Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У зв'язку з тим, що 20 листопада 2015 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" поза торговельними та офісними приміщеннями було укладено договір фінансового лізингу № 003219, за яким він сплатив на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 35000 грн. 00 коп. за товар, а саме: сільськогосподарську техніку, 01 грудня 2015 року він письмово звернувся до відповідача із заявою про розірвання вказаного договору та повернення сплачених за договором коштів, проте відповідач своїм листом від 16 грудня 2015 року відмовився задовольняти його прохання, позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача грошові кошти сплачені за договором фінансового лізингу. Позивач [PERSON] і його представник, адвокат [PERSON], з'явилися в судове засідання 05.04.2016 року і позовні вимоги підтримали. Потім позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник позивача, адвокат [PERSON], в судове засідання також не з'явився. Обидва вони подали до суду одну заяву (підписана заява обома) про слухання справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують і просять позов задоволити. Представник відповідача, ТОВ "Лізингова компанія "Еталон," в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Від директора ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просить слухати справу у відсутності їх представника, зазначає, що договір фінансового лізингу був укладений у письмовій формі і підписаний позивачем добровільно, тому для нього були відомі всі істотні умови договору. Такий договір не був укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, а тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 20 листопада 2015 року між [PERSON] та представником ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу № 003219, відповідно до якого відповідач мав передати йому в лізинг трактор марки "МТЗ 622". В зв'язку із цим позивачем на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було сплачено 35000 грн., про що свідчить копія квитанції № 14663597 від 20 листопада 2015 року. 01 грудня 2015 року [PERSON] направив відповідачу лист, яким повідомив останнього про розірвання вищевказаного договору і просив повернути сплачені ним за договором кошти. Із листа ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" від 16 грудня 2015 року № 1757 вбачається, що [PERSON] було відмовлено в поверненні грошових коштів, сплачених у зв'язку із укладенням договору лізингу № 003219 з підстав того, що згідно ст.12 п.12.12. вказаного договору у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання Акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія з організацію даного договору лізингоодержувачу не повертаються. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених законом, зокрема про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 і 4 ст.12 Закону України "Про захист прав споживачів" закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що п.12.12. договору фінансового лізингу на підставі якого відповідач відмовив позивачу у поверненні грошових коштів, коли той у 14 денний строк повідомив його про розірвання договору і наполягав на поверненні грошових коштів, не відповідає положенням ч.3 ст.12 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки обмежує права позивача, які йому гарантовані законом, а тому є нікчемним в тій частині, що суперечить положенням наведеної правової норми. У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було безпідставно відмовлено позивачу у поверненні грошових коштів, сплачених ним у зв'язку із укладенням договору лізингу, чим порушено права позивача, за захистом яких спрямоване його звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення і сума коштів, сплачених за договором лізингу, підлягає стягненню. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову до суду відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів."

Outcome: approved