Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В вересні 2016 року позивач ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № LGXRRX19720143, укладеного з ним 05.02.2008 року просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в сумі 11824 грн. 43 коп. та судових витрат. В судове засідання позивач явку свого представника не забезпечив, втім надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності свого представника, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В попередніх судових засіданнях відповідач підтвердив, що отримував зазначений кредит, але стверджував, що сплачував його. Просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропущенням позивачем строків позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Судом встановлено, що 05.02.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року) і [PERSON] був укладений споживчий кредитний договір № LGXRRX19720143, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 1660,93 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії та поверненням коштів через 12 місяці (не пізніше 05.02.2009 року). Згідно умов вказаного кредитного договору в рахунок погашення кредиту, відсотків, комісії та винагороди позичальник повинен вносити в період з 5 по 10 число кожного місяця на певний рахунок банку мінімальний платіж у розмірі 188,39 грн. Як видно з п. 5.1. договору у випадку порушення позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Крім того відповідно до п.5,.3 Умов кредитного договору при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості. Згідно вимог ст. 526 та ч. 2 ст. 615 ЦК України боржник зобов'язаний виконати зобов'язання належним чином в установлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами ст.ст. 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. В силу вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав зобов'язання по сплаті кредиту в результаті чого, позивачем нарахована заборгованість за кредитним договором № LGXRRX19720143 від 05.02.2008 року, станом на 15.06.2016 року, у загальному розмірі 11824,43 грн., що включає в себе: заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 484,05 грн., пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 10301,12 грн. та штрафів у розмірі 1039,26 грн. Вирішуючи питання про стягнення комісії зазначеної позивачем у розрахунку заборгованості у розмірі 484,05 грн. суд прийшов наступного висновку. Згідно з чч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, (надалі Правила) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії суперечить умовам кредитного договору, де розмір комісії взагалі не передбачено, натомість передбачено лише розмір винагороди банку за надання фінансового інструменту, та положенням п. 3.6. Правил, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, не можна погодитись з розміром нарахованої позивачем пені в сумі 10301,12 грн., яка в більш ніж в 6 разів перевищує розмір заборгованості відповідача за основним боргом (тілом кредиту). За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої на підставі умов кредитного договору пені (10301,12 грн.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом (тіло кредиту -1660,93 грн.) , враховуючи ступінь виконання позичальником зобов'язання, який (згідно розрахунку) погасив тіло кредиту в повному обсязі, та враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 1775,77 гривень (прострочене тіло кредиту 1660,93 грн. + відсотки 114,84 грн.). Також суд вважає правомірним нарахування та таким, що підлягає стягненню з відповідача штрафу у фіксованій сумі 500,00 грн., натомість не погоджується з розміром штрафу вирахуваному у відсоткову значенні. Так п.5,.3 Умов кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% від суми заборгованості. Відповідачем було порушено строк сплати платежу ( строк сплати з 05.03.2008 року по 10.03.2008 року) більше ніж на 30 днів починаючи з 11.04.2008 року. Заборгованість по кредиту ( з урахуванням всіх необхідних платежів) станом на зазначену дату складала 1807,53 гривень, відповідно 5 % від зазначеної суми становить 90,38 гривень. За таких обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 1775,77 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання та штраф у розмірі (500,00 грн. + 90,38 грн.) 590,38 грн., а всього 2366,15 грн. У матеріалах провадження також наявні квитанції про часткову сплату заборгованості відповідачем після відкриття провадження по справі від 07.10.2016 року та 10.10.2016 року на загальну суму 2000,00 грн. Зазначені платежі в розрахунку заборгованості не враховані, а тому суд вважає за необхідне врахувати зазначені платежі у рахунок погашення вказаної вище заборгованості за кредитним договором, таким чином з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі (2366,15 грн. - 2000,00 грн.) 366 гривень 15 копійок. Відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності до кредитних правовідносин, яка судом не задоволена на підставі ч.1 ст.264 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до п.5.5 умов кредитного договору сторонами було визначено що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки встановлюється тривалістю 5 років. Так відповідачем в 2013 році ( в межах 5-ти річного терміну) та повторно в 2016 році було здійснено платежі на погашення заборгованості по кредитному договору (погашено тіло кредиту та відсотки), відповідно було перервано строк позовної давності та її перебіг відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України почався заново. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннямич. 1 ст. 88 ЦПК України відповідно до яких з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 275,74 грн.

Outcome: partial