Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. В судові засідання представник позивача не з'явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений належним чином. У наданому разом з позовом клопотанні представник ПАТ „Альфа-Банк" Остапенко Ю.Ю. просила розглянути дану цивільну справу у всіх судових засіданнях у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, при цьому позов підтримує і просить задовольнити його в повному обсязі (а.с.83). Згідно змісту позову 17.12.2012 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ „Альфа-Банк" укладено договір відступлення прав вимоги. За змістом п.2.1 даного договору ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" передає (відступає), а ПАТ „Альфа-Банк" приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" грошову винагороду визначену цим договором. Новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення на заставлене майно. Також 17.12.2012 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ „Альфа-Банк" укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення. Згідно умов цього договору Цедент зобов'язується передати цесіонарію договори забезпечення, а останній приймає та набуває права, що передаються, та зобов'язується прийняти договори забезпечення. 22.11.2007 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] уклали між собою кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 280 000 доларів США, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит та сплатити проценти за його користування. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання 22.11.2007 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] уклали між собою іпотечний договір, за змістом якого остання передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] та машиномісце [ADDRESS] Зі свого боку банк виконав умови кредитного договору, а позичальниця навпаки виконує його неналежним чином і станом на 1.11.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 2 065 497 грн.; по відсотках - 378 724 грн. 28 коп., також їй була нарахована пеня 155 грн. 36 коп. За таких обставин позивач просить звернути стягнення на вказані предмети іпотеки в рахунок погашення загальної заборгованості в розмірі 2 444 376 грн. 64 коп. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України „Про виконавче провадження", встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно 22.11.2007 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] уклали між собою кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 280 000 доларів США, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 2.3 кредитного договору визначено кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 21.11.2027 року, а п.2.4 кредитного договору передбачено погашення кредиту та процентів позичальником щомісяця у відповідності до графіку (додаток №1 до кредитного договору), який є невід'ємною частиною цього договору. 31.08.2009 року між сторонами було укладено договір №161 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, за п.2.7 якого передбачено сплату процентів за користування кредитом позичальником з 1.09.2009 року один раз на рік в останній робочий день січня-місяця за попередній рік. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7.10.2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було встановлено, що станом на 1.02.2014 року за [PERSON] рахується прострочена заборгованість на один день у розмірі 157 659 грн. 67 коп., яка складається із заборгованості сплати по тілу кредиту за січень 2014 року у розмірі 350 грн. та заборгованості зі сплати нарахованих відсотків за 2013 рік у розмірі 157 659 грн. 67 коп. Також при ухваленні вказаного рішення судом було встановлено не співмірність розміру заборгованості станом на 1.02.2014 року вартості предмету іпотеки. В даній позовній заяві розглядається заборгованість станом на 1.11.2014 року, яка тільки збільшилась по тілу кредиту до 3500 грн., а розмір заборгованості по відсоткам залишився не змінним, поскільки останній день сплати 30.01.2015 року за 2014 рік на день звернення до суду 3.12.2014 року ще не настав, а визначення заборгованості позивачем по відсоткам в розмірі 378 724 грн. 28 коп. є необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 22.11.2007 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] уклали між собою кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 280 000 доларів США, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит та сплатити проценти за його користування. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання 22.11.2007 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] уклали між собою іпотечний договір, за змістом якого остання передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] та машиномісце [ADDRESS] Пунктом 2.3 кредитного договору визначено кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 21.11.2027 року, а п.2.4 кредитного договору передбачено погашення кредиту та процентів позичальником щомісяця у відповідності до графіку (додаток №1 до кредитного договору), який є невід'ємною частиною цього договору. 31.08.2009 року між вказаними сторонами було укладено договір №161 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, за п.2.7 якого передбачено сплату процентів за користування кредитом позичальником з 1.09.2009 року один раз на рік в останній робочий день січня-місяця за попередній рік. У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом кредитного договору банк виконав його умови і надав кредитні кошти відповідачу. Вказані обставини не заперечувались учасниками процесу у судовому засіданні. Крім того, 17.12.2012 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ „Альфа-Банк" укладено договір відступлення прав вимоги. За змістом п.2.1 даного договору ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" передає (відступає), а ПАТ „Альфа-Банк" приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" грошову винагороду визначену цим договором. Новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення на заставлене майно. Також 17.12.2012 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ „Альфа-Банк" укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення. Згідно умов цього договору Цедент зобов'язується передати цесіонарію договори забезпечення, а останній приймає та набуває права, що передаються, та зобов'язується прийняти договори забезпечення. Згідно ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7.10.2014 року залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було встановлено, що станом на 1.02.2014 року за [PERSON] рахується прострочена заборгованість на один день у розмірі 157 659 грн. 67 коп., яка складається із заборгованості сплати по тілу кредиту за січень 2014 року у розмірі 350 грн. та заборгованості зі сплати нарахованих відсотків за 2013 рік у розмірі 157 659 грн. 67 коп. Також при ухваленні вказаного рішення судом було встановлено не співмірність розміру заборгованості станом на 1.02.2014 року вартості предмету іпотеки. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи заборгованість відповідача перед позивачем станом на 1.11.2014 року становить 3500 грн., що зазначено у графі №10 розрахунку, а сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом залишилась у тому ж розмірі 157 659 грн. 67 коп., поскільки останній день їх сплати 30.01.2015 року за 2014 рік на день звернення до суду 3.12.2014 року для відповідача ще не настав. За правилами ч.1, ст.33 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання , а також інших платежів. Як передбачено ч.1, ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як наголошує п.30 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад, при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За змістом ч.10, ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Таким чином, позивач необґрунтовано та безпідставно нарахував відповідачу станом на 1.11.2014 року прострочену заборгованість за кредитом в сумі 2 065 497 грн., а по відсотках - 378 724 грн. 28 коп., тоді як дійсна заборгованість на час звернення до суду складає 3500 грн. по тілу кредиту та 157 659 грн. 67 коп. по відсоткам за користування кредитом. За таких обставин загальний розмір заборгованості не перевищує 10 відсотків суми кредиту, тобто розмір порушень відповідача не відповідає вимогам ч.10, ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", які надають іпотеко держателю право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, викладена у позовній заяві підстава позову не містить посилань позивача на інші обставини, які б давали йому підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, пов'язаних з істотним порушенням відповідачем інших умов договору про надання споживчого кредиту або іпотечного договору, при цьому суд не повинен замість позивача самостійно встановлювати та доказувати наявність інших фактичних обставин, які б підтвердили порушення цивільних прав та охоронюваних законом інтересів останнього та надали право на задоволення позову. У відповідності до п.41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. У позовній заяві позивач зазначає вартість іпотечної квартири відповідача 1 465 000 грн., а машиномісця - 200 000 грн., що сумарно більше, ніж у 10 разів перевищує загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 160 809 грн. 67 коп. Крім того, кредитний договір був укладений 22.11.2007 року, а кінцевий термін повернення кредиту визначений 21.11.2027 року. Тому, укладаючи кредитний договір на 20 років та погоджуючись на рівномірний розподіл своїх грошових зобов'язань щодо повернення кредиту, відповідач обґрунтовано розраховував на проживання в квартирі, принаймні протягом строку дії цього договору. В свою чергу порушення відповідачем основного зобов'язання мало місце лише у 2014 році та стосується прострочення платежів за тілом кредиту у розмірі 3500 грн., а також прострочення лише однієї сплати відсотків за користування кредитом. Таке порушення відповідачем основного зобов'язання за кредитним договором, строк якого закінчується лише у 2027 році, тобто через 12 років, не змінює обсяг прав позивача як кредитора за основним зобов'язанням. Співставивши фактичні обставини справи, зміст та розмір порушення відповідача, обсяг та розмір забезпечених іпотекою прав позивача щодо забезпечення виконання відповідачем основного зобов'язання, суд вважає, що дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність в розумінні ст.3 ЦК України, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволені позову у повному обсязі, тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3654 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: dismissed