Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], який складається з: літ. А - житловий будинок, площею 116,8 кв.м; літ. Д - літня кухня, площею 10,8 кв.м.; літ В - літня кухня, площею 29,1 кв.м.; літ. К - гараж, площею 34,4 кв.м.; літ. Ж - навіс, площею 3,2 кв.м.; літ. Е - вбиральня, площею 1,0 кв.м.; будівля № 1,2 огорожа, площею 38,1 кв.м., споруда І - мостіння, площею 79,0 кв.м. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначає, що дідусь позивачки [PERSON] 10.10.1947 року уклав з Управлінням Головного архітектора м. Одеси договір про право забудови, за яким йому була виділена земельна ділянка для житлового будівництва площею 1048.0 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений Одеською обл.державною нотаріальною конторою від 04.11.1947 року за реєстровим № 35008. Земельна ділянка [ADDRESS] загальною площею 1048 кв.м. на підставі Рішення Виконкому Одеської Міської ради депутатів трудящих 15/3-55 № 187 зареєстрована за [PERSON] реєстраційний номер 3402 від 25.03.1955 року та зареєстровано у органах МБТІ. [PERSON] .на заначеній земельній ділянці по [ADDRESS] який складається з: літ. А - житловий будинок, площею 116,8 кв.м; літ. Д - літня кухня, площею 10,8 кв.м.; літ В - літня кухня, площею 29,1 кв.м.; літ. К - гараж, площею 34,4 кв.м.; літ. Ж - навіс, площею 3,2 кв.м.; літ. Е - вбиральня, площею 1,0 кв.м.; будівля № 1,2 огорожа, площею 38,1 кв.м., споруда І - мостіння, площею 79,0 кв.м. Земельна ділянка площею 1048.0 кв.м., на якій був розташований будинок з надвірними спорудами, знаходилась у фактичному користуванні. Але, зазначений будинок при житті [PERSON] не був зданий до експлуатації та на нього не були видані правовстановлюючі документи. 25.06.1993 року дідусь позивачки [PERSON], склав на ім'я позивача [PERSON] заповіт, який був посвідчений Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою від 25.06.1993 року за № 3-4730 за яким, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] є [PERSON]. Заповідальне майно складалося з житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], будинок закінчено будівництвом на 100 %, але не здано в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці площею 1048 кв.м., який належав [PERSON] на підставі договору про право побудови посвідченого Одеською облдержавною конторою 04.11.1947 року за реєстровим № 35008. Усі права та обов'язки по здачі будинку у експлуатацію переходять до спадкоємиці. [INFO] року помер дідусь позивачки - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть від 13.03.1997 року [NUMBER], а/з № 2279. Після смерті [PERSON] позивач у встановлені Законом строки звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.09.1997 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1-1834 (спадкова справа № 159/97) посвідченому державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Корольовою Т.О. Відповідно до даного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1997 року - Спадкове майно складалося з житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], будинок закінчено будівництвом на 100 %, але не здано в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці площею 1048 кв.м., який належав [PERSON] на підставі договору про права побудови посвідченого Одеською облдержавною конторою 04.11.1947 року за реєстровим № 35008. Усі права та обов'язки по здачі будинку у експлуатацію переходять до спадкоємиці. Але, на момент прийняття спадщини за заповітом позивач [PERSON] була неповнолітньою та через це, та юридичну необізнаність вона вчасно не прийняла заходів по введенню зазначеного майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] у експлуатацію та не зареєструвала це майно у встановленому Законом порядку в органах МБТІ та РОН. 29.07.2013 року, позивач звернулася до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Але, Рішенням № 2726875 від 30.05.2013 року та листом вих.12.7-2614РС від 01.08.2013 року Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області відмовив позивачу в державній реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Мотивуючи це тим, що позивач повинна надати документ, який свідчить про факт вводу у експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Після цього, 06.08.2013 року позивач зверталася до начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з заявою про введення в експлуатацію житлового будинку та надвірних споруд за адресою [ADDRESS], але теж отримала відмову, у зв'язку з тим, що вказаний будинок був побудований до 05.08.1992 року та ввід його у експлуатацію не можливий згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». У 2013 році КП «ОМБТІ та РОН» за заявою позивачки була проведена технічна інвентаризація спірного будинку, на підставі якої 21.03.2013 р. був виданий технічний паспорт, де зазначалось що спадкове майно - житловий будинок літ "А", літні кухні літ. "Д", "В", гараж літ. "К", навіс літ "Ж" вбиральня, було побудовано до 05.08.1992 р. та відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127 зареєстрованого у Мінюсті України від 10.07.2001 року № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) не є самочинним. Позивач у своєму позові підкреслює, що прийнявши спадщину [INFO] року вона фактично і не могла ввести вказаний у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] у експлуатацію, тому що такі будівлі, які побудовані до 05.08.1992 року вже не вводили у експлуатацію. Позивачка, як єдиний спадкоємець за заповітом, прийняла на себе всі права та обов'язки від померлого діда щодо спірного будинку, та будинок належить їй на праві власності відповідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1997 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1-1834 (спадкова справа № 159/97) посвідченому державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Корольовою Т.О. З урахуванням всього вищевикладеного, позивачка просила суд, визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] який складається з: літ. А - житловий будинок, площею 116,8 кв.м; літ. Д - літня кухня, площею 10,8 кв.м.; літ В - літня кухня, площею 29,1 кв.м.; літ. К - гараж, площею 34,4 кв.м.; літ. Ж - навіс, площею 3,2 кв.м.; літ. Е - вбиральня, площею 1,0 кв.м.; будівля № 1,2 огорожа, площею 38,1 кв.м., споруда І - мостіння, площею 79,0 кв.м. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представники відповідача в судове засідання не з'явивилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, будь - яких заяв не надходило. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу в порядку заочного розгляду. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. 10.10.1947 року [PERSON] уклав з Управлінням Головного архітектора м. Одеси договір про право забудови, за яким йому була виділена земельна ділянка для житлового будівництва площею 1048.0 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений Одеською обл.державною нотаріальною конторою від 04.11.1947 року за реєстровим № 35008. Земельна ділянка [ADDRESS] загальною площею 1048 кв.м. на підставі Рішення Виконкому Одеської Міської ради депутатів трудящих 15/3-55 № 187 зареєстрована за [PERSON] реєстраційний номер 3402 від 25.03.1955 року та зареєстровано у органах МБТІ. [PERSON] на зазначеній земельній ділянці по [ADDRESS], який складається з: літ. А - житловий будинок, площею 116,8 кв.м; літ. Д - літня кухня, площею 10,8 кв.м.; літ В - літня кухня, площею 29,1 кв.м.; літ. К - гараж, площею 34,4 кв.м.; літ. Ж - навіс, площею 3,2 кв.м.; літ. Е - вбиральня, площею 1,0 кв.м.; будівля № 1,2 огорожа, площею 38,1 кв.м., споруда І - мостіння, площею 79,0 кв.м. Земельна ділянка площею 1048.0 кв.м., на якій був розташований будинок з надвірними спорудами знаходилась у фактичному користуванні. 10.05.1954 року згідно інвентарних даних Одеського Міжміського БТІ про домоволодіння [ADDRESS] дана будівля значиться (закріплена) за громадянином [PERSON] та зроблена викопірування плану забудованого кварталу № 522 на дану земельну ділянку, який вказано, що знаходиться у користуванні за гр. [PERSON] Також зроблений оціночний акт забудованого будинку домоволодіння [ADDRESS] . Будинок при житті [PERSON] не був зданий до експлуатації та на нього не були видані правовстановлюючі документи. 25.06.1993 року [PERSON] склав на ім'я позивача [PERSON] заповіт, який був посвідчений Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою від 25.06.1993 року за № 3-4730. За цим заповітом, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] є [PERSON]. Заповідальне майно складалося з житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], будинок закінчено будівництвом на 100 %, але не здано в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці площею 1048 кв.м., який належав [PERSON] на підставі договору про право побудови посвідченого Одеською обл.державною конторою 04.11.1947 року за реєстровим № 35008. Усі права та обов'язки по здачі будинку у експлуатацію переходять до спадкоємиці. [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 13.03.1997 року [NUMBER], а/з № 2279. Та після його смерті позивач у встановлені Законом строки звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.09.1997 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1-1834 (спадкова справа № 159/97) посвідченому державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Корольовою Т.О. Відповідно до даного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1997 року - Спадкове майно складалося з житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], будинок закінчено будівництвом на 100 %, але не здано в експлуатацію, розташованого на земельній ділянці площею 1048 кв.м., який належав [PERSON] на підставі договору про право побудови посвідченого Одеською обл.державною конторою 04.11.1947 року за реєстровим № 35008. Усі права та обов'язки по здачі будинку у експлуатацію переходять до спадкоємиці. На момент прийняття спадщини за заповітом позивач [PERSON] була неповнолітньою. Позивач звернулася до органів КП "ОМБТІ та РОН" щодо реєстрації вказаного житлового будинку, але з'ясувалося що у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 30.09.1997 року була допущена помилка, а саме не вірно вказані ім'я по батькові та прізвище спадкоємця. Ця помилка була допущена через те, що на момент прийняття спадщини та видачі Свідоцтва, позивач була неповнолітньою та не мала паспорту а тільки свідоцтво про народження у якому дані про ім'я по батькові та прізвище були написані російською мовою. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2013 року встановлений факт того, що позивачу [PERSON] належить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане держаним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 30.09.1997 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1834, спадкова справа № 159/97. Отримавши зазначене рішення суду, 27.05.2013 року, позивач звернулася до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Але Рішенням № 2726875 від 30.05.2013 року та листом вих.12.7-2614РС від 01.08.2013 року Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області відмовив позивачу в державній реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Мотивуючи це тим, що позивач повинна надати документ, який свідчить про факт вводу у експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Після цього, 06.08.2013 року позивач зверталася до начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з заявою про введення в експлуатацію житлового будинку та надвірних споруд за адресою [ADDRESS]. Листом № 01/11-7501 від 03.09.2013 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області відмовило позивачу у введення в експлуатацію житлового будинку та надвірних споруд за адресою [ADDRESS], у зв'язку з тим, що вказаний будинок був побудований до 05.08.1992 року та ввід його у експлуатацію не можливий. Тобто 05.08.1992 р. вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». До 05.08.1992 р. не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформлені права власності. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992 р., документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. У 2013 році КП «ОМБТІ та РОН» за заявою позивачки була проведена технічна інвентаризація спірного будинку, на підставі якої 21.03.2013 р. був виданий технічний паспорт, де зазначалось що спадкове майно - житловий будинок літ "А", літні кухні літ. "Д", "В", гараж літ. "К", навіс літ "Ж" вбиральня, було побудовано до 05.08.1992 р. та відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127 зареєстрованого у Мінюсті України від 10.07.2001 року № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) не є самочинним. Таким чином, прийнявши спадщину 12.03.1997 року позивач фактично і не могла ввести вказаний у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] у експлуатацію, тому що такі будівлі, які побудовані до 05.08.1992 року не вводили у експлуатацію. На момент завершення будівництва будівель та споруд - 1954 рік - не існувало жодного нормативного акту, що передбачав би процедуру введення завершеного будівництвом приватного житлового будинку в експлуатацію. Пізніше Радою Міністрів Української РСР була ухвалена Постанова від 12 березня 1981 року № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об'єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва". Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом. У відповідності до цієї Постанови місцевими органами влади в свій час були розроблені та затверджені, за погодженням з Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності (по всіх регіонах України) державними технічними комісіями. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року; Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом №91 від 24.06.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Після прийняття Верховною Радою 17 лютого 2011 року Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» згідно з пунктом 9 розділу 5 Прикінцевих положень прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюють інспекції державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження таких об'єктів. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Вищевикладене свідчить про те, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05 серпня 1992 року, наразі відсутні. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначений перелік випадків, у яких видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності. Так згідно з п. 44. Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703, державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно щодо новозбудованого або реконструйованого нерухомого майна проводиться за наявності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно, за заінтересованою особою (крім випадків проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на квартиру, житлове чи нежитлове приміщення). Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого, державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (пункт 46 вказаного Порядку). Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (пункт 46 вказаного Порядку). Державна архітектурно-будівельна інспекція України в Листі від 01 вересня 2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року» зазначила, що вирішення питання набуття права власності на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, збудовані до 5 серпня 1992 року, наразі вивчається з метою врегулювання на законодавчому рівні. Разом з тим, Державна реєстраційна служба України у зв'язку з неоднозначністю правозастосовної практики в Листі від 12.03.2013 № 95-06-15-13 роз'яснила, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Разом з тим, жодним з наведених нормативних актів та відомчих роз'яснень не передбачена можливість оформлення права власності на житловий будинок, без наявності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташований такий житловий будинок. Таким чином, позивач на даний час не має можливості оформити належні йому на праві приватної власності будівлі та споруди у позасудовому порядку. Згідно із ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 321 ЦК України, непорушність права власності право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Суд, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст. 58 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 5, 16, 316, 317, 321, 392, 1220, 1222, 1261, 1269 ЦК України,

Outcome: approved