Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, в обґрунтування позовних вимог вказавши наступне. 06.12.2005 року між АППБ „Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/17-16/1091-11 про надання кредиту у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом в сумі 18 889 Євро строком на 72 місяці для використання на споживчі цілі з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 13,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитним договором між [PERSON] та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" укладено договір застави транспортного засобу від 06.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального [PERSON] за р. № 5257, за умовами якого [PERSON] передала у заставу належний їй на праві власності автомобіль марки CITROEN XSARA PICASSO, 2005 року випуску, колір синій, шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Запорізьким МРЕВ-І ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області 03.12.2005 року. Відповідно до умов договору застави транспортного засобу, предмет застави оцінюється сторонами в сумі 112 200,00 гривень, та договір застави забезпечує вимоги Банку як заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 014/17-16/1091-11 від 06.12.2005 року. Банку стало відомо, що постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 307/2 від 01.04.2011 накладено арешт на все рухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності. Наклавши арешт на зазначений вище транспортний засіб, державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ, не пересвідчився в тому, що транспортний засіб перебуває в заставі ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", враховуючи, що Договір застави транспортного засобу з фізичною особою укладено 06.12.2005 року, а постанову про накладення арешту на заставне майно винесено 01.04.2011 року, тобто право застави виникло набагато раніше, ніж винесено постанову. У зв'язку з цим, Позивач просить суд звільнити з-під арешту заставлене майно, а саме: автомобіль марки CITROEN XSARA PICASSO, 2005 року випуску, колір синій, шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Запорізьким МРЕВ-І ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області 03.12.2005 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, письмових заперечень проти позову суду не надала, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.12.2005 року між АППБ „Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/17-16/1091-11 про надання кредиту у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом в сумі 18 889 Євро строком на 72 місяці для використання на споживчі цілі з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 13,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитним договором між [PERSON] та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" укладено договір застави транспортного засобу від 06.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального [PERSON] за р. № 5257, за умовами якого [PERSON] у заставу належний їй на праві власності автомобіль марки CITROEN XSARA PICASSO, 2005 року випуску, колір синій, шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Запорізьким МРЕВ-І ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області 03.12.2005 року. Відповідно до умов договору застави транспортного засобу, предмет застави оцінюється сторонами в сумі 112 200,00 гривень, та договір застави забезпечує вимоги Банку як заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 014/17-16/1091-11 від 06.12.2005 року. З Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 30894825 від 01.04.2011 року вбачається, що постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 307/2 від 01.04.2011 року було накладено арешт на все рухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності в межах суми боргу у розмірі 798 278,02 гривень. Так, Договір застави транспортного засобу з фізичною особою укладено 06.12.2005 року, а постанову про накладення арешту на заставне майно винесено 01.04.2011 року, тобто право застави виникло набагато раніше, ніж винесено постанову. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до ч. 7 ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження", спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Статтею 54 Закону України „Про виконавче провадження" визначено порядок та допустимість звернення стягнення на майно боржника в порядку примусового виконання, а саме: для задоволення вимог стягувачів, що не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у двох випадках: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 14 Закону України „Про забезпечення вимоги кредиторів та реєстрацію обтяжень", пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 „Про судову практику в справах про виключення майна з опису", за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організації, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суду притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно. Беручи до уваги, що вищевказане обтяження рухомого майна, яке належить відповідачу [PERSON], здійснене на підставі постанови державного виконавця, виникло після виникнення у Банка права звернення стягнення на предмет застави, а також, враховуючи, що вартість предмета застави не може перевищувати розмір заборгованості боржника заставодержателю, з урахуванням зношення автомобіля під час експлуатації, звернути стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, неможливо. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved