Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати недійсним договір найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду на кімнату [ADDRESS] від 07.03.2008 року, який укладено між Будинкоуправлінням 1 Житомирської КЕЧ району МО України та [PERSON] ; -визнати недійсним договір найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду на кімнату [ADDRESS] від 03.07.2008 року, який укладено між Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району МО України та [PERSON] ; -визнати недійсним договір від 01.07.2010 року піднайму житла в будинку державного і комунального житлового фонду на кімнату [ADDRESS] , укладеного між Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району МО України, [PERSON] та [PERSON] ; -визнати недійсним ордер на вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , виданий начальником КЕВ м. Житомир 30 липня 2009 року, -визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Житомирської міської ради від 06.06.2012 року № 224 в частині погодження реконструкції кімнати [ADDRESS] з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень для наймача [PERSON] на підставі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту, виконаного ПП «Здобуток-П»; - усунути перешкоди у користуванні позивачем допоміжними приміщеннями за номерами 23, 24, 25, 26 в житловому будинку по [ADDRESS] , згідно поетажного плану шляхом зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] звільните вказані допоміжні приміщення; - визнати незаконною реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У позові [PERSON] вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідачів щодо переобладнання допоміжних приміщень, а саме душової, роздягальні та коридору він позбавлений законної можливості користуватись ними, оскільки інших приміщень для забезпечення нормальної життєдіяльності в будинку немає. Позов обґрунтовано тим, що на підставі ордеру № 20 на жиле приміщення, виданого начальником КЕВ м. Житомира, позивач, як військовослужбовець Збройних Сил України, разом з дружиною був вселений в кімнату [ADDRESS] . Для забезпечення нормальної життєдіяльності мешканців гуртожитку на\~ першому поверсі знаходяться допоміжні приміщення, які складаються з душової, роздягальні та коридору. Дані допоміжні приміщення позначені на поетажному плані будинку під номерами 23, 24, 25, 26, та спільно використовувались мешканцями для забезпечення своїх побутових потреб. Позивачу стало відомо , що між Будинкоуправлінням № 1 Житомирської КЕЧ району та [PERSON] 17.03.2008 року було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно якого [PERSON] надано у безстрокове користування житло в гуртожитку по [ADDRESS] , у вигляді кімнати № 95, площею 12,4 кв.м. Фактично у безстрокове користування [PERSON] було надано допоміжне приміщення душової кімнати, позначеної на поетажному плані будинку під номером 26. 03.07.2009 року між [PERSON] та Будинкоуправлінням № 3 Житомирської КЕЧ району був укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, яким [PERSON] у безстрокове користування було надано кімнату № 95 площею 30,46 кв.м., а фактично вищезгадані допоміжні нежитлові приміщення під номерами 23, 24, 25, 26. 01.07.2010 року між [PERSON] , Будинкоуправлінням № 3 Житомирської КЕЧ району та [PERSON] був укладений договір піднайму житла в будинках державного і комунального житлового фонду згідно якого [PERSON] було надано у безстрокове користування житлову квартиру [ADDRESS] , площею 23,2 кв. м. Водночас, надане [PERSON] приміщення становить допоміжні приміщення позначені на поетажному плані будинку під номерами 25 та 26. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~30.07.2009 року начальник КЕВ м. Житомира видав [PERSON] ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, площею 22,4 кв.м. Проте, вказаний ордер на вселення був виданий відповідачу на не існуючу житлову площу, а на вищевказані нежитлові допоміжні приміщення душової, роздягальні та коридору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В подальшому рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 червня 2012 № 224 було погоджено реконструкцію кімнати [ADDRESS] , з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень для наймача [PERSON] . Крім того, позивач зазначає, що при укладенні спірного договору найму у [PERSON] був відсутній ордер на вселення та спірний договір не був належним чином засвідчений, у відповідності до вимог чинного законодавства. Укладення договорів найму на нежитлові приміщення в будинку, як і вселення [PERSON] у зазначені допоміжні приміщення без спеціального ордеру суперечить нормам законодавства, при цьому порушуючи права мешканців житлового будинку, тому такі договори найму від 17.03.2008 року та від 03.07.2009 року як і договір піднайму 01.07.2010 року мають бути визнані недійсними в судовому порядку. Крім того, на момент укладення договорів найму та вселення до спірного приміщення [PERSON] не відносилась до військовослужбовців ЗСУ, а з 28.11.2008 року була звільнена з роботи двірника Будинкоуправління № 1 Житомирської КЕЧ району, тому надання їй житлової площі у гуртожитку Збройних Сил України, є неправомірним. На думку позивача рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.06.2012 № 224 є незаконним, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення позивач участі не брав та його не попереджали про розгляд такого питання, а Виконавчим комітетом Житомирської міської ради було залишено поза увагою те, що позивач, як мешканець першого поверху житлового будинку, не надавав згоди на перепланування та використання місць загального користування у будинку [ADDRESS] . 07.03.2017 року до суду надійшло заперечення від представника відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира Жидецької Г.В., у якому зазначено, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира проти позову заперечує, оскільки до усіх правочинів, які [PERSON] оспорює в своїй позовній заяві та просить визнати недійними застосовується позовна давність строком у три роки, яка вже сплила, а його посилання на ст. 268 ЦК України є безпідставним. Крім того, статтею 59 Житлового Кодексу встановлено, що ордер визнається недійсним протягом трьох років з моменту його видачі. (т. 1, а.с. 42) 20.02.2017 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшло заперечення на позов, у якому представник відповідача зазначив, що передбачені законодавством підстави для визнання недійсними оспорюваних правочинів відсутні. Приміщення №24, 25, 26 відповідають держаним будівельним нормам, які ставляться до житлових приміщень та згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 16.08.2011р. № 281 відповідають вимогам діючого санітарного законодавства. Згідно листа №1104 від 19.05.11р. відділу з питань наглядово-профілактичної діяльності Житомирського міського управління УМНС України в Житомирській області можливість використання зазначених приміщень під однокімнатну квартиру не заперечується. Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту по\~ [ADDRESS] ,\~встановлено їх\~відповідність вимогам\~надійної і\~безпечної експлуатації.\~Також,\~у разі\~припинення дії\~договору найму\~також припиняється\~дія договору\~піднайму,\~отже вимога\~про визнання\~недійсним договору\~піднайму є\~похідною та\~окремого розгляду\~не потребує.\~ [PERSON] ,\~як наймач\~житла,\~скористалася своїм\~правом на\~переобладнання і\~перепланування житлових\~і підсобних\~приміщень з\~дозволу власника\~приміщення.\~Посилання позивача\~на те,\~що [PERSON] \~шляхом зайняття\~підсобних приміщень\~порушила його\~права на\~користування такими\~приміщеннями,\~не відповідають\~дійсності,\~оскільки спірні\~приміщення тривалий\~час за\~призначенням не\~використовувалися.\~Також представник\~відповідача зазначає,\~що посилання\~позивача на\~норми ЦК\~України щодо\~обов`язкового\~нотаріального посвідчення\~договору найму\~житла у\~даному випадку\~є безпідставними,\~оскільки об`єктом\~найму є\~житло державного\~житлового фонду,\~тому у\~даному випадку\~застосовуються норми\~ЖК України. Посилання позивача\~на відсутність\~у відповідача\~на момент\~укладення договору\~найму відповідного\~ордеру не\~відповідає дійсності,\~оскільки підставою\~для вселення\~ [PERSON] \~був виданий\~КЕВ м.\~Житомира дозвіл\~від 11.03.2008\~року \~№ 873\~про надання\~жилої площі\~та реєстрації\~її за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~згідно її\~заяви від\~06.03.2008\~року про\~надання їй\~кімнати в\~гуртожитку у\~зв`язку з\~трудовими відносинами.\~Такі дозволи\~вважалися спеціальним\~ордером встановленого\~зразка,\~загальноприйнятого в\~діяльності КЕВ\~при вирішенні\~питань надання\~жилої площі\~в гуртожитках.\~Представник відповідача\~вказує,\~що у\~зв`язку з\~тим,\~що спірні\~допоміжні приміщення\~загального користування\~не використовувалися\~мешканцями за\~цільовим призначенням,\~з 1999\~року і\~до середини\~2009\~року використовувалися\~окремими мешканцями\~на свій\~розсуд під\~комори для\~зберігання особистих\~речей,\~а приміщення\~душової №26\~з 01.12.2006\~року вже\~використовувалося як\~житлове, необхідності в отриманні дозволу на реконструкцію нежитлових приміщень у житлові не було, тому що ніяким чином не погіршувало умови експлуатації будинку і проживання всіх або окремих громадян в плані використання спірних приміщень за цільовим призначенням. Стосовно посилань позивача на те, що він не брав участі у прийнятті виконкомом рішення №224 від 06.06.2012 року і не попереджався про розгляд даного питання, то такого чинним законодавством не передбачено, тому підстав для скасування рішення виконкому №224 від 06.06.2012р. не вбачається. Також представник відповідача зазначає, що згідно ст. 59 ЖКУ, вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі, а тому вимога позивача про визнання ордера на вселення недійсним задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. (т. 1, а.с. 54-60) 27.05.2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив, який за змістом аналогічний запереченню від 20.02.2017 року. (т. 2, а.с. 106-113) Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира Міністерства оборони України у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] , який просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав (т. 2, а.с. 1). Інші учасники справи у судове засідання не з`являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] був виданий КЕВ м. Житомира ордер №20 , без дати, про право на зайняття житлового приміщення жилою площею 17,3 кв.м, яке складається з 1 кімнати за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с. 7), аналогічний ордер міститься на а.с. 236 в томі 1 про те є зазначеною дата видачі 21.08.2009 року . Зі змісту паспорта [PERSON] , останній зареєстрований за вказаною адресою 26.04.2002 року( Т.1а.с. 6) [PERSON] виданий КЕВ м. Житомира дозвіл від 11.03.2008р. №873 про надання жилої площі та реєстрації її за адресою: [ADDRESS] , згідно її заяви від 06.03.2008р. про надання їй кімнати в гуртожитку у зв`язку з трудовими відносинами. (а.с. 83). 17.03.2008 року між Будинкоуправлінням №1 Житомирської КЕЧ району в особі керівника Закшевського О.С., та [PERSON] укладено договір найму житла у будинках державного і комунального житлового фонду, за умовами якого [PERSON] та членам її родини надано у безстрокове користування житло у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що складається із 1 кімнати житловою площею 12,4 кв.м., у тому числі: загальної кухні площею 11,1 кв.м., постірочної ванної кімнати площею 12,7 кв.м., санітарного вузла площею 9,9 кв.м., коридору площею 8,06 кв.м. (т. 1 а.с. 61-62) Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , видано довідку № 28 від 29.07.2009 року у тому, що до загальної площі квартири було додано 10,8 м.кв., згідно дозволу ТВО начальника КЕВ м. Житомира Ткаченка Р.В. від 01.07.2009 року. 03.07.2009 року між Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району в особі керівника Закшевського О.С., та [PERSON] укладено договір найму житла у будинках державного і комунального житлового фонду №128, за умовами якого [PERSON] та членам її родини [PERSON] надано у безстрокове користування житло у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,46 кв.м., що складається із 1 кімнати житловою площею 22,4 кв.м., коридору площею 8,06 кв.м. (т. 1 а.с. 63-64) 30.07.2009 року [PERSON] видано ордер на жиле приміщення № 2 на право зайняття жилого приміщення площею 22,40 кв.м., яке складається із 1 кімнати, за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 43, 86) 01.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір піднайму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, за умовами якого наймач [PERSON] надає піднаймачу [PERSON] у безстрокове користування житло на період його збереження за тимчасово відсутнім наймачем, за адресою: [ADDRESS] , що складається з двох кімнат житловою площею 23,2 кв.м. (т. 1 а.с. 74) У\~статті 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною другою статті 810 ЦК України передбачено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом. Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Таким чином, відносини, які виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативними актами житлового законодавства (частина перша статті 3 ЖК Української РСР). Відповідно до вимог\~статті 128 ЖК Української РСР\~жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Стаття 129 ЖК Української РСР\~передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Пунктом 8 розділу I Положення про гуртожитки, затвердженого\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27 квітня 2015 № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 липня 2015 року № 778/27223 визначено, що жила площа в гуртожитках надається відповідно до\~статті 128 Житлового кодексу Української РСР\~незалежно від черговості, наявності пільг тощо. Організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями визначена\~наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, яким затверджено Інструкцію про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція). Так, пунктом 5.2. Інструкції визначено, що жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням КЕВ (КЕЧ) району за клопотанням командира військової частини. Список розподілу жилої площі в гуртожитку затверджується начальником гарнізону. Для прийняття рішення про надання жилої площі в гуртожитку командиром (начальником) військової частини подається клопотання начальнику КЕВ (КЕЧ) району на підставі рапорту про надання жилої площі в гуртожитку, зареєстрованого в журналі реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання жилої площі в гуртожитках і місць у спеціально пристосованих казармах та заяв працівників щодо надання жилої площі в гуртожитках, який ведеться у військовій частині. Пунктом 5.3. Інструкції визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку (далі - Спеціальний ордер), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Спеціальний ордер видається не пізніше ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення. Відповідно до пункту 1 розділу II Положення про гуртожитки вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до\~статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Статтями 58, 59 ЖК Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Отже, ордер на жиле приміщення визнається судом недійсним у випадку, коли при вирішенні питання про надання жилого приміщення мали місце: неправомірні дії службових осіб; було порушено порядок та умови їх надання і такий позов заявлений до суду не пізніше трьох років з дня видачі ордера. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був виданий КЕВ м. Житомира дозвіл від 11.03.2008р. № 873 про надання жилої площі та реєстрації її за адресою: [ADDRESS] , згідно її заяви від 06.03.2008р. про надання їй кімнати в гуртожитку у зв`язку з трудовими відносинами. (а.с. 83). На підставі вказаного дозволу між Будинкоуправління [ADDRESS] та [PERSON] було укладені спірні договори найму житла від 17.03.2008 року та від 03.07.2009 року. Таким чином, відповідач [PERSON] вселилася у кімнату в гуртожитку з відома та на підставі рішення власника та тривалий час проживає в квартирі. Відсутність ордера на вселення у жиле приміщення само по собі не є підставою для висновку, що [PERSON] неправомірно займає спірне жиле приміщення, правомірність користування [PERSON] спірним житлом власником будинку не оспорюється. 27.05.2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності оскільки з дати видачі спірного ордеру 30.07.2009 року до заявлення позивачем вимоги 17.11.2016 року сплинув відрізок часу в сім років та три з половиною місяці. На підставі чого представник просив відмовити в задоволенні позову (т. 2, а.с. 119). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З чого слідує, що вимогу про визнання ордера недійсним заявлено до суду 17.11.2016 року після спливу строку, встановленого законодавством для звернення до суду за захистом порушеного права, а саме після спливу трьох років з дня його видачі. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] вселилася до спірного житлового приміщення на підставі виданого 30.07.2009 року ордеру, як на законній підставі, обґрунтованих доводів для визнання вказаного ордеру недійсним, відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЖК Української РСР, судом не встановлено, а тому заявлена вимога до задоволення не підлягає. Встановлено, що [PERSON] згідно дозволу КЕВ м. Житомира від 11.03.2008р. №873 надано жилу площу за адресою: [ADDRESS] , а згідно договору найму житла у будинках державного і комунального житлового фонду від 17.03.2008 року, який укладено між Будинкоуправлінням №1 Житомирської КЕЧ району та [PERSON] , розмір наданої житлової площі становив 12,4 м.кв., та згідно довідки Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ № 28 від 29.07.2009 року до загальної площі квартири було додано 10,8 м.кв. А [PERSON] видано ордер на вселення до вказаної квартири, у якому площа зазначена у розмірі 22,40 кв.м. Згідно витягу із технічного паспорта на перший поверх будинку за адресою: [ADDRESS] , приміщення, які на плані позначені № 23, 24, 25, 26 є коридором, роздягальнею та душовими відповідно. (т. 1 а.с. 8, 76-77) Відповідно до листа № 1104 від 19.05.2011 року, який надіслано Відділом з питань наглядово-профілактичної діяльності Житомирського міського управління з питань наглядово-профілактичної діяльності УМНС України в Житомирській області на ім`я [PERSON] , відділ з питань наглядово-профілактичної діяльності не заперечує проти використання переобладнаних підсобних приміщень під однокімнатну квартиру по [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 66) 16.08.2011 року Державною санітарно-епідеміологічною станцією м. Житомира надано висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 281, по об`єкту ЕПП «Переобладнання підсобних приміщень під однокімнатну квартиру в житловому будинку по [ADDRESS] », згідно якого об`єкт експертизи відповідає встановленим медичним критеріям безпеки\\показникам: ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. основні положення". Приміщення, які передбачено переобладнати під однокімнатну житлову квартиру, яка знаходиться на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку. Загальна площа- 34,43 кв.м. Житлова -18,50 кв.м. До складу квартири входить: кімната -18,5 кв.м; кухня-7,0 кв.м.; коридор-6,13 кв.м.; ванна кімната-3,8 кв.м. За результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи (ЕПП "Переобладнання підсобних приміщень під однокімнатну квартиру в житловому будинку по [ADDRESS] "), за наданим заявником зразком відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і за умови дотримання вимог цього висновку може бути використаний в заявленій сфері застосування. (т. 1 а.с. 65) У травні 2012 року ПП «Здобуток ІІ» в особі відповідальних фахівців [PERSON] головного інженера проекту, та [PERSON] головного конструктора, складено звіт № 114.2012 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту підсобних приміщень в житловому будинку по [ADDRESS] , та зроблено висновок про те, що за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: підсобних приміщень житлового будинку по [ADDRESS] , що належать [PERSON] , згідно технічного паспорту зі слідуючими техніко-економічними показниками: будівельний об`єм підсобних приміщень - 124,65 м.кв., загальна площа підсобних приміщень - 34,43м.кв., площа забудови підсобних приміщень - 49.86 м.кв., житлова площа підсобних приміщень - 18.50 м.кв. Встановлено їх відповідність вимогам надійної і безпечної експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації, а також можливості перепланування під однокімнатну квартиру (т. 1 а.с. 67-71). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 224 від 06.06.2012 року погоджено реконструкцію Квартиро - експлуатаційному відділу м. Житомира Міністерства Оборони України - кімнати № 95 в житловому будинку [ADDRESS] з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень для наймача [PERSON] , на підставі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту, виконаного приватним підприємством «Здобуток - ІІ» за № 114.2012. Всі роботи, що пов`язані з реконструкцією, виконати за рахунок квартиронаймача (т. 1 а.с. 75). Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно тривалий час на законних підставах користуються нежилими приміщеннями, які згодом, з дозволу балансоутримувача та за кошти [PERSON] було переведено у житлове і вказані особи продовжили в ньому проживати, утримуючи його належним чином. Позивачем не доведено порушення відповідачами його прав на користування загальними приміщеннями, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема із листа КЕВ м. Житомира від 05.03.2014 року (т. 1 а.с. 82) та акту обстеження допоміжних приміщень загального в житловому будинку по [ADDRESS] на предмет законності їх використання за цільовим призначенням від 07.12.2016 року, який складено комісією у складі: начальника БУ-3, працівника ЗСУ [PERSON] , інженера по ремонту БУ-3, працівника ЗСУ [PERSON] , техніка БУ-3, працівника ЗСУ [PERSON] , тесляра БУ-3, працівника ЗСУ [PERSON] , прибиральниці БУ-3, працівника ЗСУ Філіної Г.О. (т. 1 а.с. 91), за результатами проведеного обстеження встановлено: спірні допоміжні приміщення коридору №23, роздягальні №24, душової №25 та душової №26 (номери та цільове призначення вказані згідно даних інвентаризаційної справи №17336, виготовленої КП "Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі - БТІ)) за цільовим призначенням мешканцями не використовуються. Використання спірних допоміжних приміщень за цільовим призначенням припинено з 1999 року у зв`язку з припиненням гарячого водопостачання у м. Житомирі згідно відповідного рішення органу місцевого самоврядування. До теперішнього часу спірні приміщення використовувалися окремими мешканцями на свій розсуд. Також не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами посилання позивача на незаконність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 224 від 06.06.2012 року з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 18 ЖК УРСР, виконавчі комітети місцевих рад на території своєї компетенції здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством, здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад. Підпунктом 3 пункту б частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищ. Проте на даний час чинний Житловий Кодекс не передбачає правового регулювання переведення нежилого приміщення в жиле. Разом з тим, органи місцевого самоврядування не позбавлені права вирішувати питання щодо переводу нежилих приміщень в жилі відповідно до затвердженого виконавчим комітетом порядку переводу. Процедура переведення нежитлового приміщення в житлове здійснюється в порядку, встановленому місцевою владою, так як саме органи місцевого самоврядування уповноважені вирішувати це питання. Позивачем не обґрунтовано, у чому полягає незаконність рішення виконкому Житомирської міської ради від 06.06.2012 року № 224 в частині погодження реконструкції кімнати [ADDRESS] з розширенням за рахунок приєднання підсобних приміщень для наймача [PERSON] , а також не надано доказів того, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог законодавства, отже судом не встановлено підстав для його скасування. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки суд дійшов висновку про правомірність зайняття відповідачем [PERSON] спірних кімнат, тому вимога про визнання реєстрації її місця проживання за вказаною адресою безпідставною. Крім того, позивач [PERSON] не є а ні власником, а ні користувачем спірних кімнат, тому він не наділений правом звертатися до суду з такою вимогою. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~статтею 203 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення, невизнання або оспорювання житлового права особи є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (с. 76 ЦПК України). Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на законних підставах користуються житлом за адресою: [ADDRESS] , при цьому звертаючись до суду із позовом у зв`язку із порушенням житлових прав, позивач не довів, що відповідачами ці права порушені, доказів на підтвердження того, що спірні приміщення виділялись позивачу або були ним зайняті в матеріалах справи відсутні, оскільки спірні приміщення позивачу не належать та не перебували у його користуванні, тривалий час спірні приміщення взагалі не використовувалися за призначенням в тому числі позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання договорів недійсними є є безпідставним та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed