Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], виконавчого комітету Ялтинської міської ради, у якій просить визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 27 березня 2008 року №655 «Про затвердження рішення міжвідомчої комісії з реєстрації будівель та внутрішніх перепланувань [PERSON] за адресою: [ADDRESS]», усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов'язання [PERSON] провести за свій рахунок переобладнання, стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 1991 року. Відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] у зазначеному будинку. Рішенням Ялтинської міської ради від 18 листопада 1997 року для спільного обслуговування зазначеного будинку у постійне користування було надано земельну ділянку, загальною площею 0,1652 га. Рішенням Ялтинської міської ради від 15 жовтня 1990 року позивачу та [PERSON], спадкоємцем якого є [PERSON], було надано дозвіл на прибудову веранди з улаштуванням кухні, ванної та туалету. На підставі даного рішення та згідно проекту, позивачем були виконані всі необхідні будівельні роботи по будівництву веранди. Рішенням виконавчого комітету від 22 травня 1998 року було дозволено позивачу та [PERSON] виконати реконструкцію раніш збудованої веранди, відповідно до проектів. Позивач виконав реконструкцію, відповідно до проекту. Проте, [PERSON] реконструкцію не виконав, оскільки помер, а його спадкоємець [PERSON] провела реконструкцію з суттєвим відступленням від проекту, за що притягалась до адміністративної відповідальності. Не зважаючи на що, відповідач збудувала триповерхову прибудову. Оскільки фундамент та стіни першого поверху не були розраховані на таке навантаження, з часом стали відбуватись руйнування несучих конструкцій належної позивачу квартири. Проте, рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 27 березня 2008 року, було затверджено рішення міжвідомчої комісії,згідно якого [PERSON] надано дозвіл на реєстрацію приміщень. На думку позивача, зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки будівництво проводилось без відповідних погоджень з суттєвим відступленням від проекту. У зв'язку з чим, позивач звернулась з зазначеним позовом до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з тих самих підстав. Представник відповідача виконавчого комітету Ялтинської міської ради у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений. Надав суду заперечення проти позову, згідно яких позовні вимоги не визнав, зазначив, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до діючого законодавства та у межах повноважень виконавчого комітету . Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що рішення виконавчого комітету міської ради було прийняте законно, на підставі відповідних погоджень. Відповідач здійснив прибудову, а не здійснив самовільне будівництво. Належних доказів того, що прибудова порушує права позивача суду надано не було. Крім того, на теперішній час, спірні приміщення вже зареєстровані у встановленому законом порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не надав. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 1991 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 1991 року, реєстровий №2547, [PERSON], після смерті [PERSON], належить квартира [ADDRESS] (а.с.34). Рішенням Ялтинської міської ради від 18 листопада 1997 року для спільного обслуговування зазначеного будинку у постійне користування було надано земельну ділянку, загальною площею 0,1652 га, що підтверджується державними актами на право постійного користування землею ІV-КМ №002320 та ІV-КМ №009536 (а.с.8,31). Рішенням виконавчого комітету від 22 травня 1998 року №160 (41) було дозволено позивачу та [PERSON] виконати реконструкцію веранд, з улаштуванням на них туалетів та ванн [ADDRESS] (а.с.74). На виконання зазначеного рішення від 22 травня 1998 року, сторони провели відповідні реконструкції згідно проектів. В силу частини 1 ст. 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим комітетом місцевої ради є колегіальний орган, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. За змістом ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчого комітету належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження у галузі житлово-комунального господарства, зокрема: повноваження зі сприяння розширенню житлового будівництва, надання особам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Відповідно до ч. 1 пункту б ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: делеговані повноваження: прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку та у випадках, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 53 та частини 6 ст. 59 цього Закону основною формою роботи виконавчого комітету місцевої ради є його засідання. Акти виконавчого комітету ухвалюються у формі рішень. Акт державного чи іншого органу (в тому числі, органу місцевого самоврядування) - це юридична форма результату вираження його волі, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та поширює свою чинність на певний час, територію і коло суб'єктів. Рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 27 березня 2008 року №655 , затверджено рішення міжвідомчої комісії з реєстрації будівель та внутрішніх перепланувань [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Положення частини 1 статті 376 ЦК України дають підстави для висновку, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво об'єкту нерухомого майна на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, здійснене без належного дозволу чи проекту, або з порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до норми частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Наведена норма закону передбачає три окремі підстави для визнання будівництва самочинним та відповідні правові наслідки для особи, яка його здійснила. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2013 року на квартиру [ADDRESS],загальною площею 230,7 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м., балконом літ.а11 площею 21,2 кв.м.. Таким чином, на час розгляду справи в суді, за відповідачем [PERSON] зареєстровано на праві власності спірне приміщення, що спростовує твердження позивача про відсутність правової реєстрації майна та можливість застосування наслідків самочинного будівництва. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що відповідно до висновку експертного дослідження № 233 від 29 листопада 2013 року (а.с.114-127), вірогідною причиною появи тріщин у приміщеннях квартири [NUMBER] та на зовнішніх стінах квартири [ADDRESS] може бути ведення будівельних робіт поблизу цих конструкцій, які викликають певні впливи та деформації на вже існуючі конструкції. Однією з таких причин може бути ведення будівельних робіт з реконструкції квартири [ADDRESS], що створює додаткове навантаження на існуючі несучі стіни. Таким чином, експертним дослідженням встановлена лише вірогідність завдання шкоди майну позивача через ведення будівельних робіт. Тому встановити достовірно причину руйнування несучих конструкцій належної позивачу квартири, на теперішній час неможливо, що підтвердив у судовому засіданні експерт [PERSON]. Згідно роз'ясненням, які містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" про те, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питаннята їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Частиною 6 статті 147 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. Стаття 212 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом із тим доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України). Проаналізувавши наведений висновок експерта, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що висновки експерта носять характер припущень та не містять чіткої відповіді щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачки по проведенню будівельних робіт та проявом дефектів та пошкоджень в квартирі позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed