Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

29.05.2019 року ДП «Зміївське лісове господарство» звернулося до суду із позовом до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] з вимогами: - визнати незаконним та скасувати рішення Чемужівської сільської ради 30 сесії V скликання від 17.09.2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» відносно [PERSON] ; - визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ № 572134 від 22.06.2010 року з поміткою про продаж, зареєстрований в поземельній книзі; - визнати недійсним та скасувати договір купівлі - продажу земельної ділянки від 26.05.2015 року № НАМ 916181, зареєстрований приватним нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченко А.Ю.; - зобов`язати [PERSON] повернути ДП «Зміївське лісове господарство» державне майно - земельну ділянку, площею 0,25 га, що розташована за межами населеного пункту на території Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позову вказано, що рішенням Чемужівської сільської ради 30 сесії V скликання від 17.09.2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» [PERSON] передано земельну ділянку, площею 0, 25 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] отримала державний акт серія ЯИ № 572134 від 22.06.2010 року на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого останній на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 6321786501:01:002:0100. Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївський лісгосп», наданого ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» земельна ділянка з кадастровим №6321786501:01:002:0100, розташована за адресою: [ADDRESS] , перетинається з землями ДП «Зміївський лісгосп», що підтверджується викопіюванням з лісовпорядного планшету станом на 2001 рік (матеріали базового лісовпорядкування 2001 року, дійсного на момент прийняття рішення Чемужівською с/р в 2009 році) встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївський лісгосп» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] та має площу перетину 0,25 га. Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївський лісгосп», наданого ДГ1 «Харківська державна лісовпорядна експедиція» земельна ділянка з кадастровим №6321786501:01:002:0100, розташована за адресою [ADDRESS] , перетинається з землями ДП «Зміївський лісгосп», що підтверджується технічним звітом станом на 2013 року (матеріали базового лісовпорядкування 2011 року, дійсного на момент первинного звернення до суду) встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївський лісгосп» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] та має площу перетину 0,2440 га. Так, вказана земельна ділянка фактично знаходиться на землях ДП «Зміївський лісгосп», а саме кв. 57 вид. 20 Чемужівського лісництва та перебуває у постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів базового лісовпорядкування 2001 року та базового лісовпорядкування 2011 року, які згідно п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Згідно довідки державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6 - зем) кв. 57 Чемужівського лісництва, в межах якого розташована спірна земельна ділянка з кадастровим № 6321786501:01:002:0100, має цільове призначення - землі лісогосподарського призначення, угіддя, правовий статус земельної ділянки - землі лісового призначення, користувач ДП «Зміївський лісгосп», форма власності - державна. Згідно планово - картографічних матеріалів, зазначена земельна ділянка представлена землями державної власності, землі лісогосподарського призначення, що перебувають у користуванні ДП «Зміївський лісгосп» за межами населеного пункту с. Чемужівка. Прийняття рішення Чемужівською сільською радою Змїївського району Харківської області від 17.09.2009 30 сесії V скликання «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» на земельну ділянку яка розташована за адресою: [ADDRESS] відбулося з порушенням ст. 38 Земельного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій", а саме не враховано наявний генеральний план с. Чемужівка. В подальшому, спірна земельна ділянка змінила власника, згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 26.05.2015 року № НАМ 916181, відповідно якого [PERSON] виступає в якості продавця, а [PERSON] виступає в якості покупця земельної ділянки з кадастровим №6321786501:01:002:0100, розташованої за адресою: [ADDRESS] , про що зроблено запис у книзі реєстрації державних актів № 011069100031. Відділом Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області за фактом укладання цивільно-правового договору купівлі - продажу від 26.05.2015 року № НАМ 916181 спірної земельної ділянки з кадастровим №6321786501:01:002:0100, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зроблено відповідну відмітку на державному акті про право власності ЯИ № 572134 від 22.06.2010 року та зареєстровано в поземельній книзі. Посилаючись на те, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними, позивач вказав на наявність законних підстав вимагати визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку ДП "Зміївське лісове господарство". Ухвалою від 08.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. 30.07.2019 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] вважає безпідставними та необґрунтованими. Передача земельної ділянки у власність [PERSON] відбувалася у встановленому законом порядку. Земельна ділянка не відносилася до земель лісогосподарського призначення і не перебувала у користуванні позивача. У користуванні позивача не перебуває жодних земель у межах населеного пункту, а його права на земельні ділянки можуть підтверджуватися планово-картографічними матеріалами лише щодо раніше наданих земель, однак рішення про надання земельних ділянок у користування позивача надано не було. [PERSON] є законним власником земельної ділянки та добросовісним набувачем. 30.07.2019 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченка А.Ю. надійшли пояснення на позовну заяву ДП "Зміївське лісове господарство", в яких зазначено, що посвідчений ним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 25 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за яким право власності перейшло до [PERSON] відповідає вимогам чинного законодавства. 05.08.2019 року від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій вона зазначила, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими, позивач пропустив трирічний строк позовної давності і питання про його поновлення не ставив. У судовому засіданні представник ДП "Зміївське лісове господарство" Литвин В.М. наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Представник Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області Пашко З.П. заперечувала проти заявлених вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, підтвердив викладене у відзиві. Належним чином повідомлена відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченко А.Ю. у своїх поясненнях просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Встановлено, що [PERSON] рішенням 30 сесії V скликання Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 17.09.2009 року було виділено земельну ділянку площею 0,25 га у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вищенаведеного рішення, [PERSON] отримала державний акт серія ЯИ № 572134 від 22.06.2010 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 6321786501:01:002:0100. За договором купівлі - продажу від 26.05.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Калініченком А.Ю., зареєстрованим в реєстрі за №789, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 632186501:01:002:0100, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки: 0,2500 га, а [PERSON] прийняла вказану земельну ділянку та сплатила за неї обумовлену в договорі грошову суму. Вищезазначені обставини встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.12.2016 року, то му у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 6 Земельного кодексу України (в редакції від 12.07.2000 року - на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Відповідно до ст. 17 цього ж Кодексу передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується із сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Відповідно до ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції від 12.07.2000 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, а також дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. До відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-83цс13, № 6-93цс13 від 23.10.2013 року. Крім того, такий самий по суті висновок міститься й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року (справа № 6-92цс13). Підставою позову позивач визначає належність спірної земельної ділянки в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування та згідно п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Однак, твердження позивача про те, що спірне, прийняте рішення Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області відносно земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», і змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування та фактичного переведення землі лісогосподарського призначення в землі житлової та господарської забудови, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються, зокрема, на землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів) та землі лісового фонду. Віднесення земель до категорії провадиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення. Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади, Верховної влади Автономної Республіки Крим, ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсних угод, щодо земельних ділянок, відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності, відповідно до Закону, громадян та юридичних осіб винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно зі ст. 55 ЗК України (ст. 76 ЗК України - в редакції від 12.07.2000 року) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесенні до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному Кодексу України. Водночас, в ч. 2 ст. 5 Лісового Кодексу України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Відтак, застосування норм земельного і лісового законодавства при визнанні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно будуватись на пріоритетності норм земельного законодавства, перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Право власності на землю гарантується. Частиною 1 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Положеннями статей 181-184, 202-204 Земельного Кодексу України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну та якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на землевпорядній документації. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державний земельний кадастр» картографічною основою Державного земельного кадастру є карти (плани), що складаються у формі і масштабі відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. А відповідно до ст. 13 вказаного Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, в тому числі сіл, а саме найменування, опис меж адміністративно-територіальної одиниці, площі земель в межах території, відомості про категорію земель, відомості про угіддя, відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель, відомості про болітування ґрунтів, повне найменування суміжників. Ці відомості відповідають існуючим характеристикам об`єктів в натурі (на місцевості). Як вбачається з технічного завдання № 1503 від 11.11.2009 року, наданого Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області та долученого до технічної документації зі складання Державного акту на право власності на земельну ділянку, ділянка, надана [PERSON] значилась розташованою на території Чемужівської сільської ради, а саме - с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, вул [ADDRESS] (а. с. 136-148). Технічна документація була погоджена Комунальним підприємством «Архітектурне бюро Зміївського району», Відділом містобудування та архітектури Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, а також Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області, в яких зокрема зазначено, що земельні ділянка розташована на території Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, конкретно - с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, вул . Горлова , 33 , її межі встановлені на місцевості та закріплені межовими знаками вірно, земельна ділянка не має обмеження, обтяження містобудівного характеру (а.с. 1136-148). Згідно з п. 2.4 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» перенесення в натурі (на місцевості) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив`язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Тобто, саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути можливих технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Таким чином, технічна документація зі складання Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] відповідає вимогам діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства. При таких даних, суд не може взяти до уваги доводи позивача про неправомірну передачу земель лісогосподарського призначення [PERSON] , як земель житлової та громадської забудови. Надані позивачем матеріали лісовпорядкування та викопіювання з лісовпорядного планшету, не підтверджують право користування ДП «Зміївське лісове господарство» спірною земельною ділянкою на час прийняття рішення Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області від 17.09.2009. Аналізуючи наведені факти, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності надання Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області земельної ділянки [PERSON] , що дає підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю. В свою чергу, суд не може погодитись з відповідачем [PERSON] про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. З аналізу ст. 256, ч. 3 ст. 267 ЦК України вбачається, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивуючи свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску строків позовної давності. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає можливості задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Зміївське лісове господарство». З урахуванням того, що вимоги про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу та зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку є похідними та підлягає вирішенню у разі задоволення зазначених вище вимог, суд не наводячи правових підстав, що регулюють порядок витребування земельної ділянки, приймає рішення про необхідність відмови у позові в цій частині.

Outcome: dismissed