Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

05 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Козіївське" про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 березня 2008 року між [PERSON] та ТОВ "Козіївське" був укладений договір оренди належної позивачу земельної ділянки. Відповідно до умов даного договору було встановлено розмір орендної плати та строки її сплати, однак відповідач, незважаючи на умови договору, не сплатив позивачу орендну плату за 2013 -2014 роки. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, однак представником позивача була надана заява про слухання справи у їх відсутність та про підтримання позовних вимог. Проти винесення заочного рішення представник позивача не заперечував. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установлений законом строк. У відповідності до ст.ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,8681 га, розташованої на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 12 березня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ "Козіївське" договір оренди належної йому земельної ділянки. Вищезазначений договір 25 грудня 2012 року був зареєстрований у відділі Держкомзему у Краснокутському районі за №632358374001573. Таким чином, між [PERSON] та ТОВ "Козіївське" склалися договірні правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, ЗК України та Законом України "Про оренду землі". Згідно ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди землі виникає після укладання договору оренди та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Тобто Законом передбачена можливість розірвання договору при невиконанні сторонами обов'язків, зокрема щодо сплати орендної плати. Пунктами 9,11 Договору оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем за користування земельною ділянкою в грошовій формі в розмірі 5001,14 грн. до 30 грудня поточного року. Однак, як вбачається з позовної заяви, відповідачем систематично порушувалися зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою, оскільки орендну плату за 2013 -2014 роки взагалі не сплачено. Натомість, відповідачем, на підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань щодо оплати позивачу за орендовану земельну ділянку за 2013- 2014 роки, не надано жодних доказів. Пунктом 36 договору оренди земельних ділянок, укладеному між позивачем та відповідачем, передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, а також з інших підстав, передбачених законом. Згідно п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК є обов"язковою для всіх судів України. Як вбачається з позовних вимог, відповідач не сплатив орендну плату за використання земельної ділянки за 2013 - 2014 роки, що, відповідно до п."д" ч.1 ст. 141 ЗК України, являється систематичною несплатою орендної плати та є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Крім того п. 8 договору про оренду землі, укладеному між позивачем та ТОВ «Козіївське», викладено в такій редакції: "Договір укладено на 10 років", що є порушенням ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", якою визначено, що при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, а вказаний проект землеустрою відсутній. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, рішенням Європейського Суду з прав людини від 29.11.1991 року "Пайн Велей Девелопмент ЛТД" проти Ірландії, в якому розкрито зміст захисту права власності, зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користування своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що систематична невиплата передбаченої договором орендної плати є порушенням істотних умов договору зі сторони відповідача, що, в свою чергу, є підставою для розірвання договору оренди.

Outcome: approved