Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати недійсним кредитний договір № № 04277/0020XSGF від 10 жовтня 2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що 10.10.2014 року між ПАТ Платинум Банк та ним було укладено кредитний договір № 04277/0020XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору за цим Договором банк зобовязується надати Клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб міжнародну платіжну картку Visa Electron, з метою здійснення операцій, що передбачені Правилами користування банківською платіжною карткою, умовами кредитування та обслуговування поточного рахунку, за поточним рахунком, що вказаний у п.1.2 цього Договору. Відповідно до п.1.2 договору банк відкрив йому поточний рахунок №26251752457451 у гривнях. Згідно п.1.3 договору банк здійснює кредитне обслуговування рахунку, шляхом надання клієнту кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. Згідно п.1.4 договору розмір кредитного ліміту становить 11 000,00 грн. Згідно п.1.5 договору розмір щомісячного платежу становить 715,00 грн. Відповідно до п. 1.7 договору строк дії кредитного ліміту 36 місяців з моменту укладення цього договору. [PERSON] вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». Порушення своїх прав вбачає в наступному: частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числя між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Вважає, що Відповідач скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав їх та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Відповідач не надав йому повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання Споживчого кредиту. Відповідно до п.8.1 договору відповідач начебто засвідчив, що банк йому надав у письмовому вигляді повну інформація, передбачену п.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 р. про умови кредитування банку ( а також про місцезнаходження банку), а саме: цільове призначення кредиту; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, зокрема між зобов»язаннями Клієнта; тип процентної ставки; суму, у розмірі якої кредит може бути виданий (кредитний ліміт); орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформлення договору (перелік всіх витрат, пов»язаних з отримання кредиту, його обслуговуванням і поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, юридичне оформлення і тому подібне);термін, на який кредит може бути одержано; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту і об»єми; можливість дострокового повернення кредиту і його умови, відомості про те, від кого клієнт може одержати докладнішу інформацію за кредитом; переваги і недоліки пропонованих схем кредитування. Клієнт підтверджує, що банк ознайомив його з прикладом використання кредитного ліміту та розрахунком платежів із визначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Клієнт розуміє, ще цей приклад є орієнтовним, оскільки на дату укладання даного договору клієнт не надає банку прогнозний графік використання кредитного ліміту та погашення заборгованості за ним. Відповідно до п.2.5 Правил надання банками України банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення, тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Про те будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією встановленого відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» він не отримав і про що не ставив підпис. Також ця інформація не доводилася йому в усній формі. Відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки він не мав часу детально ознайомитися з кредитним договором за наданий короткий строк, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив його, що всі істотні умови договору розяснено та спонукав підписати договір швидше. Згідно п.2.3 договору банк нараховує, а клієнт зобовязується сплачувати банку комісії та інші платежі, що передбачені умовами договору, зокрема тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених договором, зокрема тарифами. Відповідно до п.1.6 договору розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку становить 218,00 грн. Він вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит, які місять умови про зміну витрат, зокрема, щодо щомісячної комісії за кредитне обслуговування, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, відповідно до п.8.7 договору всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у звязку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації Ліга юридичного захисту інтересів споживачів, відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Сторони домовилися, що розгляд справи у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється третейським суддею Волошиновичем Олегом Петровичем одноособово. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, призначення третейського судді сторони доручають голові постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Розгляд справи у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації Ліга юридичного захисту інтересів споживачів здійснюється третейським суддею одноособово за призначенням Голови Третейського суду при ВГО. Умови цього договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце та дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання договору. Закон України про внесення змін до ст.6 Закону України від 03.02.2011 року №2938-УІ Про третейській суди щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, який набрав чинності 12.03.2011 року, ч.1 ст.6 доповнено п.14 про те, що третейські суди не можуть розгадатися справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Договір набрав чинності з 10.10.2014 року. Вважає, що дана умова не відповідає ч.1 ст.203 ЦК України щодо змісту правочинну, а також вказаний пункт договору не узгоджується із положенням п.14 ч.1 ст.6 Закону України Про третейські суди від 11.05.2004 року, що і змусило його звернутися з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, просить справу розглянути без його участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 16). Відповідач: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ПтБ [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити, при ухваленні рішення врахувати письмові заперечення ( а.с. 28-29). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 10.10.2014 року між ПАТ Платинум Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № № 04277/0020XSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту згідно п.1.1. банк надає клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб міжнародну платіжну картку Visa Electron, з метою здійснення операцій, що передбачені правилами користування банківською платіжною карткою, умовами кредитування та обслуговування поточного рахунку, за поточним рахунком, що вказаний у п.1.2 цього договору. П.1.2 банк відкриває клієнту поточний рахунок №26251752457451 у гривнях. П.1.3 банк здійснює кредитне обслуговування рахунку шляхом надання клієнту кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку (на споживчі потреби). П.1.4 розмір кредитного ліміту 11000,00 грн. п.1.5 розмір щомісячного платежу становить 715,00 грн. п.1.6 розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку -218,90 грн. п.1.7 строк дії ліміту 36 місяців з моменту укладання цього договору, у разі, якщо клієнт не користується кредитним лімітом (або його частиною) протягом 6 місяців поспіль, банк має право припинити дію кредитного ліміту по закінченню такого шестимісячного терміну. П.1.8. умови відкриття та обслуговування рахунку, випуск картки та її використання регулюється чинним законодавством України, операційними правилами Міжнародної платіжної системи Visa International правилами, тарифами банку, а також умовами цього договору, порядок кредитування рахунку та обслуговування кредитного ліміту здійснюється в порядку передбаченому правилами та цим договором 1.9. Забезпечення виконання зобов»язань клієнта за цим договором є застава устаткування, а саме мобільний телефон LG E612. п.1.10 цей договір є змішаним договором, який містить л елементи різних договорів банківського рахунку, кредитного та застави. П.2.1 оплата клієнтом послуг банку щодо обслуговування рахунку, в тому числі і розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування, виконання операцій з використанням картки, та її надання здійснюється відповідно до тарифів банку, що діють на час проведення таких операцій. П.2.3 банк нараховує а клієнт зобов»язується сплачувати банку комісії та інші платежі, що передбачені умовами цього договору, зокрема тарифами, в розмірах, в строки та в порядку, обумовлених договором. П.4.1 банк нараховує проценти за користування кредитом не рідше одного разу на місяць, у валюті кредиту на суму фактичної заборгованості клієнта за фіксованою ставкою 29,99% річних, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, при цьому враховується перший і не враховується останній день використання кредиту базою для нарахування процентів є фактична заборгованість за кредитом станом на кінець кожного банківського операційного дня кредитний ліміт або його частина вважається використаним з дати відображення на рахунку суми операції, яка була здійснена (повністю або частково) за рахунок коштів кредитного ліміту. П.8.1. клієнт підтверджує, що банк надав йому у письмовому вигляді повну інформація, передбачену п.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 р. про умови кредитування банку ( а також про місцезнаходження банку), а саме: цільове призначення кредиту; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, зокрема між зобов»язаннями Клієнта; тип процентної ставки; суму, у розмірі якої кредит може бути виданий (кредитний ліміт); орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформлення договору (перелік всіх витрат, пов»язаних з отримання кредиту, його обслуговуванням і поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, юридичне оформлення і тому подібне);термін, на який кредит може бути одержано; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту і об»єми; можливість дострокового повернення кредиту і його умови, відомості про те, від кого клієнт може одержати докладнішу інформацію за кредитом; переваги і недоліки пропонованих схем кредитування. Клієнт підтверджує, що банк ознайомив його з прикладом використання кредитного ліміту та розрахунком платежів із визначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Клієнт розуміє, ще цей приклад є орієнтовним, оскільки на дату укладання даного договору клієнт не надає банку прогнозний графік використання кредитного ліміту та погашення заборгованості за ним. П.8.11 укладаючи з банком договір клієнт приймає на себе всі обов»язки та набуває всіх прав, передбачених Правилами (а.с.13-14). Позивач підписав даний договір на кожній сторінці. [PERSON] був підписаний приклад графіка платежів (а.с.15). Згідно заяви /анкети від 10.10.2014 року, де позивач поставив свій підпис та зазначив: « Підписанням цієї заяви/анкети я підтверджую, що з умовами кредитування, наявними формами кредитування з описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов2язаннями споживача, переваг гами та недоліками пропонованих схем кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту, форми та видів його забезпечення тощо. А також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту (з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, в тому числі послуги страхування тощо), ознайомлений і ця інформація надана мені в письмовій формі»(а.с. 29 ) За вимогами ст. 1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Дана позика є як фінансовий кредит. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції чинній на дату укладання договору) споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( в редакції чинній на дату укладання договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на дату укладання договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів". В силу ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. І ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що з ним не була проведена переддоговірна робота, що йому не було надано банком всієї необхідної і вичерпної інформації щодо кредиту, умов кредитування, що йому не було відомо про наявні форми кредитування, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, зокрема щодо сум кредиту, мети для якої може бути використаний кредит тощо. З матеріалів справи вбачається, що договір та всі додатки до нього надруковано єдиним розміром шрифту. Наданими доказами, зокрема, заявою-анкетою за підписом позичальника [PERSON], спростовуються посилання позивача на нібито ненадання повної інформації про умови кредитування та його сукупну вартість. Суду не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин примусу до укладання договору, монопольного становища позикодавця, що виключало би вільне волевиявлення позичальника під час укладання договору. Фізична нездатність позивача ознайомитись зі змістом договору через розмір використаного шрифту також не доведена позивачем. Наявність обставин, які позивачем сприймались як перешкода для ознайомлення з текстом, включаючи відсутність необхідних знань для розуміння спеціальних термінів або норм чинного законодавства, могли бути підставою для відмови від укладання договору або залучення позичальником для консультацій на власний розсуд будь-яких осіб, яким він довіряє. Загальновідомий принцип диспозитивності цивільно-правових угод є підставою для висновку, що позивач мав можливість відмовитись від укладання кредитного договору, послуги банківського кредитування в Україні є настільки поширеними, що виключають сумнів у можливості обрати альтернативного позичальника. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на дату укладання договору) встановлено право споживача (позичальника) протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Таким чином, законом передбачено достатній строк для ознайомлення зі змістом кредитного договору та оцінки його умов, з можливістю відмови від укладеного договору без надмірних негативних економічних наслідків для позичальника. Позивач не скористався таким правом, а звернувся до суду через значний проміжок часу після отримання кредитних коштів, якими розпорядився на власний розсуд. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст. 229 ЦК України). Відповідно до статті 229 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, помилки. Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Суд вважає, що такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об'єкта тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. В обґрунтування позовних вимог щодо недійсності договору позивач зазначає на те, що відповідачем правочин вчинено з використанням нечесної підприємницької практики, однак доказів, що він був позбавлений виважено і об'єктивно оцінити умови угоди суду не надав. Таким чином доводи позивача щодо здійснення відповідачем правочину з використанням нечесної підприємницької практики є недоведеними. Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що сторони на добровільних засадах визначили усі умови спірного договору споживчого кредиту, які прописані чітко і зрозуміло, тому даний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивач був ініціатором укладення кредитного договору, в момент підписання він був ознайомлений з усіма умовами договору та міг обирати або не погоджуватись на певні умови, однак цього не зробив. Посилання позивача на незаконне встановлення у кредитному договорі оплати щомісячної комісії за кредитне обслуговування, що викладені у п.п.1.6, 2.1, 2.3 спірного договору є необгрунтованими. Згідно п.2.6 Умов споживчого кредитування ПАТ «Платинум Банк» затвердженого протоколом Правління від 02.09.2014 року №34 банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості); вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення позичальником часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою позичальника надає оновлений графік погашення; тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді комісії. П 2.7 Умов сума комісії за обслуговування кредиту додається до суми щомісячного платежу. Відповідно до п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на дату укладання договору), споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною. Разом з тим, ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Представником позивача не доведено, що положення договору про споживчий кредит підписані позивачем є несправедливими, бо договір містить умови про зміну витрат, зокрема, щодо щомісячної комісії за кредитне обслуговування, з чим позивач також був ознайомлений, погодився і підписав оспорюваний договір. За таких обставин суд вважає що умова Договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до п. 14, ч. 1, ст..6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Суд вважає, що визначення третейського застереження в кредитному договорі вчинено поза правовідносинами, що регулювалися Законом України «Про третейські суди» на час укладення кредитного договору. Разом з тим вказане застереження не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, а в силу ст.ст. 27, 215 ЦК України є нікчемним. Тому визнання не дійсним зазначеного пункту правочину законом не вимагається. Позивач реалізував своє право звернення саме до суду із позовом незважаючи на приписи п. 8.7 ПАТ «Платинум Банк». Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необгрунтованими, а тому в задоволенні позову позивачу слід відмовити.

Outcome: dismissed