Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, про встановлення батьківства, стягнення аліментів та внесення змін у актовий запис про народження дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживали в незареєстрованому шлюбі з вересня 2012 року по травень 2015 року. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є його батьком, однак, останній відмовився подати в органи РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, а тому просить визнати відповідача бактьком, внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], де вказати батьком [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, хоча має постійний дохід та має можливість надавати таку допомогу, а тому також просила суд стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення та до досягнення сином повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Просила його задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Зазнапчив, що він дійсно є батьком [PERSON] та проведення експертизи є недоцільним. В частині стягнення аліментів зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на утримання сина в запропонованому позивачкою розмірі. Представник відповідача Новоукраїнського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоукраїнської РДА Кіровоградської області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному огбсязі за наступних підстав. Статтею 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому СК України. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою визначено статтею 125 СК України. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верхового суду України, № 3 від 15.05.2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Судом встановлено, що сторони проживали в незареєстрованому шлюбі з вересня 2012 року по травень 2015 року, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що достовірно було встановлено та підтверджено, зокрема, відповідачем в ході розгляду справи. Згідно копії свідоцтва про народження дитини [PERSON], який народився [INFO], актовий запис про народження № 177 від 25 вересня 2012 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області вбачається, що в графі батько вказано - "[PERSON]", а в графі мати зазначено - "[PERSON]" (а.с. 8). Відомості щодо батька дитини були зазначені, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. В судовому засіданні [PERSON] визнав, що він є біологічним батьком [PERSON] [INFO]. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верхового суду України, № 3 від 15.05.2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, визначено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Судом встановлено, що позивач повністю визнав заявлені позовні вимоги та не заперечував, що він є біологічним батьком [PERSON] [INFO], а тому суд вважає необхідним визнати батьківство позивача та внести відповідні зміни до свідоцтва про народження, а саме відомості про біологічного батька. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістом ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов'язку по утриманню дитини суд не вбачає. Відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів в запропонованому позивачем розмірі. В даний час сторони однією сім"єю не проживають, а тому відповідач повинен надавати допомогу на утримання дитини. Крім того, перебування на утриманні позивачки малолітнього сина [PERSON] 2012 року народження, підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 05.12.2016 року за № 8619 (а.с.9). Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], суд враховує обставини справи, а саме те, що [PERSON] має вроджені вади та перебуває на "Д" обліку з приводу вродженої паталогії нирок, що підтверджується довідками (а.с. 11-16), положення вказаного Закону та СК України, матеріальне становище дитини, наявність у відповідача та позивача на утриманні інших дітей, їх сімейні стани та стани здоров'я. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач працює, не є інвалідом, пенсіонером та в ході розгляду справи погодився на стягнення аліментів в запропонованому позивачкою розмірі, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення аліментів з моменту пред'явлення позову і до повноліття дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, підлягають задоволенню. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним для забезпечення утримання малолітнього [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави за подачу позову про стягнення аліментів судового збору в розмірі 551,20 грн., а також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за дві інші позовні вимоги немайнового характеру в сумі 1102,40 грн.

Outcome: approved