Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем розірвала шлюб згідно рішення Рахівського районного суду Закарпатської області. Віфд їхнього спільного проживання народилося п"ятеро дітей, а саме дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем перебувають на її утриманні. Відповідач, який є батьком дітей, не виконує свого обов'язку стосовно матеріального утримання, коштів на забезпечення дітей не надає. Можливості самостійно належним чином утримувати дітей позивачка не має. Крім того, з 1 жовтня 2015 року дочка [PERSON] навчається на денній формі навчання в Старопольській вищій шкорлі (університет) в Кіелцах м.Луцьк. В зв'язку з чим просила винести рішення, яким стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до досягнення ним повноліття, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в сумі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох річного віку, у зв"язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, де поряд із первісними вимогами просить збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 1 листопада 2012 року, на утримання дітей: сина [PERSON], дочки [PERSON] та дочки [PERSON], встановивши їх в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, окремо на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи настанням безповоротних інфляційних процесів, вніслідок яких відбулося різке неодноразове підняття цін на товари харчування, в тому числі дитячого, збільшення цін на дитячий одяг, профілактичні ліки, послуги тощо, у зв"язку із чим значно збільшився розмір витрат, як на утримання дітей, так і на їх навчання. Враховуючи те, що платник аліментів, він же відповідач, на даний час не має постійного доходу (заробітку), його доходи є нерегулярними та мінливими, вважає за можливе та необхідне клопотати перед судом про стягнення з відповідача на її користь аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, ЗУ від 17 травня 2017 року №2037-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала частково, лише в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку, у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину просить відмовити, оскільки [PERSON] матеріально неспроможний, являється інвалідом третьої групи загального захворювання, має дохід у вигляді державної соціальної допомоги, інших доходів н має. Заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений між ними 1 серпня 1993 року у виконкомі Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №17. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №709/2340/2012 від 1 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Разом з цим з пояснень позивача встанолено, що подружжя після розірвання шлюбу, проживало у фактичних шлюбних відносинах. Від зареєстрованого шлюбу та надалі шлюбних відносин у [PERSON] та [PERSON] народилося п"ятеро дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], й відповідно до їх свідоцтв про народження відповідач являється їх батьком. Наразі діти перебувають на утриманні позивачки, відповідач, в порушення своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Діловецької сільської ради № 1299 від 2 червня 2017 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки. Найстарша дитина сторін, дочка [PERSON], [INFO] наразі являється повнолітньою та з 1 жовтня 2015 року студенткою Старопольської вищої школи (університет) м. Кіелце Республіки Польща, що знаходиться як філія в м. Луцьк, навчаючись на денній формі навчання, що стверджено відповідною довідкою від 26 квітня 2017 року. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, за загальним правилом, батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тобто, до 18 років. Проте, існують випадки, коли право на утримання мають також повнолітні діти, як це передбачено ст. 199 СК України. Підставою виникнення обов'язку батьків щодо утримання повнолітніх дітей в даному випадку є такий склад юридичних фактів: походження дітей, продовження повнолітніми дітьми навчання, потреба повнолітніх дітей у зв'язку з продовженням навчання в матеріальній допомозі, здатність батьків таку допомогу надавати. Сукупність цих фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання. У разі відсутності хоча б одного з наведених вище фактів аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. У випадку наявності зазначених підстав, батьки зобов'язані утримувати дитину, яка навчається, до досягнення нею 23 років. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Аналогічне роз'яснюється Постановою Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В теперішній час відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачці на навчання повнолітньої дочки. Згоди про участь кожного з батьків у витратах на утримання дитини сторони між собою не досягли. Позивач [PERSON] одна несе витрати на утримання повнолітньої дитини, сплачуючи за навчання суму 2400 польських злотих за рік, за проживання, харчування, одяг тощо. Відповідач, [PERSON], заперечуючи проти позову в частині стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини, надає докази, які вказують на його матеріальну неспроможність, зокрема акт обстеження матеріально-побутових умов, довідку Рахівської МСЕК від 13.03.2017 року про те, що являється інвалідом третьої групи загального захворювання з легкою фізичною працею та довідку УСЗН Рахівської РДА №1107 вівд 14.09.2017 року про отримання і розмір державної соціальної допомоги. Аналізуючи згадані докази відповідача, суд вважає їх не достатніми для позбавлення дитини права на утримання в період її навчання, та зважаючи на встановлену в судовому засіданні сукупність юридичних фактів, які утворюють юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання. Зокрема, якими є те, що [PERSON], [INFO], є дочкою відповідача [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], навчається у вищому навчальному закладі, форма її навчання денна, отже вона не взмозі мати самостійний заробіток, через постійну зайнятість у навчальному процесі і тому потребує матеріальної допомоги до отримання відповідної спеціальності у вищому навчальному закладі. При цьому, визначаючи такий юридичний факт, як здатність батьків таку допомогу надавати, відсутність якого у сукупності з іншими, виключає аліментне зобов"язання, суд виходить з пріоритетності матеріального становища дитини і батька, де останній являється працездатним, навіть будучи інвалідом третьої групи загального захворювання, відсутність роботи не є ознакою матеріальної неспроможності. На противагу цьому, повнолітня дитина, дочка [PERSON], обмежена у зв'язку з навчанням в можливості заробляти кошти для власного забезпечення. Про наявність потреби в матеріальній допомозі свідчить навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо, докази чого містяться в матеріалах справи. Таким чином, враховуючи насамперед інтереси дитини, її матеріальне благополуччя, прагнення отримати освіту, а також приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, який є працездатним, та виходячи із принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки, [PERSON] до закінчення нею навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до 23 річного віку, в сумі 1000 грн. щомісячно. З приводу позовних вимог про збільшення розміру аліментів, судом встановлено, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №709/2339/2012 від 1 листопада 2012 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей, сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Мотивом збільшення розміру стягуваних аліментів позивач зазначає настання безповоротних інфляційних процесів, за яких відбулося різке, неодноразове підняття цін на товари харчування, дитячий одяг, профілактичні ліки, послуги тощо, і відповідно значно збільшився розмір витрат, як на утримання дітей, так і на їх навчання. У зв"язку з чим просить збільшити розмір аліментів, визначивши їх в твердій грошовій сумі по 1000 гривень, щомісячно. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось з них. Позивач заявляючи збільшення розміру стягуваних аліментів, переходить фактично на зміну способу виконання батьками обов"язку утримувати дитину, передбачену ст. 181 СК України, тобто з частки доходу на тверду грошову суму, що не передбачено ст. 192 СК України, змістом якої є зміна розміру аліментів, зокрема збільшення чи зменшення в межах виду способу виконання аліментного обов"язку. Таким чином, позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого справа. Разом з цим, відповідно до змін, прийнятих Верховною радою України Законом України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017" мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що 1 листопада 2012 року рішенням суду було стягнуто з відповідача 1/ 2 частину заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], а на даний час мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд частково знаходить доведені обставини про зміну матеріального стану позивачки в сторону погіршення у зв'язку із змінами у законодавстві, у зв"язку з чим слід збільшити розмір аліментів які стягуються із [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] в користь [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS], на утримання сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Рахівського районного суду від 1 листопада 2012 року №709/2339/2012, встановивши їх в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дитині виховання, навчання, розвиток, приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, сина [PERSON], [INFO], а саме те, що він є малолітнім, не має доходу, матеріально-побутові умови задовільні, і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, інших утриманців не має, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина, в розмірі зазначеному позивачкою, а саме в сумі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ст. 182 СК України. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову, в даному випадку з 3 липня 2017 року. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень судових витрат. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial