Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] пред"явив позов до до Гнатківської сільської ради Томашпільського району (ухвалою суду від 02.04.2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Держземагенства у Віницькій області, яке ухвалою суду від 22.05.2015 року замінено його правонаступником - Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - Головне управління) про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що із виданої йому Гнатківською сільською радою 09.02.2015 року довідки за №33 дізнався, що був включений як член КСП "Гнатківське" в списки на передачу земель в колективну власність КСП "Гнатківське" с. Гнатків Томашпільського району під №324. Державний акт на право колективної власності на землю КСП "Гнатківське" був виданий Гнатківською сільською радою 20 грудня 1995 року за серією [NUMBER] В зв"язку зі зміною місця проживання, а саме переїздом і с. Гнатків в смт. Томашпіль та зміною місця роботи, позивач не знав, що його було включено у вищевказаний список і він має право, як член КСП "Гнатківське" на земельну частку (пай), однак з невідомих йому причин земельний сертифікат йому видано не було. Тому просить суд ухвалити рішення про визнання за ним права на земельну частку (пай). В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав із наведених у заяві підстав. При цьому, обгрунтовуючи причину пропуску строку позовної давності звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, пояснив, що дійсно про ту обставину, що його було включено, як члена КСП "Гнатківське" в списки на передачу земель в колективну власність КСП "Гнатківське" с. Гнатків Томашпільського району під №324, він дізнався лише у лютому 2015 року від Гнатківського сільського голови, коли звернувся до останнього з приводу оформлення спадщини на майно після смерті батька і при цьому сільський голова повідомив позивача про його включення у вищевказаний список та видав при цьому довідку за № 33 від 09.02.2015 року. Трудова книжка колгоспника у нього відсутня, рішення про прийом його в члени колгоспу "Червоний партизан" с. Гнатків, а після його реорганізації в КСП "Гнатківське" також і рішення про включення в члени останнього, також відсутні і надати суду їх він не має змоги. Коли саме у 1995 році він припинив роботу в КСП "Гнатківське" та змінив місце проживання із с. Гнатків на смт. Томашпіль, вказати не може. Від Гнатківської сільської ради надійшла заява про розгляд справи по суті у відсутності її представника, остання позовні вимоги визнає. Ухвалою суду від 22.05.2015 року відмовлено у прийнятті визнання Гнатківською сільською радою позову з підстав, зазначених в ухвалі. Представник Головного управління Боднар М.В. позов не визнав, заперечує в його задоволенні, надавши суду письмові заперечення на позов згідно яких в задоволенні позову просить відмовити з наступних підстав, а саме: пропуску строку позовної давності звернення до суду з позовом; порушення права [PERSON] на земельну частку (пай) у вигляді не видачі йому земельного сертифікату було допущено не Головним управлінням; позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо його членства в колгоспі "Червоний партизан" с. Гнатків та його правонаступнику КСП "Гнаківське". Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника Головного управління Боднара М.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона, в тому числі й позивач, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених законом. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 4 ст. 60 указаного Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі-Указ) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Згідно зі ч. 1 ст. 1, ст. 5 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство" членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиялення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що 20 грудня 1995 року КСП "Гнатківське" с. Гнатків було видано державний акт на право колективної власності на землю і на той час позивач проживав в с. Гнатків, працював у вищевказаному КСП та був його членом. Однак, ні трудової книжки, ні будь-яких інших доказів цьому позивачем суду не надано. Навпаки, як убачається з архівної довідки №128 від 16.04.2015 року виданої комунальною установою "Томашпільський районний трудовий архів", у документах колгоспу "Червоний партизан" с. Гнатків, у книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспників значиться [PERSON] трудовий стаж якого складає: 1993 рік - 77 людиноднів, 1994 рік - 208 людиноднів із встановленого мінімуму 260 людиноднів, 1995 рік - 85 людиноднів (а.с. 26). З огляду на вищевказану архівну довідку, позивачем не надано суду доказів щодо його членства в колишньому колгоспі "Червоний партизан" с. Гнатків, коли колгосп "Червоний партизан" був реоганізований в КСП "Гнатківське", а також доказів, які б свідчили про волевиявлення позивача стати членом КСП "Гнатківське". Крім того, із вказаної архівної довідки випливає, що трудовий стаж [PERSON] в КСП "Гнатківське" за 1995 рік становить 85 людиноднів, тоді як державний акт на право колективної власності на землю видано цьому КСП 20.12.1995 року, тобто позивачем не надано суду доказів тому, що станом на 20.12.1995 року він працював або залишався членом КСП, причини і дату звільнення з КСП. Таким чином, відповідно до вимог ст. 57, ч. 4 ст. 60 ЦПК України позивачем не доведено установленими ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобами доказування свого волевиявлення стати членом КСП "Гнатківське" та не довів належним чином відповідно до Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та статутних документів указаного підприємства факт членства в КСП "Гнатківське" станом на 20 грудня 1995 року, хоча це має вирішальне значення для справи. Вирішуючи питання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності звернення до суду, суд виходить з наступного. Між сторонами по справі склалися правовідносини про визнання права на земельну частку (пай), до яких за загальним правилом застосовується трирічний строк позовної давності (ст. ст. 256, 257 ЦК України). Перебіг позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявленою стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповіднодо ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Встановлено, що обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зіслався на ту обставину, що про своє порушене право він дізнався лише у лютому 2015 року, коли отримав довідку Гнатківського сільвиконкому за №33 від 09.02.2015 року. Проте, зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що він повинен був дізнатися про порушення свого права ще в 1995 році. Разом із тим, за вирішенням спірного питання він не звертався як до КСП "Гнатківське", так і до Гнатківської сільської ради, Томашпільської районної державної адміністрації та Томашпільського районного відділу земельних ресурсів. При вирішенні цього питання суд керується і роз"ясненнями, які містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 №10-70/0/4-13 "Про окремі питання застосування строків позовної давності" згідно яких подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, не означає, що вона є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. У даному спорі суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його необгрунтованості, а не в зв"язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed