Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Керівник Жмеринської місцевої прокуратури Кислов Ю.А. 21.06.2018 року звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] із вимогами щодо стягнення з останнього на користь держави в особі Жмеринської районної ради в особі КУ "Жмеринська ЦРЛ" витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, - [PERSON] в розмірі 1532,08 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я. Вказаним вироком суду встановлено, що близько 23 години 30 хвилин 27.10.2016 року [PERSON], знаходячись за місцем свого проживання по [ADDRESS], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, пд час конфлікту, що виник раптово на побутовому грунті між ним та братом його співмешканки - [PERSON], з метою завдання тілесних ушкоджень умисно наніс останньому удар лезом сокири область вилиці зліва, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани лівої виличної ділянки та відкритого перелому лівої виличної кістки, що належать до ушкоджень середньої тяжкості. У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями, заподіяними злочиними діями [PERSON], потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Жмеринської центральної районної лікарні з 28.10.2016 року до 04.11.2016 року. Вартість одного ліжко-дня у вказаній медичній установі у жовтні 2016 року становила 200,86 грн., у листопаді 2016 року - 242,88 грн. Відтак на лікування хворого [PERSON] упродовж 7 днів його перебування та стаціонарному лікуванні в Жмеринській ЦРЛ витрачено кошти в сумі 1532,08 грн. (200,86 грн. х 4 ліжко-дні + 242,88 грн.х 4 ліжко-дні = 803,44 грн. + 782,64 грн.). [PERSON] понесені лікарнею витрати на лікування потерпілого [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовувались. Під час розгляду судом кримінального провадження стосовно [PERSON] цивільний позов в порядку 128 КПК України прокурором не заявлявся. Закладом охорони здоров'я - КУ "Жмеринська ЦРЛ", фінансування якої здійснюється за рахунок районного бюджету та економічна діяльність, якого здійснюється відповідно до затвердженого кошторису, здійснено лікування потерпілого від злочину, а тому кошти витрачені на лікування [PERSON] підлягають відшкодуванню до бюджету, неповернення яких порушує права та інтереси Жмеринського району, а також держави Украни в цілому. З урахуванням викладеного прокурор просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Жмеринської районної ради в особі КУ "Жмеринська ЦРЛ" в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування [PERSON] - особи, яка потерпіла від злочину, кошти в сумі 1532,08 грн. (а.с.1-7). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 05.07.2018 року відкрито провадження в даній справі, визначено її розгляд провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданніі з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень протии розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.37). Учасники справи з їх належним повідомленям згідно положень ч.7,8 ст.128 ЦПК України ніяких клопотань не подали, відповідач [PERSON] також не представи відзиву на позов. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи прокурора, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2017 року, який набув законної сили, [PERSON] визнано винуватим та призначено йому покарання за ч.1 ст.122, ст.75 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на один рік, з підстав умисного заподіяння ним 27.10.2016 року середньої тяжкості ушкодження потерпілому [PERSON] (а.с.8). З повідомлень КУ "Жмеринська ЦРЛ" від 13.06.2018 року, від 15.06.2018 року (а.с.9,26) встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 28.10.2016 року по 04.11.2016 року. Загальна вартість його лікування за вказаний період становить 153,208 грн., яка медичному закладу не відшкодована. Згідно виписки з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Комунальна установа "Жмеринська центральна районна лікарня" є юридичною особою (а.с.11). Відповідно до п.1.2. статуту Комунальної установи "Жмеринська центральна районна лікарня" остання є бюджетною установою, фінансування якої проводиться з районного бюджету, здійснює економічну діяльність відповідно до затвердженого кошторису (а.с.12-24). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом роз'яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" від 07.07.1995 року №11, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" (далі - Порядком), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно п.2,3 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позовну заяву у визначені судом строки не подав, а тому суд вважає, що він повністю погодився із позовом і не заперечував викладені в ньому обставини та не наполягав на їх доведенні згідно вимог ст.81 ЦПК України, відтак позовні вимоги, що достатньо обгрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, повністю відповідають матеріальному закону, підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням задоволення позову відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн., виходячи із мімальної ставки щодо вимог майнового характеру, заявлених в інтересах юридичної особи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved