Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубас А.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 квітня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2846, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2010 року б/н у сумі 38801,89 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 8640,87 грн, проценти за користування кредитом у сумі 3734,79 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 24102,33 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 2323,90 грн. Позивач стверджував, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. З цих підстав [PERSON] просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 квітня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за №2846. Відповідачі АТ КБ "ПриватБанк" та приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. відзиви на позовну заяву [PERSON] до суду не подали. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя. Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубас А.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом з`ясовано, що 24 квітня 2017 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з заявою про вчинення виконавчого напису (а. с. 65-66). Цього ж дня приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2846, яким запропонував стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2010 року у сумі 38801,89 грн, у тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 8640,87 грн, проценти за користування кредитом у сумі 3734,79 грн, пеня за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 24102,33 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 2323,90 грн (а. с .64). Вирішуючи питання про правомірність дій приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. щодо вчинення ним виконавчого напису від 24 квітня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2846, суд виходить з такого. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна зробити такі висновки. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (cт. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Верховний Суд у постанові від 18 червня 2018 року у справі №199/183/17 та у постанові від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17-ц зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Виконавчий напис не може бути вчинений нотаріусом, якщо з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - більше одного року (ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). При цьому строк давності вчинення виконавчого напису не можна ототожнювати зі строком позовної давності. Позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). У разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що відповідно до ст. 18 ЦК України є самостійним (позасудовим) способом захисту порушеного права. Суд також звертає увагу, що жодною правовою нормою не передбачено можливість продовження строків вчинення нотаріусом виконавчих написів, що ще раз диференціює строк, встановлений ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", від строку позовної давності. Згідно з п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, стягувач подає нотаріусу: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. До заяви про вчинення виконавчого напису АТ КБ "ПриватБанк" було долучено заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У ній зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява-анкета разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а. с. 77). Проте АТ КБ "ПриватБанк" не надало приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А. ні Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, ні Тарифи, які згідно з положеннями анкети-заяви є складовою укладеного між банком [PERSON] кредитного договору. Відтак, усупереч п. 2 Переліку документів АТ КБ "ПриватБанк" не надало приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А. кредитний договір, що є необхідною умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім цього, суд звертає увагу на те, що надана банком нотаріусу заява-анкета з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також строку повернення кредиту (користування ним). Також суд зазначає, що у документах, долучених АТ КБ "ПриватБанк" до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса, відсутня засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Натомість АТ КБ "ПриватБанк" до заяви про вчинення виконавчого напису долучено розрахунок заборгованості боржника (а. с. 67-75). Однак приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., вчиняючи виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №2846, на ці обставини уваги не звернув. Наведене свідчить про те, що указана АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість [PERSON] не була безспірною, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов [PERSON] та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 квітня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за №2846. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України"(п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Проаналізувавши довідку-розрахунок №02 вартості наданої [PERSON] правничої допомоги, суд звертає увагу, що у цій довідці адвокатом Лісовським Р.А. невірно визначено тривалість судових засідань у справі, а відтак і розміру гонорару адвоката. Так, сукупна тривалість судових засідань у справі склала 9 хв (а. с. 54-55, 91-92, 103-104), отже витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з представництвом позивача у судових засіданнях, складають 250,38 грн (9 хв х (4173,00 грн х 40%) = 250,38 грн). Крім того, витрати позивача на послуги адвоката з усунення недоліків позовної заяви, поданої ним в інтересах [PERSON] на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, не були неминучими, а зазначені послуги є складовою послуги з складання адвокатом позовної заяви та її подання до суду. Таким чином, фактичні витрати на професійну правничу допомогу становлять 19560,78 грн (1489,20 грн + 4467,60 грн + 1669,20 грн + 3338,40 грн + 5007,60 грн + 1669,20 грн + 1669,20 грн + 250,38 грн = 19560,78 грн). Зважаючи на те, що відповідачі у судове засідання не прибули, клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подали, компенсації на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 19560,78 грн та судовий збір у сумі 704,80 грн. При цьому, судові витрати підлягають стягненню виключно з АТ КБ "ПриватБанк", оскільки саме стягувач є належним відповідачем у справах про оскарження виконавчого напису нотаріуса. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved