Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся 31.03.2021 р. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 06.12.2020 р. між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від нього грошові кошти у сумі 7 000 євро, що в перерахунку за офіційним курсу НБУ станом на момент надання позики становить 240800 грн. 00 коп. (7000 евро (сума позики) х 34,40 (за 1 евро)= 240800 гри. 00 коп.). і зобов`язався повернути їх 8 грудня 2020 року, адже вказував, то гроші потрібно терміново на лікарські засоби для батька. Вказані обставини підтверджуються розпискою, власноручно написаною відповідачем. У січні 2021 р. відповідач повернув кошти у сумі 5000 грн. Таким чином, несплачена сума за договором позики становить: 240800,00 грн. - 5 000,00 грн. = 235800,00 грн. Незважаючи па досягнуту домовленість відповідач по сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання так і не виконав, що в подальшому спричинило порушення прав та виникнення збитків для нього, адже дані кошти були для запуску робочого процесу на його підприємстві. Позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням як найшвидше повернути борг, надсилав листи про повернення коштів які відповідач отримав. Позивач просив суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу з урахуванням інфляційних втрату розмірі 241\~247,00 грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 1\~768,00 грн., судові витрати по справі. Під час розгляду справи в суді позивач уточнював свої позовні вимоги, остаточно в заяві про уточнення позовних вимог від 05.08.2021 р.(а.с.54-55) позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу у розмірі 6854 Євро, три проценти річних з простроченої суми в розмірі 138 Євро(за період з 09.12.2020 р. по 05.08.2021 р.), понесені судові витрати по справі. В суді позивач та його представник позов підтримали, просять його задовольнити. Суду позивач та його представник пояснили, що 5000,00 грн. боргу відповідачем було добровільно повернуто в січні 2021 р. по місцю його роботи, з врахуванням проведеного розрахунку 34,10 грн. за один євро згідно курсу НБУ це було 29.01.2021 р. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що в його довірителя виник сумнів щодо розписки наданої суду позивачем в обґрунтування позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.12.2020 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 7000 Євро строком до 08.12.2020 р., на підтвердження чого ним було складено розписку від 06.12.2020 року, оригінал якої приєднано до матеріалів справи(а.с.46). Проте, у встановлений строк, відповідач не повернув позивачу суму позики, чим порушив взяті на себе зобов`язання. 29.01.2021 р. відповідачем добровільно було повернуто позивачу в рахунок погашення заборгованості по договору позики 5000,00 грн. Лист-вимога вимога позивача про повернення боргу від 09.02.2021 р.(а.с.12-13) отримана відповідачем 11.02.2021 р. та залишена ним без реагування. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача щодо сумнівів його довірителя в наданій суду розписці оскільки враховуючи значний строк розгляду справи в суді відповідачем відзив на позов суду не було подано, клопотань про призначення по справі судової-почеркознавчої експертизи не заявлялось. Крім цього суд враховує, що допитані в якості свідків гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в суді підтвердили, що кошти в розмірі 7000,00 грн. було передано позивачем відповідачу 06.12.2020 р. при них, про що вони підписалися в розписці, в цій розписці, яка приєднана до матеріалів справи, дійсно є їх підписи. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 6854 Євро(7000,00 Євро (5000,00 грн. : 34,10(курс НБУ станом на 29.01.2021 р.) = 7000,00 Євро 146 Євро = 6854 Євро). Розмір заборгованості відповідачем та його представником не оспорено. Ч. 1 ст. 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність",\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"\~(далі -\~Декрет N 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача 6854 Євро заборгованості за договором позики від 06.12.2020 р. підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом. \~ \~ \~ \~Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 7000,00 Євро, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 09.12.2020 р. по 05.08.2021 р., з врахуванням часткового погашення боржником заборгованості та змісту уточнених позовних вимог, що становить 141,46 Євро: 7000,00 Євро х 52 дні (з 09.12.2020 р. по 29.01.2021 р.) х 3% : 100 : 365 днів = 29,92 Євро; 6854 Євро х 198 дні(з 30.01.2021 р. по 05.08.2021 р.) х 3% : 100 : 365 днів = 111,54 Євро; 29,92 Євро + 111,54 Євро = 141,46 Євро. При цьому суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц. Враховуючи, що позивачем заявлено уточнені позовні вимоги про стягнення з відповідача три проценти річних в розмірі 138 Євро, а тому з врахуванням ст. 13 ЦПК України, саме в цьому розмірі вимоги позивача підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного,

Outcome: approved