Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення з тих підстав, що як стверджує рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 18.03.2014 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. За час спільного проживання у шлюбі у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02.09.2014 з нього на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 20.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. З моменту винесення вказаного рішення суду він регулярно сплачував аліменти, однак протягом останнього року його матеріальний стан погіршився. На даний час він не має постійного джерела доходу, так як у зв`язку з розповсюдженням інфекційної хвороби "Covid-19" він втратив роботу за кордоном. Крім того, з 14.03.2017 він проживає у шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON] , [INFO] . Також на його утриманні перебуває прийомний син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 52299600, виданому Бершадським районним відділом ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м. Хмельницький), розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього станом на жовтень 2020 року становить 2102 грн. 25 коп. Сплачувати у повному обсязі такий розмір аліментів він на даний час не в змозі, так як має нерегулярний дохід та частину зароблених грошових коштів витрачає на утримання дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідачка також створила нову сім`ю, є працездатною особою та проживає у власному будинку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час, враховуючи погіршення його матеріального стану, а також зміну сімейного стану у зв`язку з народженням дитини та утриманням сім`ї, він не в змозі сплачувати гарантований розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] . Просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02.09.2014 на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З 08.07.2017 вступив в дію Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" з відповідними доповненнями після його прийняття. Згідно з вищезазначеним законом внесено цілий ряд змін до СК України та ЦПК України, зокрема збільшено мінімальний розмір аліментів, розширено перелік обставин, які враховуються судом під час визначення розміру аліментів, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором одержувача аліментів, самі аліменти, одержувані на дитину, є власністю дитини. Таким чином, в зв`язку з прийняттям змін до діючого законодавства України вона не може погодитись з усіма викладеними в позовній заяві доводами позивача. Діючим законодавством чітко встановлено, що розмір аліментів на дитину відповідного віку не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму. Разом з тим, необхідним та достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини в певній мірі може бути визначений розмір аліментів у його рекомендованому розмірі. Із позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що вказані вимоги закону позивачем взагалі не враховані. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, законодавством передбачено, що спосіб стягнення аліментів може бути змінено тільки за її позовом. Позивач, який повинен сплачувати аліменти на утримання їх дочки не вправі визначати зміну способу стягнення аліментів і позовні вимоги в цій частині є абсолютно безпідставними. Більше того, відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України визначення розміру аліментів проводиться за рішенням суду або у частці від заробітку (доходу) батька, матері, або у твердій грошовій сумі. Позивач же в позові просить суд зменшити розмір аліментів і стягувати їх в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як діючим законодавством визначення такого розміру не передбачено, а розмір 50 % прожиткового мінімуму - це визначена межа в грошовому виразі, нижче якої аліменти не можуть стягуватись. Відповідно до вимог ч.3 ст. 184 СК України аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму може бути визначено судом тільки при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу. Що стосується позовних вимог про зменшення розміру аліментів, то вони також є безпідставними. Не дивлячись на те, що позивач створив нову сім`ю і в них народилась дитина, це не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів та його зміни матеріального стану, як про це зазначається у позовній заяві. Також позивачем вказується на ту обставину, що на даний час він не має постійного джерела доходів, так як у зв`язку з розповсюдженням інфекційної хвороби "Covid-19" втратив роботу за кордоном. Позивач є працездатною особою. Матеріальне становище платника аліментів не є обмеженим, він користується своїм автотранспортом. Їй відомо, що в наявності позивача є дві земельні ділянки. На утриманні позивача не перебувають інші члени сім`ї, крім неповнолітніх дітей. Вона ж на даний час не має постійного місця роботи, проживає біля своїх батьків, свого житла не має. Також у неї немає будь-якого нерухомого майна. Вона часто хворіє і потребує лікування. За вказаних обставин вона вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів і зміну способу їх стягнення задоволенню не підлягають. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони цього цивільно-правового спору перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 18.03.2014 розірвано. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02.09.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 52299600, виданому Бершадським районним відділом ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м. Хмельницький), розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , станом на жовтень 2020 року становить 2102 грн. 25 коп. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я позивача, наявність у позивача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених у рішенні суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою працездатного віку, має можливість працювати та заробити таку суму грошей, яка б дала можливість сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки в достатньому для її гармонійного розвитку розмірі, тому зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на її утримання у розмірі, встановленому у рішенні суду. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з положеннями ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Змінюючи розмір стягнення аліментів з платника суд визначає їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, При цьому ч. 2 ст. 182 СК України визначає гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду не надано жодних доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Обставини, на які посилається позивач, фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням про стягнення аліментів через те, що він не працює - не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Враховуючи те, що позивач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини не надав, матеріальний, сімейний та стан здоров`я позивача [PERSON] не змінився, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 8, 12 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 141, 150, 179, 180, 181, 182, 183, 192 СК України,

Outcome: dismissed