Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 04.12.2002 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, у тому числі на садовий (індивідуальний) будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по вул. Садова, 13, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області. Після смерті баби позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримавши свідоцтво на земельну частку(пай), однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок який знаходиться за адресою вул. Садова, 13, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його баби [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився подавши до канцелярії суду заяву якою просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує, витрати зі сплати судового збору просить залишити за ним (а.с. 42). Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явилась подавши заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає (а.с. 41). Представник відповідача - Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не зявився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач просить справу розглянути без представника сільської ради, а рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 40). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 175659, виданим виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла 06.12.2002 р. (а.с. 8). Відповідно заповіту, посвідченого секретарем Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області 29.11.2001 р., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки за № 419 від 18.03.2016 р., виданої виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON], [INFO], яка померла 04.12.2002 р., була зареєстрована та проживала на день своєї смерті за адресою вул. Садова, 13, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області (а.с. 11). Згідно довідки за № 503 від 07.04.2016 р., виданої виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, за адресою вул. Садова, 13, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області згідно погосподарських книг власником житлового будинку з погосподарськими спорудами рахується [PERSON], [INFO], яка померла 04.12.2002 р. Даний житловий будинок був збудований [PERSON], на земельній ділянці, яка була виділена її Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 12). Відповідно до довідки за № 504 від 07.04.2016 р., виданої виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON], [INFO], вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON], [INFO], яка померла 04.12.2002 р., що була зареєстрована за адресою [INFO], оскільки на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, користувався та розпоряджався майном спадкодавця як власник, сплачував податкові платежі на землю (а.с. 13). Відповідно до листа від 29.03.2016 р. за № 534/02-14, який надіслано Літинською держнотконторою, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с.18). Зазначена обставина підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НАТ №505359 від 17.03.2016 р. (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за № 13, що розташований по вул. Садовій в с. Пеньківка Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1965 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., веранди літера "а", веранди літера "а1", ганку, сараю літера "Б", погребу літера "В", огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3 (а.с. 14-17). Згідно виписок з погосподарської книги за 1967-1969 рр. № 2139 від 02.12.2015 р., за 1971-1973 рр. за № 2141 від 02.12.2015 р., за 2001-2005 рр. за № 2140 від 02.12.2015 р., виданих Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області, [PERSON] являлась головою домогосподарства, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук (а.с. 32-34). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а спадкоємці, які мають право на обовязкову частку у спадщині або відсутні або відмовились від своєї частки не прийнявши спадщину, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Садова, 13, в с.Пеньківка Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], яка померла 04.12.2002 року. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved