Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та з урахуванням доповнень\~\~просила суд: - визнати незаконним та скасувати рішення атестаційної комісії про її невідповідність займаній посаді, зафіксоване в атестаційному листі атестаційної комісії III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації від 21.04.2016 року та в п. 2 розділу «Вознесенський професійний аграрний ліцей» протоколу №7 засідання атестаційної комісії Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації з атестації керівників, їх заступників та інших педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів від 21.04.2016 року; - визнати незаконним та скасувати п. 14 наказу директора Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації [PERSON] «Про результати атестації керівників, їх заступників, інших педагогічних працівників професійно- технічних навчальних закладів освіти у 2015-2016 навчальному році» №376 від 21.04.2016року; - визнати незаконним персональне попередження про звільнення [PERSON] від 05.05.2016 року; - визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] №59-к від 01.06.2016 року про відсторонення заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] від виконання обов'язків; -визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] № 65-к від 07.06. 2016 року про внесення змін до наказу №59-к від 01.06.2016 року; -визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] № 66-к від 07.06.2016 року про винесення догани; -визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] №69-к від 14.06.2016 року про звільнення заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON]І; - Поновити її на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею з 14.06.2016 року; - стягнути з Вознесенського професійного аграрного ліцею на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2016 року по 07.06.2016 року - в розмірі 1 019 гривень 77 копійок; - стягнути з Вознесенського професійного аграрного ліцею на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2016 року і до дня постановлення рішення суду про поновлення на роботі; - стягнути в солідарному порядку з Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації та з Вознесенського професійного аграрного ліцею на її користь, моральну шкоду завдану в розмірі - 50\~000 гривень; Стягнути з Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації понесені нею при зверненні до суду судові витрати на сплату судового збору, в розмірі 4409.60 гривень; - стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір за позовні вимоги, за які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона, як позивач звільнена від сплати; - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що з 01.08.1986 року по 28.08.2006 року та з 06.11.2009 року по 14.06.2011 року працювала у Вознесенському професійному аграрному ліцеї ( Вознесенський ПАЛ, відповідач-2) на посаді викладача української мови та літератури, а починаючи з 14.06.2011 року за наказом директора ліцею № 69-к від 10.06.2011 року її переведено на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з учбово-виховної роботи, яку в подальшому перейменовано на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи (наказ директора ліцею №98-к ї і 5.09.2012 року). З 2005 року має кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» також викладала українську мову і літературу та медичну санітарну підготовку. Позивач вказує, що 21.10.2015 року її було ознайомлено з наказом директора ліцею № 89 від 02.10.2015 року «Про проведення атестації педагогічних працівників у 2015-2016 ннавчальному році» і її, як викладача української мови та літератури та в подальшому ознайомлено з характеристиками директора, як викладача, та як заступника директора з навчально-виховної роботи ліцею. 21.04.2016 року атестаційною комісією III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської облдержадміністрації (далі Департамент освіти, відповідач-1) вона була атестована, як викладач української мови та літератури Вознесенського ПАЛ, із зазначенням, що відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії», тоді як заступник директора з навчально-виховної роботи ліцею - «не відповідає займаній посаді». Не погоджується з рішенням атестаційної комісії, так як атестаційний лист щодо атестації її, як заступника директора містить виключно позитивну характеристику, нарікань щодо її роботи не було, обговорювалася тільки скарга [PERSON] щодо факту експлуатації праці учнів ліцею, яка нічим не підтверджена, навпаки спростована постановою правоохоронних органів і жодної перевірки Департаментом освіти щодо вказаного питання не проводилося. Позивач зазначила, що в протоколі № 7 засідання атестаційної комісії відповідача -1 неповно та неточно викладені її пояснення, вказано на «недотримання морально - етичних норм поведінки заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] у відносинах з учнями», хоча як ця обставина була встановлена не зазначено. [PERSON] вказує, що влітку 2014 року та весною 2015 року четверо учнів ліцею за її пропозицією дійсно працювали в її матері в період канікул та у вихідні, це були цивільно- правові відносини на виконання певних робіт, але за їх згодою та згодою їх батьків і опікунів, і за виконану роботу вони отримали платню від 600 до 900 грн., залишилися задоволені, як умовами праці так і оплатою, претензій не мали. Вважає, що жодних морально-етичних норм поведінки у відносинах з учнями не порушила, дисциплінарних стягнень не мала. Позивач зазначила, що вважає п.14 наказу № 376 директора Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації [PERSON] «Про результати атестації керівників, їх заступників, інших педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів освіти у 2015-2016 навчальному році» від 21.04.2016 року про «визнання [PERSON], заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею, такою, що не відповідає займаній посаді» незаконним, оскільки він суперечить дійсній меті та принципам атестації, є упередженим, необ'єктивним та таким, що прийнятий з порушенням вимог законодавства України. [PERSON] вказує, що персональне попередження її від 05.05.2016 року, видане виконуючим директора лицею [PERSON] є незаконним. Після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього попередження вона підлягає звільненню з роботи по п 4.3 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсації згідно з Законом також вважає незаконним, так як акти зазначені в ньому не містять вказівки про необхідність звільнення з посади за результатами атестації, а п. 6 ч. 1 Типового положення про атестацію педагогічних працівників її взагалі не стосується, зазначення п 4.3 ст. 40 КЗпП України не відповідає вимогам законодавства України про працю, а тому - є незаконним. Позивач оскаржуючи наказ № 59-к від 01.06.2016 року та № 65-к від 07.06.2016 року видані в.о. директора ліцею [PERSON] «Про відсторонення [PERSON]І, від виконання обов'язків заступника директора» та «Про внесення змін до наказу від 01.06.2016 року» просить визнати їх незаконними та скасувати, оскільки всі вищезазначені акти на які посилається перший наказ не містять вказівки про її відсторонення від виконання посадових обов'язків заступника директора з навчально-виховної роботи, відсторонення від посади працівників регулюється ст. 46 КЗпП України, яка не могла бути застосовано відносно неї у такий спосіб (не визначено оплату на час відсторонення та його період), щодо другого, то він містить іншу підставу, а тому є новим наказом про відсторонення, до того ж виданим відповідно через два і через рік після найму на роботу учнів ліцею. З урахуванням викладеного вважається, що за 4 робочих дні в період з 01.06.2016 року до 07.06.2016 року їй має бути виплачена заробітна плата в розмірі - 1 019,71 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним відстороненням від роботи. Позивач просить наказ № 66-к виданий в.о. директора ліцею [PERSON] від 07.06.2016 року «Про винесення догани [PERSON]І.» визнати незаконним та таким, що суперечить чинному трудовому законодавству, оскільки за наказом №59-к від 01.06.2016 року вона мала працювати безкоштовно, до того ж він не містить чітких термінів виконання, тобто передачі документації в підзвіт іншій особі. [PERSON] просить наказ № 69-к від 14.06.2016 року, в.о.директора Вознесенського ПАЛ [PERSON] про звільнення її відповідно до п.2 ст. 40 пункт з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, як таку, що не відповідає займаній посаді з 14.06.2016 року, визнати незаконним та скасувати, так як він не грунтується на вимогах закону, оскільки не містить посилання на норму закону (статтю КЗпП України), на підставі якої відбулося звільнення та причини невідповідності займаній посаді (внаслідок недостатньої кваліфікації, стану здоров'я тощо). Наказ виконуючого обовязки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] № 80 від 20.07.2016 року про внесення змін у звязку із помилкою до наказу № 69-к від 14.06.2016 року позивач просить визнати незаконним та скасувати, оскільки наказу, що зазначена особа виконувала обовязки директора ліцею не було, цей наказ не відповідає номенклатурі для кадрових документів, виданий без літери «к» і відсутній в книзі реєстрації наказів по особовому складу Вознесенського професійного аграрного ліцею і містить помилку у назві посади, яку обіймав позивач. Зазначає, що її звільнення відбулося без отримання попередньої згоди профспілкового комітету Вознесенського професійного аграрного ліцею, до того ж з 14.06.2016 року вона перебувала на лікарняному, що належним чином підтверджено, тому зазначений наказ є не законним. За період з 14.06. 2016 року по день постановлення судом рішення просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 31102.68 грн. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України просить відшкодувати з обох відповідачів солідарно моральну шкоду, яку оцінює в 50000 грн., посилаючись на приниження, стрес, підрив ділової репутацї серед колег та учнів закладу, а також як голови райкому профспілки працівників АПК, погіршення стану здоров'я, необхідність звертатися до лікарні та за захистом свого права на працю до Міністерства освіти і науки, до управління Держпраці, до адвокатів за консультаціями та правовою допомогою, та до суду. Також позивач просить відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. З ст. 6 Закону України «Про судовий збір» стягнути з відповідачів на її користь та на користь держави судовий збір та допустити негайне виконання рішення суду щодо поновлення її на роботі та виплати заробітної плати, але не більше як за один місяць. На підставі викладеного позивач просила повністю задовольнити її позовні вимоги. Представники Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації (відповідач - 1) [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не визнали в повному обсязі, просили відмовити в позові, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Детальні заперечення представниками відповідача-1 викладено письмово (а.с. 124-128) та зазначено, що при проходження атестації у 2015-2016 навчальних роках позивач, як заступник директора з навчально - виховної роботи була попереджена, про що свідчить протокол № 4 від 19.10.2015 року засідання комісії III рівня з атестації керівних кадрів та педпрацівників ПТНЗ області, затверджено їх список та повідомлено керівників 04.11.2015 року електронною поштою. Щодо атестації позивача, то факти залучення ним, як посадовою особою учнів Вознесенського професійного аграрного ліцею до виконання робіт в її особистих цілях, в тому числі і до роботи, яка була небезпечною для їх здоровя (бетонування подвіря) знайшли своє відображення у скаргах від працівників ліцею, в пояснювальній записці [PERSON], також до директора установи звертались учні , їх батьки та опікуни. 23.06.2015 року листом директора ліцею наголошено про персональну відповідальність його, як керівника в частині дотримання законодавства і забезпечення соціального захисту прав і інтересів учнів, доручено розглянути питання про притягнення позивача до відповідальності. Атестаційною комісією було вивчено професійну діяльність керівних кадрів, в тому числі і додержання педагогічної етики та моралі [PERSON], як керівника, яка зазначеними вчинками порушила низку законів щодо охорони прав дітей, але на критику належно не реагувала, про що свідчило і друге звернення у квітні 2016 року до Департаменту освіти членів колективу з приводу позивача, яка використовує службові повноваження в особистих цілях і бездіяльність директора. Враховуючи зазначене [PERSON] 21.04.2016 року, як заступник директора з навчально-виховної роботи Вознесенського ПАЛ більшістю голосів була визнана такою, що не відповідає займаній посаді, тому і була звільнена 14.06.2016 року з вказаної посади, але вона залишилася викладати українську мову і літературу та медичну санітарну підготовку. Вважають вимоги позивача щодо відшкодування з Департаменту освіти моральної шкоди необґрунтованими та належним чином не підтвердженими. Представник Вознесенського професійного аграрного ліцею (відповідач -2) [PERSON] повністю підтримав представників відповідача -1, зазначив, що позивач немає підстав звертатися до суду за захистом своїх трудових прав, оскільки її звільнення та притягнення до дисциплінарної відповідальності відбувалися із дотриманням норм законодавства про працю, тоді як вона усіляко порушувала закон, намагалася уникнути відповідальності, як то спроба уникнути звільнення шляхом отримання лікарняного, невихід на роботу, як викладача української мови і літератури, хоча була тільки виконуючим обовязки заступника директора. Зазначив, що [PERSON] порушує морально-етичні норми поведінки викладача і керівника залучаючи дітей до роботи і організовуючи збори підписів учнів на свою користь, тому вважає, що її позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконуючий обовязки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову повністю погоджуючись із позицією представників відповідачів, посилаючись на їх безпідставність вимог, а в частині моральної шкоди ще й на необґрунтованість таких вимог та надали аналогічні пояснення. Окрім іншого зазначено, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо оскарження рішень і наказу по атестації. Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних\~\~прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON]І 14.06.2011 року з викладача української мови та літератури наказом № 69-к від 10.06.2011 року переведена на посаду в.о. заступника директора з учбово-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею ( т. 1, а.с. 31-34), в подальшому відповідно до запису у трудовій книжці позивача у звязку зі змінами у штатному розписі посаду заступника директора з учбово-виховної роботи було перейменовано на заступника директора з навчально-виховної роботи. За планом проходження атестації керівними кадрами професійно-технічних навчальних закладів, затвердженого директором Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації 08.10.2013 року [PERSON], як заступник директора з навчально-виховної роботи мала атестуватися у 2015-2016 році (т. 1, а.с. 168-169) атестаційною комісією III рівня відповідача 1, хоча позивач цього не визнала, оскільки заперечує факт її повідомлення. Відповідно до наказу директора Вознесенського професійного аграрного ліцею про проведення атестації педагогічних працівників у 2015-2016 роках за № 89 від 21.10.2015 року [PERSON], як викладач української мови та літератури - кваліфікаційна категорія « спеціаліст вищої категорії» була серед інших педпрацівників повідомлена про атестацію, проти чого не заперечувала в судовому засіданні. Рішенням атестаційної комісії III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації від 21.04.2016 року, яке оформлене атестаційним листом, встановлено, що [PERSON] відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії»(т.1, а.с. 46-47). Рішенням атестаційної комісії III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації від 21.04.2016 року, яке оформлене атестаційним листом, встановлено, що [PERSON], як заступник директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею не відповідає займаній посаді (т.1, а.с. 48-49). На засіданні атестаційної комісії III рівня з атестації керівників, їх заступників та інших педпрацівників ПТНЗ 21.04.2016 року, яке було оформлене протоколом за № 7 щодо діяльності [PERSON], як заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського ПАЛ члени комісії були ознайомлені із змістом скарг, отриманих відповідачем -1 щодо залучення [PERSON] неповнолітніх учнів ліцею до виконання робіт у садибі її матері, заяву учня, який отримав платню за цементування подвіря, на підставі встановлених порушень комісією було зроблено висновок, що позивач не відповідає займаній посаді (т.1, а.с. 50-61). Того ж 21.04.2016 року директором Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації [PERSON] було видано наказ «Про результати атестації керівників, їх заступників, інших педагогічних працівників професійно - технічних навчальних закладів освіти у 2015-2016 навчальному році» № 376 згідно п. 14, якого [PERSON], як заступник директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею не відповідає займаній посаді (т.1, а.с. 62-65). Будучи не згодною з вищезазначеним висновком атестаційної комісії, протоколом № 7, та наказом № 376 від 21.04.2016 року позивач звернувся з апеляційною скаргою Міністерства освіти і науки України на що їй було розяснено, що відповідно до п.2.4 та п. 6.6 Положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міносвіти і науки України від 06.10.2010 року за № 930 та зареєстроване в Мінюсті України 14.12.2010 року за № 1255/18550 може оскаржити рішення атестаційної комісії до суду (т.1, а.с. 78-79). Суд вважає, що оскаржувані позивачем рішення атестаційної комісії про її невідповідність займаній посаді, зафіксоване в атестаційному листі, в п.2 розділу «Вознесенський професійний аграрний ліцей» протоколу № 7 від 21.04.2016 року та п. 14 наказу директора Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації № 376 того ж числа є неправомірними з огляду на наявність відповідних порушень. Відповідно до п.4\~ст.54 Закону України «Про освіту», педагогічні працівники підлягають атестації. За результатами атестації визначаються відповідність працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюються категорії, педагогічні звання. Порядок атестації педагогічних працівників встановлюється Міністерством освіти України. Порядок атестації керівників, їх заступників, інших педагогічних працівників дошкільних, загальноосвітніх, позашкільних, професійно-технічних, вищих навчальних закладів I-II рівнів\~\~акредитації незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, навчально-методичних (науково-методичних) установ і закладів післядипломної освіти, спеціальних установ для дітей, а також педагогічних працівників закладів охорони здоров'я, культури, соціального захисту, інших закладів та установ у штаті яких є педагогічні працівники визначається Типовим положенням про атестацію педагогічних працівників затвердженого\~наказом Міністерства освіти і науки України 06 жовтня 2010 № 930. Відповідно до п.1.2 Типового положення, атестація педагогічних працівників - це система заходів, спрямована на всебічне комплексне оцінювання їх педагогічної діяльності, за якою визначаються відповідність педагогічного працівника займаній посаді, рівень його кваліфікації, присвоюється кваліфікаційна категорія, педагогічне звання. Метою атестації відповідно п.1.3. Типового положення є стимулювання цілеспрямованого безперервного підвищення рівня професійної компетентності педагогічних працівників, росту їх професійної майстерності, розвитку творчої ініціативи, підвищення престижу й авторитету, забезпечення ефективності навчально-виховного процесу. Відповідно до п.1.7 Типового положення, атестація може бути черговою або позачерговою. Чергова атестація здійснюється один раз на п'ять років. Для організації та проведення атестації педагогічних працівників у навчальних та інших закладах, органах управління освітою щороку створюються атестаційні комісії I, II і III рівнів, що прямо передбачено п.2.1 вищезазначеного положення. Крім того, згідно п.3.2 Типового положення атестаційна комісія затверджує списки педагогічних працівників, які атестуються, графік роботи атестаційної комісії, приймає рішення щодо перенесення строку чергової атестації. Працівники, що атестуються, ознайомлюються з графіком проведення атестації під підпис. Згідно п.3.3 Типового положення, атестаційна комісія відповідно до затвердженого графіка роботи вивчає педагогічну діяльність осіб, які атестуються, шляхом відвідування уроків (навчальних занять), позаурочних (позанавчальних) заходів, вивчення рівня навчальних досягнень учнів, студентів, курсантів, слухачів, вихованців з предмета (дисципліни), що викладає педагогічний працівник, ознайомлення з навчальною документацією щодо виконання педагогічним працівником своїх посадових обов'язків, його участі у роботі методичних об'єднань, фахових конкурсах та інших заходах, пов'язаних з організацією навчально-виховної роботи, тощо. Відповідно до п.3.4 Типового положення, у процесі вивчення професійної діяльності керівних кадрів навчальних та інших закладів атестаційна комісія з'ясовує: виконання програми розвитку навчального закладу та результати інноваційної діяльності; стан організації навчальної та виховної роботи, додержання вимог державних освітніх стандартів; результати державної атестації навчального закладу; результати перевірок, проведених Державною інспекцією навчальних закладів, місцевими органами управління освітою та іншими органами державного нагляду (контролю); додержання вимог щодо забезпечення безпечних та нешкідливих умов навчання учнів; підсумки моніторингу роботи з педагогічним колективом та іншими працівниками навчального закладу; ефективність взаємодії з громадськими організаціями та органами шкільного самоврядування; додержання педагогічної етики, моралі; звіти керівника про свою роботу на загальних зборах (конференціях) колективу навчального закладу; аналіз розгляду звернень громадян. Згідно п.3.5 Типового положення, про атестацію педагогічних працівників керівник навчального та іншого закладу до 01 березня подає до атестаційної комісії характеристику діяльності педагогічного працівника у міжатестаційний період. Характеристику на керівника навчального та іншого закладу подає до атестаційної комісії керівник відповідного органу управління освітою. Характеристика повинна містити оцінку виконання педагогічним працівником посадових обов'язків, відомості про його професійну підготовку, творчі та організаторські здібності, ініціативність, компетентність, організованість, морально-психологічні якості, дані про участь у роботі методичних об'єднань, інформацію про виконання рекомендацій, наданих попередньою атестаційною комісією, тощо. Характеристика керівних кадрів додатково має містити відомості про ставлення до підлеглих, здатність організувати педагогічний колектив для досягнення певних завдань, вміння приймати відповідальні рішення. Педагогічний працівник не пізніш як за десять днів до проведення атестації ознайомлюється з характеристикою під підпис. Відповідно до п.3.8 Типового положення, атестація педагогічних працівників здійснюється атестаційними комісіями у такі строки: комісіями I рівня - до 1 квітня, II рівня - до 10 квітня, III рівня - до 25 квітня і під час атестації керівних кадрів навчальних та інших закладів атестаційна комісія з'ясовує якість виконання ними посадових обов'язків ( п. 3.9). Згідно п.3.10 Типового положення, засідання атестаційної комісії проводиться у присутності працівника, який атестується. Під час засідання атестаційної комісії педагогічний працівник має право давати усні та письмові пояснення, подавати додаткові матеріали щодо своєї професійної діяльності. За рішенням атестаційної комісії атестація може бути проведена за відсутності працівника, у разі наявності його письмової згоди, за винятком випадків атестації працівників, стосовно яких порушено питання про невідповідність займаній посаді. Пунктом 3.11 Типового положення передбачено, що засідання атестаційної комісії оформлюється протоколом, який підписується всіма присутніми на засіданні членами атестаційної комісії.\~\~Члени атестаційної комісії можуть у письмовій формі викласти окрему думку щодо рішення атестаційної комісії, яка додається до протоколу. Відповідно до п.3.13 Типового положення, за результатами атестації атестаційні комісії приймають такі рішення: педагогічний працівник відповідає займаній посаді; присвоїти педагогічному працівнику кваліфікаційну категорію («спеціаліст», «спеціаліст другої категорії», «спеціаліст першої категорії», «спеціаліст вищої категорії»); педагогічний працівник відповідає (не відповідає) раніше присвоєній кваліфікаційній категорії («спеціаліст», «спеціаліст другої категорії», «спеціаліст першої категорії», «спеціаліст вищої категорії»); присвоїти педагогічному працівнику педагогічне звання («викладач-методист», «учитель-методист», «вихователь-методист», «педагог-організатор-методист», «практичний психолог-методист», «керівник гуртка-методист», «старший викладач», «старший учитель», «старший вихователь», «майстер виробничого навчання І категорії», «майстер виробничого навчання ІІ категорії»); порушити клопотання перед атестаційною комісією ІІ, ІІІ рівнів або атестаційною комісією центрального органу виконавчої влади (залежно від підпорядкування навчального та іншого закладу, в якому створено атестаційну комісію І рівня) про присвоєння педагогічному працівнику кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» та/або педагогічного звання або про відповідність працівника раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії», та/або відповідність працівника раніше присвоєному педагогічному званню; педагогічний працівник відповідає (не відповідає) раніше присвоєному педагогічному званню; педагогічний працівник відповідає займаній посаді за умови виконання ним заходів, визначених атестаційною комісією; педагогічний працівник не відповідає займаній посаді. Згідно п.3.14 Типового положення, за результатами атестації керівних кадрів навчальних та інших закладів, а також осіб, які претендують на зайняття посади керівників загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, атестаційні комісії ухвалюють такі рішення: керівник (заступник керівника) відповідає займаній посаді; керівник (заступник керівника) відповідає займаній посаді за умови виконання ним заходів, визначених атестаційною комісією; керівник (заступник керівника) не відповідає займаній посаді; рекомендувати для призначення на посаду керівника; рекомендувати для зарахування до кадрового резерву. Пунктом 3.15 Типового положення передбачено, що рішення атестаційної комісії повідомляється педагогічному працівнику одразу після її засідання під підпис. На кожного педагогічного працівника, який атестується, оформлюється атестаційний лист у двох примірниках за формою згідно з додатком, один з яких зберігається в особовій справі педагогічного працівника, а другий не пізніше трьох днів після атестації видається йому під підпис. Відповідно до\~ст.139 Кодексу законів про працю України\~працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно\~ст.147 Кодексу законів про працю України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Верховний Суд України у постанові № 21-42а12 від 05.03.2012 року\~\~ зазначив, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Як свідчать матеріали даної справи, при проведенні атестації [PERSON], як заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею, на працівника, було оформлено атестаційний лист, згідно якого особа, що атестувалася отримала свідоцтво 12 СПВ № 143645 від 11.12.2015 року Центрального інституту післядипломної педагогічної освіти АПК України (м. Київ), і у між атестаційний період оцінювалась тільки позитивно, мала вищу освіту, кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», підвищувала кваліфікацію у Миколаївському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти і отримала про це свідоцтво № 150 від 31.01.2014року. До того ж згідно характеристики діяльності [PERSON], як заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського ПАЛ, наданої на атестаційну комісію директором ліцею [PERSON] з якою ознайомилася позивач під підпис 29.02.2016 року остання характеризувалася тільки схвально із зазначенням, що вона може бути атестована на відповідність займаній посаді (т. 1, а.с. 43). До речі дана обставина була повністю підтверджена в судовому засіданні показами свідка [PERSON] Висновок (рішення) атестаційної комісії III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації від 21.04.2016 року суперечить поданим на атестацію документам і ґрунтується на скаргах і заявах керівника вокального гуртка Вознесенського ПАЛ [PERSON] Відповідачем -1 надано суду звернення вказаної особи від 22.04. 2016 року, ( т.1 а .с. 209), тобто вже після атестації позивача і всупереч їй наступну заяву [PERSON] від 18.06.2015 року, в якій він повідомив Департамент освіти, що вибачився перед [PERSON] на зборах колективу, оскільки йому стало відомо, що позивач добре заплатила дітям за роботу, годувала їх і працювали вони зі згоди опікунів та батьків ( т. 1 а .с. 209). Згідно листа, адресованого директору Вознесенського ПАЛ від 23.06.2016 року в.о. директора Департаменту освіти [PERSON] про встановлення в ході службового розслідування факту залучення учнів навчального закладу заступником навчально-виховної роботи директора з ліцею [PERSON] до виконання робіт, небезпечних для здоровя дітей, в її особистих цілях і без належного оформлення, тому просили притягнути вказану особу до дисциплінарної відповідальності (т. 1, а.с. 212). В судовому засіданні було встановлено, що до позивача не було прийнято відповідних заходів реагування, а саме притягнення до відповідальності, окрім обговорення в колективі і відповідачами дана обставина жодним чином не спростована. Крім того позивачем надано копії заяв учнів [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх батьків та опікунів, адресовані директору Вознесенського ПАЛ та датовані червнем 2015 року з яких вбачається, що претензій з боку вказаних осіб до [PERSON] з приводу виконаної в неї роботи та оплати не мають ( т. 1, а.с. 207, 217-219). Відповідно до постанови слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС від 24.06.2016 року за заявою [PERSON] від 16.06.2015 року щодо незаконної експлуатації праці учнів Вознесенського ПАЛ заступником директора ліцею [PERSON] були опитані свідки, відібрані пояснення і вказаний факт не знайшов свого підтвердження, тому кримінальне провадження було закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 150 КК України ( т. 1, а.с. 80). У разі прийняття рішення атестаційною комісією ІІІ рівня відповідача-1, відповідно до п 3.14. типового положення, що керівник (заступник керівника) не відповідає займаній посаді за результатами атестації керівних кадрів та за п. 6.3. Положення управлінням освіти може бути прийнято рішення про розірвання трудового договору з додержанням вимог законодавства про працю, але воно допускається у разі, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу, яка відповідає його кваліфікації, у тому самому закладі (установі). Наказ про звільнення або переведення працівника за його згодою на іншу роботу за результатами атестації може бути видано лише після розгляду його апеляцій (у разі їх подання) атестаційними комісіями вищого рівня, або оскарження до суду. Внаслідок невиконання\~комісією зазначених\~вимог положення, під час\~прийняття рішення щодо\~відповідності [PERSON]\~займаній посаді атестаційною комісією відповідача - 1 не було забезпечено дотримання основних принципів атестації, передбачених п. 1.4 вказаного нормативного акту \~та досягнення мети атестації, визначеної п. 1.3 положення, що стало наслідком недоліків в роботі атестаційної комісії, відповідальність за які фактично була\~покладена на позивача. З урахуванням викладеного суд вважає, що атестаційна комісія III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації від 21.04.2016 року зробила висновок щодо невідповідності [PERSON], як заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського ПАЛ займаній посаді, безпідставно, без належного і ретельного вивчення її професійної діяльності як заступника директора ліцею, вісупереч поданим на атестацію документам. Відповідно вказане рішення, зафіксоване в атестаційному листі атестаційної комісії III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.04.2016 року та в п. 2 розділу «Вознесенський професійний аграрний ліцей» протоколу № 7 засідання атестаційної комісії відповідача-1 та п. 14 наказу директора Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації [PERSON] «Про результати атестації керівників, їх заступників, інших педагогічних працівників професійно - технічних навчальних закладів освіти у 2015-2016 навчальному році» за № 376 від 21.04.2016 року є незаконними та підлягають скасуванню. Оскільки судом встановлено порушення законодавства при атестації позивача відповідно підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] щодо відсторонення від виконання обовязків, дисциплінарного стягнення у вигляді догани, звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилання позивача на упереджене ставлення з боку керівництва, неприязні відносини в колективі ліцею, що знайшло своє відображення в змінах до наказів, виданих щодо позивача, різниці в наказах відносно посади, яку обіймала [PERSON] у Вознесенському професійному аграрному ліцеї, знайшли своє підтвердження в показах свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому заслуговують на увагу. Вимогу позивача про визнання незаконним персонального попередження про її звільнення від 05.05.2016 року суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з урахуванням вищевикладеного, а також тієї обставини, що [PERSON] була попереджена про звільнення за п. 4.3 ст. 40 КЗпП України, однак такої норми і підстави для звільнення зазначений закон не містить ( т. 1, а.с.67). Наказом виконуючого обов'язки директора Вознесенського ПАЛ [PERSON] за№ 59-к від 01.06.2016 року [PERSON] була відсторонена від виконання обовязків заступника директора з навчально-виховної роботи на підставі рішення атестаційної комісії III рівня Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації від 21.04.2016 року, оспорюваних протоколу № 7 атестаційної комісії та наказу № 376 директору Департаменту освіти ( т. 1, а.с.68). Згідно вказаного наказу за [PERSON] була залишена можливість вичитки годин за 2015-2016 навчальний рік, а її обовязки тимчасово були покладені на майстра виробничого навчання, також мала відбутися передача документів від позивача визначеним членам комісії. Згідно наказу виконуючого обовязки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] за № 65-к від 07.06.2016 року до наказу № 59-к від 01.06.2016 року було внесено зміни, а саме, посилаючись на наказ № 376 від 21.04.2016 року Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної Державної адміністрації «Про результати атестації керівників, їх заступників, інших педагогічних працівників ПТНЗ області у 2015-2016 році» - пункт 14 «щодо визнання [PERSON], заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею такою, що не відповідає займаній посаді»; та у звязку із закінченням терміну апеляції на рішення атестаційної комісії, враховуючи стверджені факти залучення учнів Вознесенського ПАЛ заступником директора з навчально-виховної роботи [PERSON] до виконання робіт в її особистих цілях, в тому числі і до виконання роботи, яка могла бути небезпечною для здоров'я дитини-інваліда та дітей-сиріт; для збереження позитивного морально-психологічного клімату в колективі, беручи до уваги побажання педагогічних працівників щодо відсторонення від виконання «обов'язків заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON], з метою не допущення конфліктних ситуацій, які вона створювала» було вирішено - відсторонити з 01.06.2016 року [PERSON] від виконання обовязків заступника директора з навчально-виховної роботи зі збереженням заробітної плати( т. 1, а.с. 70). Обидва накази не містять посилання на який період позивача було відсторонено від виконання посадових обовязків, до речі перший було видано без вказівки щодо заробітної плати, що є порушенням трудових прав особи. Статтею 46 КЗпП України\~передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відстороненням слід вважати тимчасове недопущення працівника до роботи з підстав, передбачених законодавством. У разі відсторонення від роботи трудові правовідносини тривають, хоча працівник тимчасово до роботи і не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, відсторонення позивача було обґрунтовано не проходженням атестації, а у разі визнання останньої незаконною і скасування її висновків, рішень і наступних наказів, наказ № 59-к від 01.06.2016 року та наказ № 65-к від 07.06. 2016 року також належить визнати незаконними і підлягають скасуванню. Вимога позивача відносно визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов'язки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] за № 66-к від 07.06.2016 року про винесення догани [PERSON] за невиконання наказу № 59-к від 01.06.2016 року також підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність, вона полягає в обовязку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні винні дії та понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обовязків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер і вона полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обовязків, закріплених нормами трудового права: Кодексом законів про працю України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Відповідно до п. 4 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Мінюсту України 18.06.2015 №1000/5 та зареєстрованих в Мінюсті України\~22.06.2015 року за № 736/27181 право на видання певного виду розпорядчого документа (постанови, рішення, наказу, розпорядження) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності). Згідно п. 6 Правил керівник установи відповідає за збереженість службових документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами, він же відповідає за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах. Правилами передбачено, що управлінські документи установи за їх назвою, формою та складом реквізитів повинні відповідати уніфікованим формам, які встановлюються національними стандартами, нормативно-правовими актами. Перелік класів управлінських документів визначається\~Державним класифікатором управлінської документації ДК 010-98, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 31 грудня 1998 року № 1024 (із змінами) (далі - ДКУД). Згідно п.1-2 розділу 8 Правил регламентовано, що текст управлінського документа повинен бути чітким, конкретним, лаконічним, інформативним та відповідати орфографічним, лексичним, морфологічним, синтаксичним, стилістичним, пунктуаційним нормам і повинен стосуватися того питання, яке сформульоване в заголовку до тексту, чітко відображати причину й мету створення документа, розкривати суть конкретної справи, містити аргументовані докази, висновки, пропозиції. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що керівником Вознесенського ПАЛ не було видано (створено) належного управлінського документу- наказу № 59-к від 01.06.2016 року щодо конкретних, чітких термінів передачі документів [PERSON] членам комісії ліцею, тому вина позивача в даному випадку роботодавцем не доведена. Щодо вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов'язки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] за № 69-к від 14.06.2016 року про звільнення заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON]І, то вона є обгрунтованою та підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Даний наказ було видано відповідно до п.2 ст. 40 (виявленої невідповідності працівника займаній посаді) та згідно наказу № 376 від 21.04.2016 року Департаменту освіти і науки Миколаївської облдержадміністрації і вирішено - звільнити з посади заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON], як таку, що не відповідає займаній посаді з 14.06.2016 року ( т.1. а.с.74). Крім того 20.07.2016 року виконуючим обовязки директора Вознесенського професійного аграрного ліцею [PERSON] було видано наказ за № 80 про внесення змін до наказу № 69-к від 14.06.2016 року, оскільки було допущено помилку в зазначені посади, яку обіймала [PERSON] на час звільнення, тому було зазначено, що зазначену особу звільнено з посади виконуючої обовязки заступника директора з навчально-виховної роботи ( т. 1, а.с. 113). Доводи представника ліцею, що [PERSON] на час звільнення виконуювала обовязки заступника директора з навчально-виховної роботи, а не була заступником директора суд вважає безпідставними, оскільки виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без його звільнення від своїх основних обов'язків\~-\~це заміна працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов'язків), коли працівник\~поряд зі своєю основною роботою виконує обов'язки тимчасово відсутнього працівника, тоді відповідно до положень ст. 105 КЗпП України, останньому провадиться доплата\~за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Виконання обов'язків за посадою тимчасово відсутнього працівника (тимчасове заступництво) провадиться із звільненням від своїх основних обов'язків і у цьому випадку, відповідно до пункту 1 роз'яснення Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 29.12.65 р. N 30/39 (із змінами, внесеними постановою Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 11.12.86 р. N 521/30-18, яке діє на підставі Постанови Верховної Ради України від 12.09.91 р. N 1545 «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР»), працівнику виплачується різниця між його фактичним окладом та посадовим окладом працівника, якого він замінює, якщо цей працівник не є штатним заступником або помічником відсутнього працівника (за відсутності посади заступника). Відповідно до п. 2 вищезазначеного роз'яснення призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається, а зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку провадиться вищим органом управління. Враховуючи ту обставину, що переважна більшість наказів, всі інші документи, видані відповідачем-2 щодо [PERSON]І.( довідки, характеристики, документи щодо атестації, тощо), визначають вакантну посаду, яку вона обіймала з червня 2011 року, як заступника директора з навчально-виховної роботи, суд вважає, що саме на цій посаді особа, яка відноситься до керівних кадрів, і була атестована, притягалася до дисциплінарної відповідальності. І відповідач-2 та його керівник відповідає за збереження службових документів, порушення правил користування документами, зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах. В судовому засіданні встановлено, що в період з 14.06.2016 року по 23.06.2016 року та з 24.06.2016 року по 06.07.2016 року (включно) [PERSON], перебувала на лікарняному (амбулаторне та стаціонарне лікування у Вознесенській ЦРЛ), що підтверджується листками непрацездатності за вказані дати ( т. 1, а.с. 75-76). Копія наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримала по закінченню лікарняного - 07.07.2016 року. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках\~виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Судом встановлено, що висновки і накази атестаційної комісії ІІІ рівня відповідача-1 є незаконними і підлягають скасуванню, тобто не відповідність позивача займаній посаді не може бути підставою звільнення її згідно п.2 ст. 40 КЗпП України, тим більш, що факту недостатності кваліфікації або за станом здоровя, тощо, які б перешкоджали [PERSON] виконувати, покладену на неї роботу ( обовязки) під час судового засідання виявлено не було. В період з 14.06.2016 року по 06.07.2016 року (включно) [PERSON] перебувала на лікарняному і цю обставину не оспорюють відповідачі і третя особа, хоча зазначають, що позивач зранку 14.06.2016 року кілька годин була на роботі і щоб уникнути звільнення пішла до лікаря і відкрила лікарняний. Згідно п 1. Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, зареєстрованої в Мінюсті України 17.11.2004 року за N 1456/10055 листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів. Відповідно до положень п 3.12. у графі "Звільнення від роботи" у першому стовпчику "З якого числа" дата видачі листа (число, місяць, рік) позначається арабськими цифрами; у другому стовпчику "До якого числа включно" дата продовження листа непрацездатності (число і місяць) позначається літерами; у четвертому стовпчику "Підпис та печатка лікаря" продовження або закриття ЛН підтверджується підписом та печаткою лікаря. Трудовим законодавством України передбачена неможливість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а саме ч. 3 ст. 40 КЗпП встановлено обмеження на звільнення працівника з ініціативи власника. Чинним законодавством не заборонено звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності з інших підстав, наприклад, за власним бажанням (ст. 38 КЗпП) або у зв'язку із закінченням строкового трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП) або за п 5 ст. 40 КЗпП єдиний виняток із загального правила заборони розірвання трудових правовідносин з ініціативи власника під час тимчасової непрацездатності працівника, згідно з яким працівника можна звільнити у разі нез'явлення його на роботу протягом більш як 4 місяців поспіль унаслідок тимчасової непрацездатності. Пунктом 17\~Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3\~ст. 40 КЗпП\~стосуються як передбачених статтями 40, 41(1)\~КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Частиною 1\~ст. 235 КЗпП України\~передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наказ в.о. директора аграрного ліцею [PERSON] за № 69-к від 14.06.2016 року про звільнення позивача та наступний наказ в.о. ліцею [PERSON] за № 80 про внесення змін до наказу № 69-к від 14.06.2016 року слід скасувати та поновити на роботі [PERSON] на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського професійного аграрного ліцею. Доводи представника відповідача-2 та третьої особи [PERSON] що позивач не була звільнена з посади викладача української мови і літератури, а тільки як в.о. заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського ПАЛ, суд сприймає критично, оскільки трудову книжку позивач отримала на руки, при цьому з нею розрахувалась і претензій щодо невиходу на роботу позивача, як викладача з боку керівництва ліцею не було, тоді як [PERSON] з часу виходу на роботу після лікарняного 07.07.2016 року більше на роботу не виходила. До того ж, відповідно до п. 3 Переліку робіт, які не є сумісництвом згідно Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці України 23.06.1993 року за № 43 та зареєстрованого в Мінюсті України 30.06.1993 року за № 76 у сі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом, в тому числі педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік. В судовому засіданні було встановлено, що позивач як викладач української мови та літератури мала таку саме кількість годин. Відповідно до ч. 2\~ст. 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці»\~(далі\~Закон № №108/95-ВР) за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~розяснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і оплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 5 розділу 1V «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. \~\~\~\~\~\~\~\~ Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно абз. 3 п.8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. \~\~\~ Згідно висновків, які містяться в постановах Верховного Суду України від 23 січня 2012 року у справі № 6-87цс11, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15, які відповідно до вимог\~статті 360-7 ЦПК України\~є обовязковими для судів та враховуючи положення ч. 1, ч. 2 ст. 235, ст.\~27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, суд дійшов висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу компенсацію за час вимушеного прогулу у період з 01.06.2016 року по 07.06.2016 року у розмірі 1019 грн. 77 коп. та за період з 14.06.2016 року по 05.12.2016 року ( включно) у розмірі 31102 грн.68 коп. з урахуванням розміру заробітної плати за квітень та травень 2016 року згідно довідки про середню заробітну плату, виданої [PERSON] відповідачем-2 та кількості днів вимушеного прогулу - 122, розміру середньоденної заробітної плати-254.94 грн. ( т. 1, а.с. 92). З приводу посилань позивача, що її звільнення відбулося без отримання згоди профспілкового комітету Вознесенського ПАЛ суд має зазначити наступне. Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки і одним з елементів зазначеної захисної функції є надання згоди виборним органом первинної профорганізації, членом якої є працівник, на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Порядок звільнення працівника за ініціативою власника, його представника та за попередньою згодою профкому викладено у ст.43 Кодексу законів про працю України (КЗпП). Водночас законодавством передбачені випадки, коли розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відбувається без попередньої згоди виборного органу первинної організації. Стаття 43-1 КЗпП визначає перелік випадків, коли згода профспілки на звільнення найманих працівників не вимагається. Серед таких, зокрема і звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади держорганами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими обєднаннями громадян. Спірні питання щодо незаконності звільнення працівника розглядаються в суді. Якщо власник або його представник самовільно звільнив працівника, без звернення з поданням до профкому, то суд припиняє розгляд справи і дає запит до профспілкової організації або її представника і тільки після отриманої відповіді продовжує розгляд справи по суті, але даний спір щодо поновлення на роботі стосувався саме випадку, коли згода профспілки на звільнення найманого працівника, який відноситься до керівних кадрів не вимагається. В судовому засіданні було встановлено і це підтверджено письмовими доказами та показами свідка [PERSON], який є головним державним інспектором управління праці у Миколаївській області, що при перевірці додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, яка проводилась за зверненням [PERSON] щодо Вознесенського ПАЛ в особі керівника [PERSON] було складено акт від 12.07.2016 року в той же день припис та протокол про адміністративне правопорушення за ст. 41 ч 1 КУпАП, припис від 22.09.2016 року та постанову про накладення адмінстягнення від 22.09.2016 року за порушення трудового законодавства відносно звільнення [PERSON] ( т.2 а.с. 81-116). В судовому засіданні представником відповідача -2 було надано наказ № 174-к від 28.11.2016 року про внесення змін до штатного розкладу ліцею та скорочення посади заступника директора з навчально-виховної роботи Вознесенського ПАЛ з 28.11.2016 року, суд вважає, що дана обставина жодним чином не перешкоджає вирішенню даного трудового спору, оскільки ставиться питання про поновлення позивача з 14.06.2016 року, до того ж керівництво установи знало про наявність позову, приймало участь у судових засіданнях, тому це скорочення можна розцінювати, як намагання зашкодити [PERSON] поновитися на роботі. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зважає на наступне. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, згідно з абз. 2 п. 5 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У п. 13 зазначеної постанови Пленуму ВСУ розяснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується, як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи характер, тривалість та обсяг моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в його житті, ступінь вини саме відповідача-2, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити суму моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, та стягнути моральну шкоду тільки з Вознесенського професійного аграрного ліцею у розмірі 2000 грн. З приводу строків звернення позивача до суду за вирішенням даного спору, суд має зазначити наступне. \~ \~\~Статтею 233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. \~\~\~\~Відповідно до\~статті 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. \~\~\~\~Встановлені статтями\~228,\~223 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторони. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк \~\~\~\~Правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року справа № 6-409цс16, яка відповідно до положень частини першої\~статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. По даній цивільній справі суд вважає, що строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору [PERSON] не пропущені, оскільки дата проведення атестації, результати, якої оспорюються позивачем - 21.04.2016 року, час звернення до суду із позовом -12.07.2016 року, тобто в межах тримісячного строку, так само всі догани, які є предметом розгляду даного спору і поновлення на роботі - звільнення відбулося 14.06.2016 року, подано до суду у відповідності до ст. 233 КЗпП України, в місячний строк. \~\~\~\~ Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про: присудження робітникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цій частині рішення підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, тому за вказаними позовними вимогами судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користю держави, відповідно до вищезазначеної норми та з урахуванням способу захисту і кількості вимог. З приводу інших вимог щодо порушення трудових прав позивача, які [PERSON] оплатила відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», як за вимоги немайнового характеру, то вони мають бути відшкодовані відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, так як суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначені обставини, суд розглянувши справу на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо захисту трудових прав підлягають задоволенню в повному обсязі, і частковому задоволенню в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Outcome: partial