Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахта «Надія», ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. Позовні вимоги мотивував тим, що протягом 1978-2000 років працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля" та в ПАТ«Шахта «Надія». У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Згодом його було скеровано на стаціонарне обстеження та лікування в клініку професійних захворювань, де йому було встановлено діагноз: пневмокрніоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ, ЛН-ІІст. 26.04.2006 року було складено акт розслідування хронічного професійного, згідно якого професійне захворювання знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із шкідливими та небезпечними умовами праці, при контакті з вугільно-породним пилом у концентраціях вище ГДК внаслідок недосконалості технології механізмів, мала ефективність зрошення, при несприятливих факторах мікроклімату. 01.06.2006 року висновком обласної МСЕК №2 йому вперше та безтерміново встановлено 45% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. 11.06.2009р. висновком міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК йому безтерміново встановлено 55% втрати працездатності, із яких 10% по трудовому каліцтву вперше. Згодом його було скеровано на стаціонарне обстеження та лікування в клініку професійних захворювань, де йому було встановлено діагноз: двобічна хронічна сенсовенеральна приглухуватість ІІст. 06.02.2012 року було складено акт розслідування хронічного професійного, згідно якого професійне захворювання знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із шкідливими та небезпечними умовами праці, при впливу постійного шуму з перевищенням ГДР, на робочому місці МГВМ перебував в умовах підвищеного рівня шуму - 90дБА. 18.04.2012р. висновком Львівського обласного центр МСЕ йому безтерміново встановлено 65% втрати працездатності. Внаслідок отримання професійного захворювання та трудового каліцтва йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, порушено всі нормальні умови його життя; він відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства; йому стало важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль; він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, що порушує установленні життєві зв'язки та позбавляє його надії на майбутнє; в нього з'явились з'явився кашель, приступи затрудненого дихання у вечері та нічний час, болі в грудях при кашлі, болі постійно ниючого та тягучого характеру в попереково-крижовому відділі хребта, обмеження рухів в ньому, іррадіація болі в н/кінцівках, болі в кистях рук, хруст при рухах в колінних суглобах, ниючі болі в них, він став інвалідом. Просить стягнути з ПАТ «Шахта «Надія» моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та з ДП «Львіввугілля» моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просив проводити розгляд справи у їхній відсутності. Представник відповідача ПАТ "Шахта Надія" В.М. Шпак проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав наведених у запереченні на позовну, просив застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні було досліджено докази, які подав позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів, копію акту про нещасний випадок, копію акту розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що Позивач працював на підприємствах ДП "Львіввугілля" та на шахті ПАТ «Шахта «Надія». Протягом періоду роботи на шахтах Позивач працював в шкідливих умовах праці. За час виконання своїх посадових обов'язків Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної до медичних закладів. Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 25 від 05.05.1995 року Позивачеві було травмовано руку. Відповідно до виписки клініки професійних захворювань, позивачу було встановлено діагноз: пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ, ЛН-ІІст. 26.04.2006 року було складено акт розслідування хронічного професійного, згідно якого професійне захворювання знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із шкідливими та небезпечними умовами праці, при контакті з вугільно-породним пилом у концентраціях вище ГДК внаслідок недосконалості технології механізмів, мала ефективність зрошення, при несприятливих факторах мікроклімату. 01.06.2006 року висновком обласної МСЕК №2 йому вперше та безтерміново встановлено 45% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. 11.06.2009р. висновком міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК йому безтерміново встановлено 55% втрати працездатності, із яких 10% по трудовому каліцтву вперше. 06.02.2012 року було складено акт розслідування хронічного професійного, згідно якого професійне захворювання знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із шкідливими та небезпечними умовами праці, при впливу постійного шуму з перевищенням ГДР, на робочому місці МГВМ перебував в умовах підвищеного рівня шуму - 90дБА. 18.04.2012р. висновком Львівського обласного центр МСЕК йому безтерміново встановлено 65% втрати працездатності, з них 10 % вперше по професійному захворюванню - приглухуватість. Суд не приймає до уваги позицію представника відповідача ДП "Львіввугілля" про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, ампутації ноги, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню з ДП "Львівугілля" на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати той факт, що травмована рука Позивача, не дає йому можливості повноцінно працювати та для організації свого життя, доводиться докладати додаткові зусилля. Тому при визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial