Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

22.06.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 46, який розташований по вул. Томенка у с. Ярославка Шполянського району Черкаської області. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Томенка, 46, в с. Ярославка Шполянського району Черкаської області. 28 вересня 1999 року позивач одружився із [PERSON]. Відразу після нашого одруження [PERSON] зареєструвалася в будинку позивача як член його сімї, де і проживала разом з позивачем до 2002 року. У 2002 році сторони, не знайшовши між собою порозуміння, фактично припинили свої шлюбні відносини, після чого відповідач виїхав у невідомому напрямку, попередньо не знявшись з реєстрації по вул. Томенка, 46, в с. Ярославка, Шполянського району, Черкаської області. З тих пір відповідач у будинку не проживає. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку позивача, але не проживає в ньому, він створює позивачеві перешкоди, так як він не може оформити субсидію на тверде паливо, адже при оформленні субсидії враховується матеріальний стан всіх осіб, які зареєстровані в будинку. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 28.09.1999, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-СР №038374 від 28.09.1999, виданим Ярославською сільською радою Шполянського району Черкаської області, актовий запис №2 (а.с.7). Згідно з довідкою №105 від 31.05.2017, виданою виконавчим комітетом Ярославської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] зареєстрована в [INFO], в будинку [PERSON], але з 2002 року фактично не проживає за даною адресою (а.с.8). Відповідно до довідки №104 від 31.05.2017, виданої виконавчим комітетом Ярославської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] має такий склад сімї: дружина - [PERSON], (зареєстрована, але не проживає), співмешканка - [PERSON], син співмешканки - [PERSON] (зареєстрований , але не проживає), дочка співмешканки - [PERSON] (зареєстрована, але не проживає ) (а.с.9). Згідно з довідкою №177 від 11.10.2017, виданої виконавчим комітетом Ярославської сільської ради Шполянського району Черкаської області, за [PERSON] рахується будинок з по господарськими будівлями за адресою вул. М. Томенка, 46, с. Ярославка, Шполянського району, Черкаської області, на підставі даних погосподарської книги №1, особовий рахунок №0076-1. Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41,55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В розумінні житлового права входячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сімї є дружина наймача, їх діти і батьки. Як вказано в у листі Верховного Суду України разі від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» у разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2002 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України та ст. 72 ЖК УРСР\~втратив право на користування цим житлом.. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 64, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved