Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

06 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 червня 2015 року померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки за цільовими призначенням - обслуговування житлового будинку, за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Козирка, вул. Очаківська 49, а також двох земельних ділянок загальною площею 1,58 га в межах Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Нотаріусом йому видано свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельні ділянки за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а у видачі свідоцтва на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку на ім'я спадкодавиці. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не зявився. До судового засідання надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить про їх задоволення. Представник відповідача Козирської сільської ради Очаківського району в судове засідання не зявився, надано лист за підписом сільського голови [PERSON], в якому вона просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи - управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи № 89/2015, відкритої після смерті [PERSON], та спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], суд дійшов наступного. З копії державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 35, вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету сільської ради народних депутатів Очаківського району Миколаївської області № 36 від 07 вересня 1992 року [PERSON] отримав у довічне успадковуване володіння земельну ділянку площею 0,25 га за цільовим призначенням -обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 11). [PERSON] помер 11 квітня 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №035791 (а.с. 5). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], та 19 жовтня 2000 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Козирка, вул. Очаківська 49, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 6). 14 червня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 222003 (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про народження серії ІV-УР № 760401, позивач [PERSON] народився 29 жовтня 1963 року в с. Козирка Очаківського району Миколаївської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] у відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], подавши 07 липня 2015 року до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 89/2015, відкритої Другою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 26 жовтня 2016 року № 45561385 (а.с. 29, 30, 38). 05 жовтня 2016 року позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок по вул. Очаківській, 49 в с. Козирка Очаківського району Миколаївської області, та на земельні ділянки площею 1,00 га, і 0,584 га за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 40-42). Як вбачається з розяснення нотаріуса Другої Очаківської державної нотаріальної контори за вих. № 1025/02-14 від 13 вересня 2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, оскільки за життя спадкодавиця не оформила вказану земельну ділянку на своє імя та відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вказане майно на ім'я спадкодавиці (а.с. 10). Згідно повідомлення управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області від 06 грудня 2016 року № 9-14.04-996-2619/2-16, в архівних даних Управління відомості щодо власника та цільового призначення земельної ділянки, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Козирка, вул. Очаківська, 49, відсутні (а.с. 60). З повідомлення Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 16 січня 2017 року № 19/2.9 слідує, що в сільській раді немає технічної документації із землеустрою на земельну ділянку за вищевказаною адресою. У відповідності зі ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час отримання [PERSON] спадщини після [PERSON], при переході права власності на побудови, разом з цими об'єктами в розмірах, передбачених ст. 67 даного Кодексу, переходило і право власності та користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 1218, ст. 1225 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05 грудня 1990 року N 511 "Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю" громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння. Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року також передбачалось право громадян на довічне успадковуване володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року N 889 "Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок" (втратила чинність) затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року N 2200 "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Таким чином, батько позивача [PERSON] мав на праві довічного успадковуваного володіння спірну земельну ділянку, яка надавалася громадянам відповідно до Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року, хоча на час видачі державного акту таке право вже не було передбачено. Земельний кодекс в редакції 1992 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та чинний Земельний кодекс України, який діє з 01 січня 2002 року, не містять такої форми володіння землею, як довічне успадковуване володіння, та не визначають механізми успадкування земельних ділянок, які належали спадкодавцям на такому праві володіння. Закони, що передбачали надання громадянам земельних ділянок у довічне успадковане володіння та за яким права володіння підлягали спадкуванню, втратили чинність, тому ці права не входять до складу спадщини, що відкрилася після смерті батька та матері позивача. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] не набула права власності на спірну земельну ділянку після смерті [PERSON], оскільки останній такого права не мав, та відповідно позивач не може набути право власності на спірну земельну ділянку з цих підстав в порядку спадкування після смерті [PERSON], а тому позовні вимоги є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed