Тому, беручи до уваги, що у зв`язку зі смертю сина, позивачу була спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася та проявляється у великих моральних стражданнях та переживаннях, негативних емоціях та змінах в психологічній сфері. Тому враховуючи глибину вже перенесених позивачем моральних страждань, які будуть супроводжувати її протягом життя, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її житті, часу та зусиль, з врахуванням вимог розумності, справедливості та виваженості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача 85831,00 грн. моральної шкоди. Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 858,31 грн.

Outcome: approved