Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Великоолександрівського підприємства "Комсервіс", третя особа на стороні відповідача Голівець Сергій Васильович, про скасування наказу та поновлення на посаді, вказуючи, що з 03.04.12 року вона працює у В.Олександрівському підприємстві "Комсервіс" на посаді головного бухгалтера. 15.12.2014 року директором "Комсервісу" Голівець С.В. було винесено наказ № 84 про звільнення її з посади головного бухгалтера В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без згоди профспілкового комітету. Вказаний наказ вважає незаконним, необґрунтованим, винесеним з особистих мотивів керівника, до того ж з порушенням трудового законодавства. 18.11.2014 р. та 01.12.2014 р. наказами директора Голівця С.В. за порушення трудової дисципліни,а саме за відсутність на роботі без поважної причини 17-18 та 24-28 листопада, їй було винесено догани. А тому винесення наказу № 84 від 15.12.14 року про звільнення її з посади за п.4 ст. 40 КЗпП України за невихід на роботу без поважної причини 17-18 листопада вважає повторним застосуванням до неї дисциплінарного стягнення. Внаслідок вказаних дій керівництва "Комсервісу" вона залишилась без роботи, основного заробітку на прожиття, адже працюючи головним бухгалтером вона мала місячний оклад 2075 грн. Будучи звільненою за п. 4 ст. 40 КЗпП України, вона не зможе влаштуватися на роботу, відчуває приниження, втратила довіру до людей. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в 5000 грн. Крім того, вона має на своєму утриманні малолітнього сина [PERSON] [INFO] і відповідно довідки управління соціального захисту населення В.Олександрівської РДА є одинокою матір"ю. В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги і суду пояснив, що наказом директором В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" № 54 від 18.11.14 р. та наказом № 55 від 01.12.14 р. позивачці було винесено догани, за те, що вона була відсутня на робочому місці 17.11.14 р. та 18.11.14 р.( наказ № 54), 24.11.14 р. та 28.11.14 р. (наказ № 55). Згідно наказу № 84 від 15.12.14 року позивачку було звільнено за невихід на роботу 15 та 18 квітня 2014 року та 17 і 18 листопада 2014 року, але за попереднім рішенням суду за відсутність на робочому місці 15 і 18 квітня 2014 року вона вже притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, позивачка є одинокою матір"ю і має на утриманні малолітнього сина 2009 р.н. Ця обставина виключає можливість звільнення [PERSON] Просить поновити термін на оскарження наказів № 54 від 18.11.14 року та № 55 від 01.12.14 року, визнати вказані закони незаконними та скасувати їх. Крім того, просить визнати наказ директора В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" Голівця С.В. № 84 від 15.12.14 року про звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера незаконним, скасувати його та поновити [PERSON] на посаді головного бухгалтера В.Олександрівського підприємства "Комсервіс". Стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за три з половиною місяці у сумі 7262,50 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у сумі 5000 грн., оскільки незаконне звільнення спричинило їй моральне страждання. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера вважає цілком правомірним. Позивачка навмисно затягує судовий процес про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, тому підприємство не визнає її позовні вимоги. Середньомісячний заробіток головного бухгалтера В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" становить 757,80 грн. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Голівець С.В. позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що він працює на посаді директора В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" з 18.06.13 року. [PERSON] працювала на підприємстві раніше, він її на роботу не брав. Звільнив він позивачку за прогули і рішення про її звільнення вважає правильним. Заслухавши сторони, третю особу Голівця С.В., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] з 03.04.2012 року перебувала у трудових стосунках із відповідачем, працюючи головним бухгалтером В.Олександрівського підприємства ""Комсервіс". Наказами директора В.Олександрівського підприємства "Комсервіс" від 18.11.2014 року № 54 та від 01.12.2014 року № 55 [PERSON] за порушення трудової дисципліни були об'явлені догани. Позивачка [PERSON] знала про існування наказів № 54 та № 55, що підтверджується її підписом про ознайомлення з даними наказами. В позовній заяві не вказано вагомих причин пропуску позивачкою строку на оскарження цих наказів та визнання їх незаконними. В судовому засіданні представник позивачки та вона сама також не пояснили, з яких причин позивачка пропустила строк на оскарження наказів про винесення догани. За таких обставин позовні вимоги про поновлення терміну оскарження наказів № 54 від 18.11.14 року та № 55 від 01.12.14 року та їх скасування задоволенню не підлягають. На підставі № 54 та № 55 15.12.2014 року директором "Комсервісу" було видано наказ № 84 про звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера за п.4. ст.40 КЗпП України (за прогули) Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Проте, приймаючі рішення про звільнення [PERSON] роботодавець не звернув уваги на приписи ч. 3 ст. 184 КЗпП України, відповідно до якої звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. [PERSON] являється матір'ю малолітнього [PERSON] [INFO]. У зареєстрованому шлюбі не перебуває, виховує та утримує дитину сама. При цьому, згідно довідки управління соціального захисту населення В.Олександрівської РДА від 20.05.14 року вважається одинокою матір'ю. Так, Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 20.06.2012 року (справа № 6-1517св12) зазначив, що із набуттям чинності закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 року, неможна застосовувати поняття "одинокої матері", визначене у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року. У пункті 5 частини 13 ст. 10 Закону № 504/96-ВР зазначено, що одинока матір (батько), це особа, яка виховує дитину без батька (матері). Отже, з урахуванням обставин справи та зазначених приписів нормативних актів судом встановлено, що оскільки [PERSON] сама виховує та утримує дитину, вона має статус одинокої матері. У зв'язку із чим її звільнення є незаконним і вона підлягає поновленню на роботі у займаній посаді. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При обрахуванні заробітку позивачки за час вимушеного прогулу, суд враховує вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 із змінами та доповненнями від 30.11.05 року № 1132. Так, позивачка фактично відпрацювала 12 днів в листопаді та 3 дні у грудні. Середньомісячне число робочих днів за листопад-грудень становить 15 днів : на два сумарного числа робочих днів за два календарні місяці = 7,5. Середньоденна заробітна плата становить 101,04 грн. х середньомісячне число робочих днів = 7,5 = середньомісячна заробітна плата становить 757,80 грн. Отже середньомісячна заробітна плата 757,80 грн. х 3,5 місяців вимушеного прогулу становить 2652,30 грн. Крім того, згідно ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи, залишення одинокої матері та її дитини без утримання, виходячи з принципу справедливості і розумності, врахувавши також порушення позивачкою трудового законодавства, суд вважає можливим задовольнити позов в частині стягнення моральної шкоди частково, в сумі 500 грн. Поновлення на роботі [PERSON] повинно бути проведено з дня її незаконного звільнення, і в цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню. На підставі наведеного,

Outcome: partial