Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області, усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] Дергачівського району Харківської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселенні відповідачів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, 27 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим №1019, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] На виконання п.1.5 діючого на той час Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №157/6445 від 18 лютого 2002 року, а також згідно з нормами та виходячи зі змісту вимог ст.ст. 182, 210, 334 Цивільного кодексу України, 19 лютого 2010 року [PERSON] зареєструвала в КП «БТІ Дергачівської районної ради» своє право власності на квартиру за реєстраційним №12718141, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25365904 від 19 лютого 2010 року.Але станом на сьогодні відповідачі, все ще продовжують бути зареєстрованими та проживати в належній позивачеві квартирі, про що свідчить, зокрема, довідка КП «Солоницівське житлово-експлуатаційне господарство» за №1556 від 23 вересня 2014 року. Реєстрацію відповідача в квартирі здійснено третьою особою - Дергачівським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонам: строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У судове засідання відповідачі не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, від них не надійшло повідомлення про причини неявки. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів судом рекомендованим поштовим відправленням було направлено судові повістки про виклик, які УДППЗ «Укрпошта» була повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно п.99 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою КМ України від 5 березня 2009 р. №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 110 цих Правил передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень). Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки "До запитання" та до абонементної скриньки адресата. Відповідно до п.117 зазначених Правил, поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі у судове засідання не з'явилися без поважних причин, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір, відповідно до якого з домовленістю сторін при виникненні у іпотекодержателя права звернення стягнення на квартиру за [ADDRESS] - відповідно до договору іпотеки, посвідченого 15.11.2005 року [PERSON], приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, за реєстровим №1019 (Договір Іпотеки) - іпотекодержателя має право обернути Предмет іпотеки у свою власність (в порядку ст. 37 Закону "Про іпотеку") в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання. Для реалізації цього права іпотекодержателеві достатньо надати заяву нотаріусові про юридичну фіксацію переходу до нього права власності на Предмет іпотеки на умовах Договору Іпотеки. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має засвідчити виникнення цього права відміткою в правому верхньому куті цього договору, що й підтвердить право на реєстрацію переходу права власності, а також зняти заборону відчуження,накладену за Договором іпотеки. Право власності на Предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту вчинення нотаріусом віндикаційного виконавчого напису на Договорі іпотеки. Такий перехід права власності на Предмет іпотеки до іпотекодержателя має бути зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно витягу №25365904 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який видано КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» від 19.02.2010 року, квартира розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя №1376 від 27.06.2007 року. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів. За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом установлено, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, яка належить [PERSON] Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.3 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до відповідачів з вимогою про добровільне звільнення квартири і виселення. Оскільки [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідачі вселилися до цієї квартири не як члени сім'ї власника, право власності на зазначену квартиру позивач набула відповідно до Закону України «Про іпотеку», виконала вимоги ч.2 ст.40 зазначеного Закону, то суд дійшов до висновку про виселення відповідачів. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов до висновку про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Щодо вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги з наступних мотивів. За теоретичним визначенням, позов - це матеріально-правова вимога до відповідача з приводу порушеного права, а належними сторонами в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги - позивач та особа, яка повинна відповідати за позовом - відповідач. Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Згідно ст.1 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, Державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (далі - Міністр). ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до п.20 ст. 4 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Таким чином, законодавством встановлений порядок реєстрації місця проживання осіб, відповідно до якого на Державну міграційну службу України покладені здійснення зняття з реєстрації місця проживання. Як вбачається з заяви, [PERSON] позов до Дергачівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області не подавала, клопотання про залучення його до участі у розгляді справи у якості співвідповідача не заявляла. До того ж, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Оскільки суд задовольняє позов в частині виселення відповідачів з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], то з урахуванням вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, зазначене рішення є підставою для зняття з реєстрації відповідачів. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial