Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

10.08.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 134 028 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що з 25.04.2005 року по 29.04.2016 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю машиніст електровоза (з повним робочим днем в підземних умовах) на ПрАТ, всього 11 років. Під час трудових відносин ним отримано професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В, ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 15.01.2016 року, протокол № 194, виникли з вини роботодавця. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 016741 від 21.04.2016 року, йому первинно з 11.04.2016 року було встановлено 20% втрати професійної працездатності. Внаслідок погіршення стану здоровя, його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства «Український НДІ промислової медицини», відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 17.05.2017 року, протокол № 706, був уточнений діагноз двох професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої ст., емфізема легень другої-третьої ст.), група С, загострення середнього ступеня важкості, ЛН другого-третього ступеня, Хронічне легеневе серце, НК першої стадії; нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху). При повторному огляді з 11.06.2018 року йому була встановлена 3 група інвалідності та 55% втрати професійної працездатності згідно довідки серії 12ААА № 050321 від 22.06.2018 року та за висновками МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивача був порушений його звичайний спосіб життя та його було звільнено з роботи, також йому важко виконувати будь яку роботу, кожного дня зазнає та терпить задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, переважно сухий та з виділенням слизового, вязкого харкотиння, біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидка втома, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах. Виходячи з тривалості роботи у відповідача просить стягнути з ПрАТ 134 028 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 20.08.2018 відкрито провадження у даній справі і призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.08.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, згідно якого відповідач проти позову заперечує. Посилається на значний період роботи позивача на інших підприємствах. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Вказує на відсутність причинно-наслідкового звязку між шкодою здоровю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі , згідно якої позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, згідно якої просить в позові відмовити. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено такі обставини і відповідні ним правовідносини. Згідно до медичних висновків та епікризів, а.с. 14-15, акту розслідування хронічного професійного захворювання, а.с. 20-21, позивачу [PERSON] встановлено професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В, ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 016741 від 21.04.2016 року, позивачу первинно з 11.04.2016 року встановлено 20% втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії 12ААА № 050321 від 22.06.2018 року, позивачу при повторному огляді з 11.06.2018 року встановлено 3 група інвалідності та 55% втрати професійної працездатності та за висновками МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП, а.с. 22,23. Позивач [PERSON] протягом 25.04.2005-29.04.2016 рр. працював у ПрАТ, а.с.-26-28. Оцінка суду. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно до вимог ст. 153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.16-21) встановлено професійні захворювання, підставою для встановлення яких професійний маршрут протягом значного періоду часу внаслідок впливу небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ЦГЗК». Виробничими факторами, що спричинили захворювання в позивача, є шкідливі та напружені умови праці у ПрАТ, які за концентраціює аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п. 18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача і заподінням шкоди здоровю позивача. Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем умов праці і стаж трудової діяльності на інших підприємствах суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Згідно зі ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial