Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ "ВТОРМЕТХАРКІВ", в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4840,82грн. та інфляційні витрати у розмірі 36524грн., а всього 41364,82 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15.07.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова прийнято рішення, яким стягнуто з ТОВ "ВТОРМЕТХАРКІВ" на користь [PERSON] 24128,10грн. заборгованості по заробітній платі. Зазначене рішення суду виконано лише 18.03.2021 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за рішенням суду позивачем за період з 15.07.2014 року по 18.03.2021 року на підставі ст. 625 ЦК України нараховано на суму заборгованості 3 % річних та інфляційні витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача \~не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач ТОВ "ВТОРМЕТХАРКІВ" в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії пенсійного посвідчення [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2014 року по справі № 641/3361/14-ц стягнуто з ТОВ "ВТОРМЕТХАРКІВ" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24128,10 грн. Згідно відомостей КП "Д-3" та Єдиного державного реєстру судових рішень вказане заочне рішення набрало законної сили 28.07.2014 року. 15.10.2014 року відкрито виконавче провадження № 45100346 з примусового стягнення з ТОВ "ВТОРМЕТХАРКІВ" на користь [PERSON] суми коштів, що підтверджується роздруківкою з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Станом на 28.05.2021 року виконавче провадження завершено. Відповідно до копії виписки по рахунку, 18.03.2021 року [PERSON] перераховано виконавчою службою заборгованість ТОВ "ВТОРМЕТХАРКІВ" по справі № 641/3361/14-ц, виконавче провадження № 45100346. Згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України за період з 15.07.2014 року по 18.03.2021 року на суму боргу у розмірі 24128,10грн. нараховано 3% річних у сумі4840,82грн. та інфляційні витрати в сумі 36524грн. З огляду на невиконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникло у нього на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2014 року по справі № 641/3361/14-ц, позивач звернувся до суду з цим позовом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Тобто, рішенням суду визначено грошове зобов`язання, це зобов`язання належним чином не виконано, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Приймаючи до уваги, що заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2014 року по справі № 641/3361/14-ц про стягнення коштів виконано відповідачем в примусовому порядку тільки 18.03.2021 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТОРМЕТХАРКІВ" на користь [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних. Однак, враховуючи, що заочне рішення суду від 15.07.2014 року набрало законної сили лише 28.07.2014 року, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, суд дійшов висновку про безпідставне нарахування позивачем інфляційних та річних за період з 15.07.2014 року по 27.07.2014 року, а тому у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок, і за період з 28.07.2014 року по 18.03.2021 року 3% річних складають 4811,07грн. (24128,10грн.*3*2426днів прострочення/100/365) та інфляційні витрати за вказаний період складають 37309,28грн. (24128,10грн.*254,630% сукупний індекс інфляції з 01.08.2014 року по 18.03.2021 року - 24128,10грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача за період з 28.07.2014 року по 18.03.2021 року підлягають інфляційні витрати в межах заявлених позовних вимог у сумі 36524грн. та 3% річних у сумі 4811,07грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial