Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

29.10.2018 позивач ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» звернулося до суду з позовом до [PERSON], ТОВ "Шепетівка Агро" про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позову вказують на те, що в 2008 році між ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» та [PERSON] укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 10 років. В 2016 році відповідач, у період чинності даного договору, уклала новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ "Шепетівка Агро". Вважає, що відповідач не мав права передачі належної йому земельної ділянки в оренду іншій юридичній особі, оскільки право її оренди до 2028 року, з урахуванням додатково укладеної угоди, належить позивачу. В звязку з наведеним просить позов задовольнити та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ "Шепетівка Агро". В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи до суду не зявилася. У поданій заяві просить проводити розгляд справи у її відсутність. Позов визнає та просить його задовольнити. Відповідач ТОВ "Шепетівка Агро", будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду явку представника не забезпечило, причин неявки не повідомило. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до копії державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №753419, виданого на підставі рішення Печиводської сільської ради від 08.02.200 №24, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,7 га на території Печиводської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.25). 05.09.2008 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горинь Агро» укладено договір оренди землі №753419 (далі - Договір), відповідно до якого Орендодавець ([PERSON]А.) надає, а Орендар (ТОВ «Горинь Агро») приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,7 га, розташовану на території Печиводської сільської ради строком на 10 років (а.с.20), що також підтверджується актом прийому передачі земельної ділянки в оренду від 08.07.2009 (а.с.23). Вказаний Договір 08.07.2009 був зареєстрований у встановленому законом порядку за №040876000082, що підтверджується листом міськрайонного управління Держгеокадастру в Славутському районі та м. Нетішині ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.09.2018, згідно якого станом на 01.01.2013 земельна ділянка з кадастровим номером 6823986600:03:022:0020 дійсно перебувала в оренді ТОВ «Горинь Агро» (а.с.22, 29). В подальшому 01.11.2017 до вказаного вище Договору між ТОВ «Горинь Агро» та [PERSON] укладено Додаткову угоду, відповідно до якої договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки продовжено до 04.09.2028 року (а.с.19). Водночас як видно з дослідженої судом копії Договору оренди земельної ділянки №200 від 25.03.2016, належну відповідачу земельну ділянку з кадастровим номером 6823986600:03:022:0020 вона передала в строкове платне користування на 10 років Товариству з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Агро», що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 23.10.2018 (а.с.28). Вважаючи, що правових підстав для передачі в оренду спірної земельної ділянки ТзОВ «Шепетівка Агро» не було, позивач звернувся до суду Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.215\~ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 4 статті 124 ЗК України, передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до вимог ч.2 ст.792\~ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Статтею 24\~Закону України\~"Про\~оренду землі" передбачено, що орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Одночасне існування двох договорів оренди одної земельної ділянки та їх державна реєстрація суперечить вимогам Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що [PERSON], уклавши в 2008 році з ТОВ «Горинь Агро» договір оренди належної їй земельної ділянки та продовживши його дію до 2028 року, безпідставно, в 2016 році уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки, передавши її в користування ТОВ «Шепетівка Агро». Крім того, суд враховує позицію [PERSON], висловлену в поданій до суду заяві, де вона позов визнає повністю та вказує, що вона була невірно проінформована представниками ТОВ «Шепетівка Агро» щодо договору оренди землі з ТОВ «Горинь Агро» та строку його дії, а тому і уклала 25.03.2016 з ТОВ «Шепетівка Агро» новий договір оренди землі. За таких обставин, суд вважає доведеними ті обставини, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, а тому, на підставі ч. 1 ст.\~215\~ЦК України має бути визнаний недійсним. Питання про стягнення судового збору вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved