Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просила суд визнати, що частка померлої [INFO] року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки RENAULT SANDERO, тип легковий Комбі-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER], виданий ВРЕР №1 ГУМВС м. Харкова 28.08.2012 року на ім'я [PERSON] становила 1/2 частину. В обґрунтування позову вказувала, що її донька [PERSON] померла [INFO] року. Після її смерті спадкоємцями є її чоловік, діти та вона, як мати. Зазначала, що всі вони своєчасно подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За час зареєстрованого шлюбу з 20.01.2001 року її доньки з чоловіком та по день смерті [PERSON] ними було нажито спільне сумісне майно, а саме: квартира та автомобіль, які відповідно до правовстановлюючих документів зареєстровані на ім'я відповідача [PERSON] Зазначала, що у зв'язку з тим, що об'єкти спадкового майна оформлені на праві власності за [PERSON], державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування після померлої доньки, мотивуючи при цьому тим, що при житті [PERSON] не оформила на своє ім'я правовстановлюючі документи на 1/2 частину вищезазначеного спадкового майна, як на таке, яке придбано у шлюбі. У зв'язку з чим просила суд захистити її право шляхом визнання частки померлої в праві спільної сумісної власності для подальшого успадкування нею належного її доньці майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, діючі від її імені представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, надали пояснення, які є аналогічними викладеним в позовній заяві обставинам, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення вимог позивача, підтвердив, що спадкове майно, а саме квартира та автомобіль вони придбали з дружиною за час їх спільного мешкання. Представник третьої особи ПАТ «Креді Агріколь Банк» Мірошник О.М., діюча на підставі довіреності від 17.03.2014 року (а.с.50), в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позивача, та вказала, що між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було дійсно укладено кредитний договір, згоду на укладання якого надавала померла [PERSON], як його дружина. Крім того, зазначила, що [PERSON] була поручителем за кредитним договором №1/1185547 від 28.08.2012 року. Треті особи ХРУ Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Восьма Харківська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.44-45). Треті особи управління служб у справах дітей служби у справах дітей та департаменту праці та соціального захисту населення Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, Перша Харківська філія АКБ «Базис» в судове засідання не з'явились, про місце і час судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надали. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, перевіривши надані сторонами докази, давши оцінку заявленим позовним вимогам, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що померла [PERSON] з 20.01.2001 року по день смерті - [INFO] року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідачем по справі, що підтверджується рішенням копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] В період перебування в шлюбі подружжя придбало двокімнатну квартиру у [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я [PERSON] 24.12.20004 року на підставі свідоцтва про право власності /САА №541417/ 24.12.2004, виданого виконкомом Циркунівської сільської ради (а.с.13-15) та автомобіль RENAULT SANDERO, тип легковий Комбі-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER] ,який був оформлений на ім'я [PERSON] 28.08.2012 року (а.с.17). Факт придбання вищезазначеного майна у період шлюбу було визнано сторонами по справі, а тому у відповідності до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тому суд вважає, що дійсно двокімнатна квартира та автомобіль було придбано подружжям [PERSON] в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і частка [PERSON], померлої [INFO] року, в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки RENAULT SANDERO, тип легковий Комбі-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER] становила 1/2 частину. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 15381 (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частин від квартири [ADDRESS] та автомобіля марки RENAULT SANDERO, тип легковий Комбі-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. У зв'язку з тим, що [PERSON] за життя заповіту не залишив, то має місце спадкування за законом. В порядку ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом входять діти померлого, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік померлої [PERSON], діти [PERSON], [PERSON], мати померлої [PERSON].(а.с.61). Інших спадкоємців у померлої не має, про свідчить відомості, надані з Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, своєчасно звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №21/2013, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з невизначеністю частки померлої у спільній сумісній власності подружжя на квартиру та автомобіль (а.с.11-12). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Відповідно до п.3.4. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» було роз'яснено, що розглядаючи спори, пов'язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2". Як вбачається з пояснень відповідача, останній не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки предметом позову є майно, що було набуте ним під час шлюбу із дружиною, яка на теперішній час померла. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, те, що частка майна, належна померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивачем сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі, відшкодування цих витрат за рахунок відповідача позивач не вимагає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved