Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПАТ "Державний ощадний банк України" (далі - Позивач, Банк) звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою, яку згодом уточнив, до [PERSON] (далі - Відповідач 1), [PERSON] (далі - Відповідач -2) про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового будинку (приміщення) та зняття з реєстраційного обліку. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначив, що між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Саксаганського відділення №8366 ( в подальшому перетворене на ТВБВ №10003/0448 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник, третя особа) 28 березня 2008 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №ВКЛФ-042/08 (далі - Кредитний договір) про надання грошових коштів в сумі 200000 гривень на 10 років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 24 березня 2018 року на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 16, 5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором 28 березня 2008 року між Банком та [PERSON] (до шлюбу - Шандаровська) [PERSON] (Відповідачем 1), як майновим поручителем за кредитним договором, було укладено іпотечний договір, посвідчений державним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1359, згідно п.1.2 якого предметом іпотеки за цим Договором є трикімнатна квартира №89, яка має загальну площу 60,5 кв.м, з яких житлова становить 37,2 кв.м, зі всіма невід'ємними її приналежностями та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 12. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку, передбаченому Іпотечним договором у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] за Кредитним договором та/або Іпотечним договором, в тому числі: невиконання або неналежне виконання Боржником [PERSON] за Кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2(двох) місяців (п.3.1.3 Іпотечного договору). п.4.2 Іпотечного договору передбачено, що вразі невиконання або неналежного виконання Боржником [PERSON] в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором. Так, станом на 19.08.2015 заборгованість [PERSON] перед Банком складає 439786,56 гривень, яка складається з: строкова заборгованість по кредиту - 62408,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 120756,00грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 94992,56 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 39841, 42 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 22119,21 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам - 9971,92 грн., 3 % річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 8502,35 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 61293, 02 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 16902, 08 грн. Згідно з оцінкою, проведеною об'єктом оціночної діяльності [PERSON] вартість заставленого майна (предмета іпотеки) станом на 03.08.2015 складає 169648,00 грн. Банком на адресу [PERSON], [PERSON] 14.11.2014 в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку" направлена вимога про усунення порушення зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ- 042/08 від 27.03.2008 за вих. №19/19-859, №19/19-860. Вимоги не були отримані та повернулися на адресу Банку за закінченням терміну зберігання, про що свідчить поштова довідка з відповідними відмітками. П.8.4 кредитного договору та п.9.5 іпотечного договору встановлено, що сторони зобов'язані вчасно повідомляти одна одну про зміну адреси, місця проживання. Такого повідомлення ні від позичальника, ні від майнового поручителя на адресу банку не надходило. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передане в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення. Банком на адресу відповідачів та третьої особи 14.11.2014 направлена вимога про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку за вих. 19/19-861. Вимоги також не були отримані та повернуті на адресу Банку за закінченням терміну зберігання. На підставі викладеного, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 28.03.2008 на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №89, яка має загальну площу 60,5 кв.м, з яких житлова становить 37,2 кв.м, зі всіма невід'ємними її приналежностями та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 12 та належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №ВКЛФ-042/08 від 27.03.2008 в сумі 439786,56 грн., що складається з: строкова заборгованість по кредиту - 62408,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 120756,00грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 94992,56 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 39841, 42 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 22119,21 грн., 3%річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам - 9971,92 грн., 3 річних за несвоєчасну сплату основного боргу- 8502,35 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 61293, 02 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 16902, 08 грн.; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент його реалізації; надати Позивачу у порядку ст. 34 Закону України"Про іпотеку" право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу нерухомого майна (предмета іпотеки); на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" у порядку ст. 34 Закону України "Про іпотеку"; виселити з квартири №89, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд.12 - [PERSON], [PERSON], зі зняттям з реєстраційного обліку в Головному управлінні Державної міграційної служби в Дніпропетровській області та в ТОВ "НОВА-КОМ"; стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені витрати за проведення оцінки майна в розмірі 2500,00грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Ухвалою суду від 04 вересня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі №193/1803/14-ц за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 10 січня 2018 року на адресу суду надійшло рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області у справі №193/1803/14-ц за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 липня 2017 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2017 року та ухвалою суду від 15 січня 2018 року поновлено провадження у даній справі. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. Представник позивача направила суду заяву, у якій просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У судове засідання відповідачі та їх представник не прибули, про день, час та місце розгляду справи сповіщалися завчасно та належним чином, про причину неявки до суду не повідомили, відзив на позов не подали. Представник третьої особи до суду не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність та заперечень проти позову не має. Третя особа - ТОВ «НОВА-КОМ», в особі генерального директора [PERSON], звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без участі їх представника. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представник не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є Позивач (Банк) та [PERSON] (Позичальник, третя особа) був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ - 042/08 від 27.0.2008 року (Кредитний договір), за умовами якого банк надав Позичальнику кредит у розмірі 200 000, 00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5% річних зі сплатою в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається на споживчі цілі, кінцевий термін повернення 24.03.2018 року. (т.1 а.с.8-11). На забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 28 березня 2008 року між Банком та [PERSON] (до реєстрації шлюбу - Шандровська) [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно з яким Відповідач 1 передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1359. Накладена заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке розташоване в будинку №12 на вул.. Ватутіна квартира №89 в місті Кривий Ріг, яке належить [PERSON], до припинення договору іпотеки (т.1 а.с.12-15). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2017 року, з [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" стягнута заборгованість по кредитному договору №ВКЛФ - 042/08 від 27.03.2008 року станом на 31.07.2014 року в розмірі 377248, 43 грн., яка складається з: сума заборгованості по простроченому кредиту у розмірі 95772,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 97992,56 грн., строкова заборгованість по кредиту в сумі 87392,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків та несвоєчасне повернення кредиту в сумі 48380,27 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 5794, 89 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу 10783,17 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів 25638,64грн. (т.2 а.с.57-60). Позичальник не здійснює своєчасне погашення кредиту та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом у встановлені договором строки, у звязку з чим виникла заборгованість, яка\~станом на 19 серпня 2015 року складає 439786,56 гривень, що складається з: строкова заборгованість по кредиту - 62408,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 120756,00грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 94992,56 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 39841, 42 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 22119,21 грн., 3%річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам - 9971,92 грн., 3 % річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 8502,35 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 61293, 02 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 16902, 08 грн. ( т.1 а.с.209-216). У відповідності до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом частини 1 статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Змістом частин 1, 2 статті 590\~ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п.3.1.3 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] за Договором відновлювальної кредитної лінії та/або цим Договором, в тому числі: невиконання або неналежне виконання Боржником [PERSON] за Договором відновлювальної кредитної лінії та в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2(двох) місяців (т.1а.с.13). Пунктом 4.2 Іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником [PERSON] в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором (т.1 а.с.14). \~ \~ \~ \~У п.5.2 Іпотечного договору сторони стверджують, що їм зрозумілий зміст цього договору, питань, які залишилися нез'ясованими і незрозумілими для них, немає, а також стверджують, що цей договір містить весь обсяг домовленостей між ними щодо предмета цього договору, скасовує та робить його недійсним всі інші зобов'язання і пропозиції, а також не вносить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також стверджують, що вони усвідомлюють значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину, правочин є виявленням їх справжньої волі, цей правочин не вчинений під впливом тяжких для Заставодавця обставин і на вкрай невигідних для неї умовах, а також відповідає їх дійсним намірам (т. а.с.14). \~ \~ \~ \~Згідно п.1.3 Іпотечного договору, вартість Предмета іпотеки визначена Сторонами шляхом проведення оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку станом на 13.03.2008 року становить 285802,00 гривень. При цьому Сторони погоджуються з тим, що вартість Предмета іпотеки, зазначена у цьому пункті Договору, є приблизною вартістю Предмету іпотеки на момент передачі його у іпотеку. Реалізація Предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти в порядку, передбаченому цим Договором та чинним на момент реалізації Законодавством. (т.1 а.с.12 зворотній бік). Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання Строку платежу [PERSON] (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання Строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків передбачених Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане)недійсною. При цьому, у разі порушення [PERSON] та/або умов цього Договору та прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель зобов'язаний надіслати Іпотекодавцю та Боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного [PERSON], вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередженняпро звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому Законодавством порядку (п.6.1 Іпотечного договору) (т.1 а.с. 14 зворотній бік). \~ \~ \~ \~14 листопада 2014 року на адресу [PERSON], [PERSON] Банком були направлена вимога про усунення порушення зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії №ВКЛФ - 042/08 від 27.03.2008 за вих. №19/19-859 та № 19/19-860 (т.1 а.с.16,17). \~ \~ \~ \~Крім того, 14 листопада 2014 року на адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON], Банком була направлена вимога, відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку за адресою місцезнаходження Предмета іпотеки за вих. № 19/19-861 (а.с.18). Вищевказані вимоги не були отримані та повернуті на адресу Банку за закінченням терміну зберігання, про що свідчить поштова довідка з відповідними відмітками (т.1 а.с.19-22). Відповідно до п.7.3 Кредитного договору та п.9.3 Іпотечного договору - будь-які повідомлення, які направляються Сторонами одна одній в рамках цього Договору, повинні бути здійсненні в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або доставлені особисто на адресу сторін (т.1 а.с.9, 15). Крім того, п. 8.4 Кредитного договору та п. 9.5 Іпотечного договору встановлено, що сторони зобов'язані вчасно повідомляти одна одну про зміну адреси місця проживання (т.1 а.с. 10,15). Згідно п.6.2. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.6.6 цього Договору. В разі прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, останні (Предмет іпотеки) на підставі договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому чинним законодавством України та цим Договором, що визначено у п. 6.3 Іпотечного договору . Реалізація Предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, провадиться у встановленому чинним законодавством України порядку (п.6.4 Іпотечного договору) (т.1 а.с. 14 зворотній бік). Відповідно до статті 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції Закону чинній на час укладення договору) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону чинній на час укладення договору) встановлено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до\~статті 39\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі\~задоволення судом\~позову про\~ звернення\~ стягнення\~ на\~предмет іпотеки\~у рішенні\~суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо\~ забезпечення\~ збереження\~ предмета\~ іпотеки\~ або\~передачі його\~в управління\~на період\~до його\~реалізації,\~якщо такі\~необхідні; спосіб\~реалізації \~ \~предмета \~ іпотеки\~ \~шляхом \~ проведення\~прилюдних торгів\~або застосування\~процедури продажу,\~ встановленої\~статтею 38\~цього Закону; пріоритет\~та \~розмір \~вимог інших\~кредиторів,\~ які\~підлягають задоволенню\~з вартості\~предмета іпотеки;\~ початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. [PERSON] з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. За змістом частини шостої статті 38\~Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни\~\~\~на цей\~\~\~вид\~\~\~майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Згідно з висновком про незалежну оцінку ринкової вартості трикімнатної квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Ватутіна, 12/89, проведеною суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], ринкова вартість заставленого майна (предмета іпотеки) станом на 03.08.2015 (дата оцінки) складає 169648,00 гривень. Термін дії оцінки - 6 (шість) місяців з дати оцінки (т. 1 а.с.23). Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Позивачем в позовних вимогах щодо визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком як Іпоткодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" не визначається початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні, що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-1561ці15 від 21 жовтня 2015 року, згідно якої в резолютивній частині рішення суду обов'язково зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. [PERSON] [PERSON] Суду у своїй постанові від 21 березня\~2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму. Таким чином, враховуючи, що оцінка вартості предмету іпотеки була визначена у 2015 році, а на момент реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу Банком як\~Іпотекодержателем від\~свого імені\~предмета іпотеки\~будь-якій\~особі -\~покупцеві в\~порядку ст.\~38\~Закону України\~"Про\~іпотеку",\~ вартість\~предмету іпотеки\~може суттєво\~відрізнятись від\~визначеної судом\~початкової ціни,\~суд вважає,\~що ціна\~предмету іпотеки\~має бути\~визначена на\~підставі оцінки\~субєкта оціночної\~діяльності на\~рівні,\~не нижчому\~за звичайні\~ціни на\~цей вид\~майна на момент його реалізації. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, визначенні способу реалізації предмета іпотеки підлягають задоволенню. Згідно статті 34 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки повязаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, така передача можлива лише для забезпечення належного господарського використання, отримання продукції, плодів та доходів для задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Однак, як встановлено в судовому засіданні, і ці обставини випливають із змісту договору іпотеки, відповідачем передано Банку в іпотеку житлова квартира, цільове призначення якої не передбачає можливості її господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, вказану квартиру відповідачі використовують для особистого проживання, яка являється їх єдиним житлом. За таких обставин, оскільки предметом даного спору є передана в іпотеку житлова квартира, цільове використання якої не повязане із господарською діяльністю, отриманням продукції, плодів та доходів, тому не зважаючи на той факт чи звернуто стягнення на цей предмет іпотеки, підстав для застосування до цих правовідносин ст.34 Закону України «Про іпотеку» у суду немає. Що стосується позовних вимог про виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири №89, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд.12, суд приходить до такого висновку. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] (власник квартири) та [PERSON], [INFO], що підтверджується інформацією наданою Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА-КОМ» на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2016 року (т.1 а.с.161). Так, згідно із частинами 1, 2 статті 39 Закону\~України «Про іпотеку» (в редакції закону чинній на час укладення договору) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.\~\~ Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону чинній на час укладення договору) передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК\~УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини 3 статті 109 ЖК\~УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок\~чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК\~УРСР громадянам, яких виселяють\~із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене у рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються\~як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті\~109 ЖК\~УРСР. Судом встановлено, що в іпотеку передана житлова квартира, яка\~не\~була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів,\~позивачем не визначено інше житлове приміщення у яке будуть виселені відповідачі, а тому\~відсутні передбачені законом підстави\~ для виселення мешканців із\~цієї\~квартири без надання їм іншого постійного житла та є підставою для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог. До цього\~зводиться і\~правова позиція,\~висловлена в\~постановах\~ Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16, від 19 квітня 2017 р. у справі № 6-3057цс16. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у звязку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3654,00 грн., а також витрати понесені зі сплати вартості проведення незалежної оцінки майна в сумі 2500,00 гривень. На підставі ст. 129 Конституції України, ст. ст. 12, 33, 34, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.526, 530, 575, 590, 629 ЦК України, ст. 109 ЖК УРСР та

Outcome: partial