Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Прокуратури Миколаївської області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, в якому просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури грошові кошти в розмірі 220000,00 грн.; судові витрати [PERSON] , пов`язані з витратами на правову (правничу) допомогу в розмірі 11000,00 грн. покласти на державу Україна. В обгрунтування позову вказав, що 22.07.2016 року наказом № 406-к за підписом в.о. Глави ДААДУ (Укравтодор) його було незаконно зільнено з посади начальника САД у Миколаївській області. Незаконність звільнення була встановлена у справі № 488/2913/16-ц рішеннями Корабельного районного суду м. Миколаєва та апеляційної інстанції від 24.05.2017 року та 26.10.2017 року відповідно, якими було зобов`язано поновити [PERSON] на посаді. Не бажаючи виконувати рішення судів, керівництво Укравтодора, ігноруючи чисельні звернення [PERSON] , з метою компрометації основних доказів у цивільній справі, своєю заявою від 15.06.2017 року ініціювало внесення відомостей 01.07.2017 року Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області до ЄРДР № 12017150030002553 за фактом підробки документів за ст. 358 ч. 1 КК України. 05.02.2018 року слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Володіною В.В. було розпочато кримінальне провадження відносно [PERSON] за ознаками ст. 358 ч.4 КК України (ЄРДР за № 12018150020000464) за те, що [PERSON] під час розгляду Корабельним районним судом м. Миколаєва цивільної справи № 488/2913/16 використав завідомо підроблений листок непрацездатності. Справу прокурором Хоміком І.І. було об`єднано з розпочатим 01.07.2018 року кримінальним провадженням за ст. 358 ч. 1 КК України за єдиним № 12017150030002553, а постановою начальника СУ ГУНП від 06.02.2018 року розслідування доручено групі слідчих. 07.02.2018 року слідчим Володіною В.В. у кримінальному провадженні (ЄРДР за № 12017150030002553 від 01.07.2017 року), за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4 КК України, складено та погоджено з процесуальним керівником - прокурором Хоміком І.І. повідомлення про підозру [PERSON] , з яким його ознайомлено 08.02.2018 року. Під час досудового розслідування слідчими та прокурорами здійснювався збір інформації щодо особи [PERSON] , його зв`язків, стану його здоров`я, витребовувались його медична документація, допитувались в якості свідків лікарі та медичний персонал лікарні, хірурги, які робили йому оперативне втручання, отримувався тимчасовий доступ до його персональної інформації та документів, які містять охоронювану законом таємницю (інформація про стан здоров`я, проходження стаціонарного лікування, виконані медичні процедури, а також інформація про вхідні та вихідні дзвінки, здійснені з його власного мобільного телефону, абонентів, з ким [PERSON] контактував, його місцезнаходження, тощо). Крім того, [PERSON] двічі допитувався в якості підозрюваного слідчим. Згідно письмових вказівок прокурора у кримінальному провадженні щодо [PERSON] здійснювались слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання тимчасового доступу до матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до державних органів (Укравтодор, САД у Миколаївській області) щодо визнання наказу про його звільнення протиправним та поновлення на посаді начальника САД у Миколаївській області, а отримана слідчими та прокурорами інформація під час досудового розслідування в подальшому використовувалась державними органами під час апеляційного та касаційного оскарження рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/2913/16-ц від 24.05.2017 року. В подальшому обвинувальний акт відносно [PERSON] було направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва. Факти проведення досудового розслідування, притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, судовий розгляд кримінальної справи № 487/4615/18 неодноразово використовувались державними органами (Укравтодор, САД у Миколаївській області), з метою невиконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 488/2913/16-ц щодо поновлення [PERSON] на роботі, а також з метою зупинення провадження у цивільній справі під час касаційного оскарження зазначеного рішення суду, про що прямо йдеться у Постанові Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 488/2913/16-ц, яким касаційні скарги відповідачів залишені без задоволення. 30.07.2019 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва [PERSON] у кримінальній справі № 487/4615/18 повністю виправдано. 12.12.2019 року Миколаївський апеляційний суд своєю ухвалою апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.07.2019 року відносно [PERSON] , яким останнього було виправдано, залишив без змін. Ухвала набрала законної сили 12.12.2019 року, в касаційному порядку оскаржена не була. Посилаючись на ті обставини, що з 07.02.2018 року по 12.12.2019 року, або протягом 1 року 10 місяців 5 днів, органами досудового розслідування ГУНП в Миколаївській області за процесуального керівництва прокурорів прокуратури Миколаївської області його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, порушено його конституційні права, значна кількість осіб була ознайомлена з його особистою інформацією, яка є таємницею, що охороняється законом, а сам факт притягнення його до кримінальної відповідальності державні органи намагались використати в якості доказу та доводів в судах апеляційної та касаційної інстанції у цивільній справі за позовом [PERSON] , внаслідок чого він незаконно перебував під слідством та судом до моменту набуття законної сили виправдувальним вироком щодо нього та зазнав значних моральних страждань, які носили постійний та триваючий характер, відповідно тривають до цих пір, позивач просить позов задовольнити. 06.08.2020 року відкрито провадження у справі. 01.10.2020 року від Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Вказав, що при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити з часу незаконного перебування під слідством та судом, а також розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01.09.2020 року складає 5000 грн. (22*5000 + 835 грн. (сума за 5 днів)=110835 грн.). Вважає, що позивач у позовній заяві без належних на те підстав та обґрунтувань зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 220000,00 грн. При цьому позовна заява не містить жодних доводів чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди. 09.10.2020 року представник позивача - адвокат Коба В.Б. надав відповідь на відзив, в якому вказав, що позивач повністю погоджується з твердженням в частині визначення строків та застосування розміру мінімальної зарплати (оскільки, станом на день подання позову розмір мінімальної зарплати був меншим), проте не може погодитись з тим, що зазначений Прокуратурою Миколаївської області розмір моральної шкоди в сумі 110835 грн є остаточним. Діючим законодавством визначено його мінімальний розмір. Вказав, що Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях висловлював правову позицію, що "у будь-якому разі, норма частини третьої ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться, виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди". В тексті позовної заяви і доданих до неї доказах позивач детально обгрунтував чому він вважає 220000 грн. саме тим розміром, яким має бути компенсована завдана йому моральна шкода. 09.10.2020 року від Державної казначейської служби надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що відшкодування визначається з урахуванням доведеності позивачем завданої шкоди заявлених ним вимог та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості. Проте, позивачем не визначено, яку моральну шкоду було завдано, не надано належних доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, не надано доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань у позивача, в тому числі додаткових моральних страждань чи погіршення стану його здоров`я. Позивач не надав докази, що він був обмежений у вільному пересуванні, в тому числі виїзду за кордон. Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди є необгрунтованим та недоведеним, при розрахуванні розміру завданої позивачу шкоди має застосовуватись в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну особу, а не розміру мінімальної заробітної платні з посиланням на Закон № I774-VIII з 01.01.2017 року. Пояснив, що наділення органів Казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів. Крім того, зазначив, що в позовній заяві позивач оцінює розмір витрат на правничу допомогу на цей час в 11000,00 грн. та просить покласти їх на відповідачів, а в прохальній частині позову зазначає про покладення судових витрат, пов`язаних з витратами на правову (правничу) допомогу покласти на державу України, тому не зрозуміло, з кого саме необхідно стягувати судові витрати, пов`язані з витратами на правову (правничу) допомогу. Також, вказав, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 12.10.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби, в якій зазначено, що викладення відповідачем твердження, що при обрахуванні розміру завданої позивачу шкоди має застосовуватись в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму на одну особу, а не розміру мінімальної заробітної платні з посиланням на Закон № I774-VIII з 01.01.2017 року, є необгрунтованими, неспроможними та повністю протирічать позиції Верховного Суду. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203це15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується. Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є посадовим окладом, заробітною платою, а тому підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року до спірних правовідносин відсутні. Розмір мінімальної заробітної плати, що діяв на час подання позовної заяви - 31.07.2020 року, тобто в 2020 році, згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-ІХ від 14.11.2019 р. становив 4723, 00 грн. (в самій заяві було помилково зазначено такий розмір, як 4173 грн), проте через внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" відповідно до Закону № 822-1X від 25.08.2020 року, з 01.09.2020 року розмір мінімальної зарплати в Україні становить 5000,00 грн. Також пояснив, що позивачем в тексті позовної заяви чітко та докладно і вмотивовано зазначено, чому саме ДКС України залучено в якості співдповідача у справі. Зауважив, що в позові чітко зазначено та надано в його текстовій частині обсяг виконаних адвокатом робіт та тих робіт, які будуть виконані адвокатом до прийняття судом кінцевого рішення у справі, зазначив нормативно визначені підстави для саме такого розміру витрат на представника, який є епіврозмірним, реальним. Крім того, усі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, були підтверджені доказами, що були додані до позовної заяви. З приводу ненаправлення відповідачам копій додатків до позовної заяви, то [PERSON] , як позивача у справах такої категорії згідно положень ЦПК України звільнено від обов`язку надавати копії додатків для відповідачів. 16.10.2020 року Головне управління Національної поліції в Миколаївській області також надало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позивачем, крім загальних висловлювань в цивільному позові, не надано належних доказів у підтвердження спричинення йому моральної шкоди, не надано доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань. Тому, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 220 000 гривень є надуманим та визначений позивачем без урахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань. Також вказав, що в своєму позові [PERSON] зазначив суму, витрачену ним на правничу допомогу в сумі 11000 гривень згідно договору № 24/2020 про надання правової (правничої) допомоги, але не надав до ГУНП в Миколаївській області доказів про дійсні розрахунки. Вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 20.10.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Миколаївській області аналогічна за змістом відповіді на відзив Державної казначейської служби. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Коба В.Б. позов підтримав з огляду на позовні вимоги. Доповнив, що розмір мінімальної заробітної плати, що діяв на час подання позовної заяви 31.07.2020 року, тобто в 2020 році, згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" становив 4723,00 грн., проте через внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" відповідно до Закону № 822-1X від 25.08.2020 року, з 01.09.2020 року розмір мінімальної зарплати в Україні становив 5000.00 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" № 1082-1X від 15.12.2020 р. з 01.01.2021 року розмір мінімальної заробітної платні становить 6000.00 грн. На підставі викладеного просив врахувати діючий з 01.01.2021 року, станом на час розгляду справи, розмір мінімальної заробітної плати в Україні 6000,00 грн. в якості обгрунтування доводів позивача під час розрахунку нижньої встановленої законом межі розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди. Також просив врахувати письмові пояснення позивача, які надійшли до суду 01.02.2021 року, щодо підтвердження розміру його моральних страждань. Представник Прокуратури Миколаївської області в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого з урахуванням вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у розмірі 110835 грн. Відзив підтримав. Представник Головного управління Національної поліції в Миколаївській області просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Державної казначейської служби України у позові просив відмовити, з огляду на позицію, вказану у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 01.07.2017 року за заявою заступника голови Державного Агенства Автомобільних Доріг України "Укравтодор" внесено відомості Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області до ЄРДР за № 12017150030002553 за фактом підробки документів за ст. 358 ч. 1 КК України. 05.02.2018 року слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Володіною В.В. внесено відомості до ЄРДР за № 12018150020000464, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та розпочате досудове розлідування. 07.02.2018 року слідчим Володіною В.В. у кримінальному провадженні (ЄРДР за № 12017150030002553 від 01.07.2017 року), за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4 КК України, складено та погоджено з процесуальним керівником - прокурором Хоміком І.І. повідомлення про підозру [PERSON] , з яким його ознайомлено 08.02.2018 року. Постановою прокуратора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Хомік І.І. від 08.02.2018 року матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12017150030002553 та № 12018150020000464 об`єднано в одне провадження під № 12017150030002553. Досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні доручено СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області. В подальшому обвинувальний акт відносно [PERSON] було направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва. 30.07.2019 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва [PERSON] у кримінальній справі № 487/4615/18 визнано невинуватим. Суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях [PERSON] є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 12.12.2019 року Миколаївський апеляційний суд своєю ухвалою апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.07.2019 року відносно [PERSON] залишив без змін. Ухвала набрала законної сили 12.12.2019 року, в касаційному порядку оскаржена не була. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, прийшли до висновку щодо їх недостатності на підтвердження вини позивача у вчиненні ним інкримінованого злочину, а тому [PERSON] виправдано. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другоїстатті 16 ЦК України). Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню відповідно до положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). За частинами 5 та 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до вищезазначених норм закону, позивач має право на відшкодування спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди. Таке право позивача в судовому засіданні не заперечувалось відповідачами. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Мотивуючи заподіяну моральну шкоду, позивач зазначив, що органами досудового розслідування ГУНП в Миколаївській області за процесуального керівництва прокурорів прокуратури Миколаївської області його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, порушено його конституційні права, значна кількість осіб була ознайомлена з його особистою інформацією, яка є таємницею, що охороняється законом, а сам факт притягнення його до кримінальної відповідальності державні органи намагались використати в якості доказу та доводів в судах апеляційної та касаційної інстанції у цивільній справі за позовом [PERSON] , внаслідок чого він незаконно перебував під слідством та судом до моменту набуття законної сили виправдувальним вироком щодо нього та зазнав значних моральних страждань, які носили постійний та триваючий характер, відповідно тривають до цих пір. Крім того, позивач вказав, що посадовими особами Укравтодору сам факт розпочаття кримінального провадження відносно нього тривалий час використовувався задля обгрунтування своїх позицій в цивільних та адміністративних справах за його позовами, не виплаті йому середнього заробітку, не виконання рішень судів щодо його поновлення на посаді. Більше того, вказані протиправні дії стали підставою для розповсюдження Укравтодор та САД у Миколаївській області у електронних ЗМІ інформації, що поплюжила його чесне ім`я та ділову репутацію, внаслідок чого великій кількості користувачів стала доступна негативна інформація щодо нього. Вказана інформація також стала відома членам його родини, друзям та діловим партнерам, що вимусило позавача, достовірно знаючи про свою невинуватість, виправдовуватися перед ними, заспокоювати свою родину, витрачати надзусилля задля збереження спокою та свого психологічного стану. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. (ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" № 1082-1X від 15.12.2020 року з 01.01.2021 року розмір мінімальної заробітної платні становить 6000.00 грн. Таким чином, минимальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, за період з моменту складання відносно [PERSON] письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (07.02.2018 року) до набрання вироком суду законної сили (12.12.2019 року) становить 120000,00 грн. (6000,00 грн. х 22,17 міс.). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, мали інші негативні наслідки морального характеру, тому,виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що позивачем не вмотивовано заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 220000,00 грн., разом з тим суд вважає, що відшкодування в розмірі 120000,00 грн.відповідатиме розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суд знаходить їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем надано належні докази на підтвердження понесення ним вказаних витрат. еруючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial