Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

21 червня 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] комітету [PERSON] міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON], померлого 01 грудня 2015 року, терміном в два місяці, з дня набрання рішення законної сили. В позовній заяві позивач посилається на те, що 01.01.2016 року помер [PERSON], який приходиться батьком позивачу [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 10 червня 1997 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 3070), за яким все належне спадкодавцю і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, та належному йому частку квартири, що знаходиться у місті Одесі по вулиці М.Жукова, 14, №228, заповідав позивачці - [PERSON]. Позивач зазначила, що маючи намір прийняти спадщину вона вперше звернулась до знайомих та друзів проте їй було розяснено про необхідність звернення до нотаріуса після спливу 6 місяців. 08.06.2016 року вона звернулась до адвоката, який проживає в одному будинку, якій розяснив про те що, у прийнятті заяви про спадщину їй буде відмовлено в зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки була вона була введена в оману невизначеним колом осіб, не маючі знань у спадковому праві, щодо встановленого строку подання заяви для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] або її представник [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив провести за його відсутності, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує. Представник відповідача [PERSON] комітету [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, представник надав до суду заяву, розгляд справи просив провести за його відсутності. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 1997 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3070, згідно з яким [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, у тому числі, належну йому частку квартиру [ADDRESS], - [PERSON] (а.с.3). 01 грудня 2015 року [PERSON] у віці 85 років помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №434341, виданим 02.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис №12375. Після смерті [PERSON], померлого 01 грудня 2015 року, відкрилась спадщина на належне йому на день смерті майно. Згідно з листом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори від 30.08.2016 року, вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 01 грудня 2015 року, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, строк для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 01.12.2015 року закінчився 01.06.2016 року, з відповідним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] звернулась до суду 21.06.2016 року. Згідно\~зі ст. 1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~ зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1\~ст. 8 ЦПК України\~суд вирішує справи відповідно до\~Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5\~ст. 8 ЦПК України). Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.\~ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~ратифікована Україною\~Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року\~і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст.60 ЦПК України\~докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, тому, на підставі представлених доказів, суд переконався в причинах пропуску строку та відносить ці обставини до поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин,\~зважаючи на об'єктивні, незалежні від нього обставини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved