Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Богданської сільської ради, [PERSON] про скасування рішення Богданської сільської ради та визнання права на приватизацію земельної ділянки. Позовні вимоги мотивує тим, що їй, на праві власності, згідно договору дарування від 07 листопада 2006 року, належить житловий будинок розташований [ADDRESS]. Розмір земельної ділянки на якій розташований житловий будинок та прибудинкова територія в договорі не вказана. Фактично на час дарування їй житлового будинку у 2006 році за житловим будинком згідно виписки із погосподарської книги була закріплена земельна ділянка більше 0.57 га, із них 0.07 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.50 га - для ведення селянського господарства, 0.06 га - ріллі. Однак такою площею земельної ділянки вона не користується. Вона із 2006 року користується земельною ділянкою площею 0.1560 га, в тому числі, прибудинковою територією площею 0.1357 га та під будівлями і спорудами - площею 0.0203 га. У 2009 році вона звернулася до Богданської сільської ради просила надати їй рішення на розробку технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею, 0.17 га в [ADDRESS]. Рішенням Богданської сільської ради №531 від 02 вересня 2009 року їй було надано дозвіл на розробку технічної документації на приватизацію земельної ділянки, площею 0.17 га, яке не скасоване. У 2012 році вона із даним рішенням звернулася у відділ земельних ресурсів для розробки технічної документації. Після того, як їй була виготовлена технічна документація Богданська сільська рада відмовила їй у видачі рішення про приватизацію земельної ділянки площею 0.17 га і появилось рішення, яким їй надано у власність земельну ділянку площею 0.07 га. Рішенням Богданської сільської ради від 31 травня 2013 року їй надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.07 га [ADDRESS]. Дане рішення Богданської сільської ради винесено в протиріч нормам земельного законодавства. Так за житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка площею 0.1560 га, якою дарувальниця [PERSON] користувалася з 1970 року. Це підтверджується встановленими межами земельної ділянки, що можуть підтвердити сусіди, які межують з її земельною ділянкою, а також це підтверджено Протоколом №2 зборів уповноважених колгоспників від 07 квітня 1970 року, яким було доділено до житлового будинку [PERSON] (чоловіку дарувальниці) земельну ділянку площею 0.12 га. До того у їх користуванні була земельна ділянка площею 0.0360 га і таким чином загальний розмір земельної ділянки став складати 0.1560 га. З 2006 року вона добросовісно відкрито та безперервно користується земельною ділянкою площею 0.1560 га, обробляє земельну ділянку та покращує її стан. Із відповіді Рахівського РВ УМВС України, їй стало відомо, що рішенням Богданської сільської ради від 27 листопада 2013 року, відповідачці, [PERSON], виділено земельну ділянку площею 0.04 га на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні та розташована біля її житлового будинку у [ADDRESS]. Дане рішення суперечить не тільки нормам земельного законодавства, а також суперечить здоровому глузду. Богданська сільська рада винесла рішення всупереч нормам ст.ст. 142, 143-150 ЗК України, які передбачають припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі або на користь держави чи територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Виділення земельної ділянки відповідачці [PERSON] не є примусовою підставою для вилучення у неї земельної ділянки, а згоду на добровільне вилучення у неї земельної ділянки, вона не давала, тому прийняте рішення Богданською сільською радою про надання земельної ділянки гр. [PERSON] підлягає скасуванню. На підставі наведеного просила суд постановити рішення яким скасувати рішення Богданської сільської ради від 27 листопада 2013 року, за яким [PERSON] надано земельну ділянку, площею 0.04 га на розробку технічної документації в [ADDRESS]. Визнати за нею, [PERSON], право на приватизацію земельної ділянки площею 0.1560 га, [ADDRESS] та зобов'язати Богданську сільську раду розглянути у найближчий строк розглянути її питання по приватизації земельної ділянки на сесії сільської ради. В судовому засіданні позивачка, [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягають. Представник відповідача, Богданської сільської ради, Ганиш П.І., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просить відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у запереченні. В запереченні, поданому 08.09.2014 року, голова Богданської сільської ради, Ференц П.П. посилається на те, що пред'явлений позов є таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. На підставі договору дарування №3872 від 01.11.2006 року, попередній власник, гр. [PERSON] подарувала гр. [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до облікової картки за 1973-1993 роки та господарських книг станом на 2006 рік за даним житловим будинком рахувалося 0.07 га земельної ділянки. Вважає, що позивачка разом із мамою [PERSON] проживають в самочинно привласненому житловому будинку, який спорудила греко-католицька громада, та користується земельною ділянкою площею 0.025 га, на підставі рішення від 31.05.2013 року №360 "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність греко-католицькій церковній громаді". Крім цього зазначає, що дані земельні ділянки не були відмежовані твердими межовими знаками (огорожею). Щодо рішення №531 від 02.09.2009 року, яким було надано дозвіл на розробку технічної документації на приватизацію земельної ділянки, у зв'язку із змінами земельного законодавства, а саме скасування технічної документації за ст. 25 ЗУ "Про землеустрій", вважається таким, що втратило чинність. Так, 12.02.2013 року [PERSON] звернулася у сільську раду із зверненням про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0.1560 га. Дане звернення розглянуто 18.02.2013 року на 19 сесії шостого скликання та прийнято рішення за № 332, чим було відхилено, оскільки геодезична зйомка яку подала вище зазначена громадянка суперечить договору дарування. У договорі дарування говориться про зовсім інший будинок, а саме про будинок [ADDRESS], а в геодезичній зйомці вказано будинок [ADDRESS] - греко-католицької громади. У геодезичній зйомці вказано територіальну громаду, а насправді сусіднім землекористувачем є релігійна громада греко-католицька церква. чим навмисно хотіла обманути депутатів сільської ради, що брали участь у сесії ради. 25 березня 2013 року, [PERSON], звернулася із заявою про надання дозволу на виготовлення та відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS], площею 0.1560 га та погодити межі без підпису сусіднього землекористувача [PERSON] Дане звернення було розглянуто на узгоджувальній комісії Богданської сільської ради і рекомендовано сесії сільської ради зареєструвати земельну ділянку в розмірі 0.07 га. На двадцятій сесії шостого скликання було розглянуто дане звернення та прийнято рішення №359 від 31.05.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", в якому надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.07 га. Проте позивачка не згідна із розміром земельної ділянки. У жовтні місяці 2013 року до Богданської сільської ради із заявою про надання земельної ділянки у власність звернулася громадянка [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] (інваліда дитинства). Дане звернення було розглянуто на двадцять третій сесії шостого скликання та прийнято рішення №495 від 23.11.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON]". Крім цього зазначає. що у 1991 році померла [PERSON] дала згоду на земельну ділянку в розмірі 0.07 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] Таким чином, Богданська сільська рада приймаючи дане рішення не могла порушити права чи інтереси позивачки пов'язані з володінням чи користуванням та виготовленням правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вважають їх безпідставними та необґрунтованими. Окрім того, представник відповідачки [PERSON] просила суд взяти до уваги той факт, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України. На підставі наведеного просили відмовити у задоволенні позову. Прокурор, Сич Х.В. в судовому засіданні зазначила про те, що вона вважає що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки не враховані інтереси неповнолітньої дитини. Разом з тим не встановлено межі та площу земельної ділянки, якою користувався [PERSON], не зрозуміло на яких правах проживає у житловому будинку [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона являється матір'ю позивачки. У віці 27 років, вона потоваришувала з сусідкою - [PERSON], яка не мала власних дітей. Так скклалося, що вона дуже прив'язалася до її доньки, полюбила її як власну дитину. Коли [PERSON] виповнилося 11 років, взагалі забрала її проживати до себе. Згодом, зробила їй заповіт. Через деякий час, [PERSON] хтось порадив, що на підтвердження свого волевиявлення, краще зробити договір дарування. Так , у 2006 році, було укладено договір дарування, згідно якого, [PERSON] стала власником будинку та прилеглої до нього земельної ділянки. Однак, у договорі не вказано, яка саме площа земельної ділянки перейшла дочці, оскільки зазначення відомостей про площу землі на той час не вимагалося. За життя [PERSON] та після її сметрі, площа її дворогосподарства не змінювалася. Лише згодом, випадково дізналися, про те, що є рішення сесії про виділення земельної ділянки неповнолітній [PERSON]. Про сесію ніхто їх не повідомляв, на засідання не запрошував, не дивлячись на те, що у [PERSON] було на руках рішення на 0,156 га. Свідок [PERSON] ствердила що вона правала , в т. ч. , очолювала Богданську школу. Проживає у селі з 1978 року, тому їй відомі обставини цього спору. Земельна ділянка [PERSON] межує з шкільними землями. Вона дійсно користувала 15 сотин. Такі обставини їй відомі з моменту виготовлення Державного акту на землі школи (2001 рік). Зокрема, коли у них виникли непорозуміння , [PERSON] їй особисто показала документи на свою земельну ділянку, площею саме 15 сотин. Свідок [PERSON] стврдила, що була знайомою з [PERSON], оскільки користувалася її сінокосом, за що носила останній молоко. Також і вона, і її діти навчалься у Богданській сільській школі, що межує з дворогосподарством [PERSON] Дійсно, з малої [PERSON] проживала з [PERSON], яка дуже любила її та, в подальшому, подарувала їй своє майно. Про це було відмо усім мешканцям села , в тому числі родичам покійної. Також може ствердити, що у володіння сім'ї [PERSON] було багато землі. Була кузня, до якої також прилягала земельна ділянка, яка потім відійшла до [PERSON]. На території дворогосподарства [PERSON] було наступне нерухоме майно: будинок, сараї та недобудований будинок, на місці одного з сараїв, який добудувала [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що у 1973 році [PERSON] виділив їй та її чоловікові 7 сотин із своєї земельної ділянки, і про це мала би мати докази сільська рада. Пізніше, коли вони з чоловіком побудували будинок, [PERSON] закрив їм дорогу. У нього був захват, яким він користувався, потім цією землею користувалася [PERSON], аж поки її не виділили [PERSON]. У [PERSON] (дружини [PERSON]) було 15 сотин, вона користувала весь город. У дворогосподастві була пивниця з коморою, зку згодом перебудовано на житловий будинок, де на даний час живе [PERSON] Свідок [PERSON] ствердила, що являється племінницею [PERSON], яка дійсно своє майно подарувала [PERSON], яка не перебувала з покійною у родинних відносинах, однак з маленької проживала з тіткою. Земельна ділянка [PERSON] по своїй конфігурації вузька та довга. На ній знаходилися житловий будинок, господарські споруди (сараї), на одному з яких згодом [PERSON] звела новий будинок.З 2006 року [PERSON] має власну земельну ділянку, яка з того часу і до сьогодні є відгородженою. Спорів щодо існуючої межі ніколи не було. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець положеннями ч.ч.1,3 статті 152 Земельного кодексу України передбачає рівні умови захисту прав власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини 3 цієї ж статті Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом встановлено, що позивачці, [PERSON], на праві приватної власності на підставі договору дарування, належить в цілій частині житловий будинок [ADDRESS], що стверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33991124 виданим 28.04.2012 року КП "БТІ" Рахівської районної ради. Згідно Договору дарування посвідченого 07 листопада 2006 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3872, громадянка [PERSON] подарувала позивачці [PERSON] належний їй на праві приватної власності будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами: 1 сарай, 2 сарай, 3. Ворота, 4 колодязь, 5 забор. Довідкою Богданської сільської ради №3273 від 05.10.2006 року, стверджується той факт, що при зміні номерів будинків по [ADDRESS] змінено на [ADDRESS]. У відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. З показів свідків та наявних у справі матеріалів, судом встановлено, що попереднім власникам житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] належала на праві користування земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та споруд загальною площею 0.1560 га. Ця обставина підтверджується показами свідків та протоколом №2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу "8 березня" від 07 квітня 1970 року, згідно якого [PERSON] було доділено до житлового будинку земельну ділянку площею 0.12 га. Посилання відповідача, Богданської сільської ради про те, що позивачка [PERSON] проживає у самовільно захопленому житловому будинку [ADDRESS], який спорудила греко-католицька громада та користується земельною ділянкою площею 0.025 га, на підставі рішення від 31.05.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність греко-католицькій громаді" не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовано позивачкою та показами свідків. Судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] отримала у дар житловий будинок [ADDRESS] та два сараї до нього. На фундаменті одно із сараїв позивачка [PERSON] звела літню кухню, в якій на даний час проживає та яка є додатком до житлового будинку [ADDRESS]. Жодних інших належних та допустимих доказів того, що дана споруда (літня кухня) та земельна ділянка на якій вона розташована, належить греко-католицькій громад, представником відповідача Богданської сільської ради не надано. На підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має першочергове право на приватизацію земельної ділянки площею 0,1560 га, оскільки спірна земельна ділянка, починаючи з 07 листопада 2006 року, знаходиться у її законному користуванні. Стаття 118 ЗК України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно ч.1 зазначеної статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у 2009 році звернулася із заявою до Богданської сільської ради Рахівського району про надання їй дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку надвірних будівель та споруд. Рішенням п'ятнадцятої сесії п'ятого скликання Богданської сільської ради Рахівського району від 02 вересня 2009 року за №531 "Про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку" позивачці [PERSON] на розробку технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, що розташована на території [ADDRESS] між сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для обслуговування житлового будинку надвірних будівель та споруд приблизною площею 0.17 га. Рішенням десятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району від 30 квітня 2012 року за №157 внесено зміни в рішення 15 сесії 5 скликання "Про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку" в частині адреси розташування земельної ділянки, а саме [ADDRESS] замінити на [ADDRESS]. На підставі даного рішення приватним підприємцем "[PERSON]." було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON]. Загальна площа земельної ділянки, яка передається у власність гр. [PERSON] згідно даного проекту становить 0.1560 га, в тому числі 0.1357 га - прибудинкова територія та 0.0203 га - під будівлями та спорудами. В зв'язку з тим, що суміжний землекористувач [PERSON] відмовляється погодити межі земельної ділянки [PERSON], позивачка звернулася із заявою до виконавчого комітету Богданської сільської ради про прийняття рішення про визнання погодженими меж земельної ділянки, площею 0.1560 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, рішенням двадцятої сесії шостого скликання Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №359 від 31.05.2013 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" позивачці [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] площею 0.07 га. Окрім того, рішенням двадцять третьої сесії шостого скликання Богданської сільської ради за №495 від 27 листопада 2013 року громадянці [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в [ADDRESS], приблизною площею 0.04 га. Оскаржуючи рішення за №495 від 27 листопада 2013 року позивачка посилається на те, що дане рішення порушує її право на приватизацію земельної ділянки площею 0.1560 га, яка знаходиться у її законному користуванні, оскільки земельна ділянка площею 0.04 га виділена [PERSON] накладається на її земельну ділянку. Доказом того, що рішення Богданської сільської ради за №495 від 27 листопада 2013 року винесено з порушенням вимог земельного законодавства, по матеріалам справи свідчить те, що на день винесення рішення "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON]" для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в [ADDRESS], приблизною площею 0.04 га., спірна земельна ділянка не являлась вільною, не належала до земель запасу сільської ради та не перебувала у користуванні [PERSON] чи її матері [PERSON]. Будь-яких прямих доказів того, що відповідачка законним чином претендує на земельну ділянку площею 0.04 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в [ADDRESS], яка є предметом спору, остання не надала, матеріалами справи - не довела. Позивачка довела, а відповідачі не спростували факту своїх незаконних дій, якими унеможливлюється право позивачки на приватизацію земельної ділянки площею 0.1560 га. Суд вважає, що Богданською сільською радою Рахівського району Закарпатської області при винесенні рішення, що є предметом судового оскарження, упереджено розглянуто матеріали, які були надані сторонами та являлися предметом розгляду. Так, незважаючи на те, що гр. [PERSON], яка представляла інтереси своєї неповнолітньої дитини [PERSON] не надано на розгляд сесії схеми чи будь-яких інших належних документів про право користування нею земельної ділянки площею 0.04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на земельній ділянці належній на праві користування позивачці [PERSON], Богданська сільська рада винесла оскаржуване рішення. Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, в тому числі, шляхом визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.п.2,10 ч.2 ст.16 ЦК України). При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial