Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Корпорації «Науковий парк «Київська політехніка» та просить стягнути з Корпорації «Науковий парк «Київська політехніка» на користь [PERSON] заборгованість за невиконання договірних зобов`язань у сумі 92007(дев`яносто дві тисячі сім) грн. 98 коп. У позові вказує, що 20 грудня 2017 року між Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» в особі директора Гната В.М. (відповідач) та [PERSON] було укладено Індивідуальний договір №5/27/01-НП на виконання робіт за темою: «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів». Укладаючи даний договір між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, в тому числі, щодо порядку виконання робіт, строків виконання, ціни, умов та порядку оплати робіт. Зазначає, що відповідно до п. 2.3 договору початок робіт визначений 20.12.2017, а закінчення робіт 14.02.2018. Згідно пункту 4.1. договору між сторонами погоджена ціна робіт у сумі 96725 (Дев`яносто шість тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 62 коп., а виплата даної суми проводиться протягом десяти календарних діб після закінчення робіт шляхом переказу коштів на картку ПАТ КБ «Приватбанк» виконавця згідно п. 4.2 договору. У позові посилається на те, що укладений між сторонами договір було складено з метою виконання фінального етапу робіт в рамках основного договору на науково-технічну продукцію №27/01-НП від 06.03.2015 «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів», укладеного між Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» та Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», де [PERSON] виступав, як відповідальний виконавець, що підтверджується підписом [PERSON] та Гната В.М. у акті від 15.02.2018 року-здачі приймання науково-технічної продукції за основним договором №27/01-НП від 06.03.2015. Просить врахувати, що згідно вищевказаного Акту роботи виконані у повному обсязі, належним чином оформлені та прийняті замовником ДП «КБ «Південне». Вказує, що згідно Акту здачі приймання науково-технічної продукції на Корпорацію «Науковий парк «Київська політехніка» замовником ДП «КБ «Південне» було перераховано остаточну заборгованість за основним договором №27/01-НП від 06.03.2015 у сумі 362689 (триста шістдесят дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 24 коп. Просить суд звернути увагу, що на неодноразові звернення до відповідача з приводу виплати йому заборгованості за договором у сумі 96725 (Дев`яносто шість тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 62 коп. останній повідомляв, що виплатити кошти не можете у зв`язку з тим, що ДП «КБ «Південне» не виплатило остаточну заборгованість за основним договором №27/01-НП від 06.03.2015 у сумі 362689 (триста шістдесят дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 24 коп. Зазначає, що 19.11.2018 телефоном звернувся до ДП «КБ «Південне», де йому повідомили, що повністю розрахувались із виконавцем Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка», про що сторонами і було складено та підписано Акт здачі приймання науково-технічної продукції за основним договором №27/01-НП від 06.03.2015. Також зазначає, що 26.11.2018 позивач надіслав на адресу відповідача лист, де просив виплатити йому заборгованість у сумі 96725 грн. 62 коп., протягом 15 днів з моменту отримання листа. 03.01.2019 відповідач частково погасив заборгованість перед позивачем на суму 20000,00 грн. У позові вказує, що станом на 25.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем складає 92007 грн. 98 коп., яка складається з: -76725,62 (основна заборгованість); -10 417.35 грн. (інфляційні збитки за період з 15.02.2018 по 03.01.2019); -1780.03 грн. (інфляційні збитки за період з 03.01.2018 по 25.03.2019); -1567.87грн. (відсотки за користування грошовими коштами з 15.02.2018 по 03.01.2019); -517.11 грн. (відсотки за користування грошовими коштами з 03.01.2018 по 25.03.2019). З огляду на викладене та невиконання відповідачем умов договору просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач та третя особа своїм правом не скористались, відзив та пояснення на позовну заяву не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із положеннями статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Відповідно до ст. 893 ЦК України виконавець зобов`язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт. Виконавець має право залучати до виконання науково-дослідних робіт інших осіб лише за згодою замовника. Виконавець має право залучати інших осіб (субвиконавців) до виконання дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 894 ЦК України виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати. Плата за виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських робіт та технологічних робіт, встановлена договором, може бути зменшена замовником залежно від фактично одержаних результатів порівняно з результатами, передбаченими договором, якщо це не залежало від замовника, а можливість такого зменшення та його межі були передбачені домовленістю сторін. Так, судом встановлено, що згідно договору № 27/01-НП на науково-технічну продукцію від 06.03.2015, укладеного між Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля (замовник) з одного боку та корпорації "Науковий парк "Київська політехніка" (виконавець) з іншого, вбачається, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання створити науково-технічну продукцію (далі НТП) «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів» з метою дослідження параметрів розльоту частин літаків або інших мирних літальних засобів під час аварій. (а.с. 5-10) Згідно п. 2.6. договору виконавець має право залучати співвиконавців для виконання робіт за даним договором. У такому випадку виконавець зобов`язаний узгодити склад співвиконавців із замовником. З додатків № 2,3 до договору № 27/01-нп від 06.03.2015 вбачається, що сторони узгодили порядок виконання робіт за договором та їх оплату.(а.с. 12-13) Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за невиконання договірних зобов`язань, які виникли на підставі індивідуального договору № 5/27/01-НП від 20 грудня 2017 року та акта передання-приймання робіт по договору за індивідуальним договором № 5/27/01-НП від 20 грудня 2017 року до договору № 27/01-НП від 06.03.2015, на що суд зазначає наступне. Так, в матеріалах справи наявна копія індивідуального договору № 5/27/01-НП, від 20 грудня 2017 року між Корпорацією «Науковий парк «Київська політехніка» в особі директора Гната В.М. та [PERSON] . (а.с. 15-16) Згідно п. 1.2 індивідуального договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання наступних робіт за темою: «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів». Відповідно до п. 2.3 договору початок робіт визначений 20.12.2017, а закінчення робіт 14.02.2018. Згідно п. 3.4 індивідуального договору роботи вважаються виконаними після подання їх результатів замовнику і підписання акту передання-приймання сторонами. Замовник приймає подані виконавцем готові роботи і підписує акт, якщо роботи виконані якісно і відповідають вимогам договору, та основним вимогам до виконуваних робіт. Згідно пункту 4.1.,4.2 договору замовник за договором виплачує виконавцю суму 96725,62 грн. Виплата проводиться протягом десяти календарних діб після закінчення робіт шляхом переказу коштів на картку ПАТ КБ «Приватбанк» виконавця. З наявної в матеріалах справи копії акта передання-приймання робіт по договору за індивідуальним договором № 5/27/01-НП від 20 грудня 2017 року до договору № 27/01-НП від 06.03.2015 за темою «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів» вбачається, що ціна виконаних робіт становить 96725,62 грн. (а.с. 17) Як вбачається з вказаних копій договору та акта № 5/27/01-НП (а.с. 15-17), вони не містять підписів сторін, а відтак судом до уваги не приймаються. З наявного в матеріалах справи акта здачі-приймання науково-технічної продукції від 15.02.2018 за договором № 27/01-НП від 06.03.2015 «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів» вбачається, що договірна ціна за повний обсяг науково-технічної продукції за договором складає: 7248811,94 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 1208135,32 грн.; загальна сума виданого авансу - 6886122,50 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 1147687,08 грн.; підлягає перерахуванню за договором - 362689,44 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 60448,24 грн. (а.с. 18) Вказаний акт підписано представником замовника Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля Бондар М.А., представником виконавця Корпорації "Науковий парк "Київська політехніка" Гнат В.М. та відповідальним виконавцем - [PERSON] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що, дійсно, [PERSON] був відповідальним виконавцем за договором № 27/01-НП від 06.03.2015 «Дослідження та розробка експериментальних зразків систем телеметричних вимірювань мініатюрних літальних засобів», що не суперечить п. 2.6 договору № 27/01-НП від 06.03.2015. Однак, як вбачається, з вказаного акта здачі-приймання науково-технічної продукції від 15.02.2018 та договору від 06.03.2015 № 27/01-НП, останні не містять жодних положень про надання чи оплату наданих послуг відповідальному виконавцю, як за договором від 06.03.2015 № 27/01-НП, та і не вказані в акті. Позивач, в обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідачем частково погашена заборгованість на суму 20000,00 грн., однак, в обґрунтування вказаних обставин, не зазначено жодних доказів, що підтвердили б перерахування відповідачем позивачу грошових коштів у встановленому розмірі та їх призначення. Крім того, позивачем не зазначено будь-яких інших доказів, що підтверджували б існування між ним та відповідачем відносин щодо надання послуг за індивідуальним договором № 5/27/01-НП від 20 грудня 2017 року та виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, та враховуючи, що долучені до позовної заяви індивідуальний договір № 5/27/01-НП та акт передання-приймання робіт по договору за індивідуальним договором № 5/27/01-НП від 20 грудня 2017 року до договору № 27/01-НП від 06.03.2015 не містять підписів сторін, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладення правочину між сторонами, порушення умов договору та порушення відповідачем його прав. У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed