Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У грудні 2015 року позивач публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк"), яке в подальшому було перейменоване в акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк"), звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги АТ "Альфа-Банк" обґрунтовувало тим, що 19 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк"), правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір № 490057012, згідно з яким банк надав позичальнику кредит для придбання автомобіля у сумі 17524,75 доларів США на строк з 19 лютого 2008 року до 19 лютого 2015 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14,50 % річних. 19 лютого 2008 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012, АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 490057012-П, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 лютого 2008 року № 490057012. Зважаючи на те, що позичальник не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повертав кредит та не сплачував проценти за користування ним, АТ "Альфа-Банк" з просило суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 у сумі 232907,15 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 228362,03 грн, проценти за користування кредитом у сумі 4545,12 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Маринченко М.М. від 18 січня 2016 року було відкрито провадження у цивільній справі № 756/15849/15-ц за позовом АТ "Альфа-Банк". Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2017 року судді Васалатію К.А. передано на розгляд цивільну справу № 756/15849/15-ц за позовом АТ "Альфа-Банк". Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року позовні вимоги АТ "Альфа-Банк" задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 у сумі 232907,15 грн та судовий збір у сумі 3493,61 грн (т. 1, а. с. 11-12). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року скасовано заочне рішення суду та призначено справу до розгляду в загальному порядку (т. 2, а. с. 57). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу № 756/15849/15-ц за позовом АТ "Альфа-Банк". Відповідачі відзиви на позовну заяву АТ "Альфа-Банк" до суду не подали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2008 року АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 490057012, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит для придбання автомобіля у сумі 17524,75 доларів США на строк з 19 лютого 2008 року до 19 лютого 2015 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14,50 % річних. Повернення кредиту повинно було здійснюватись відповідно до графіку погашення заборгованості, який є додатком №1 до кредитного договору (т. 2, а. с. 131-136). 04 лютого 2009 року АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] підписали договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 19 лютого 2008 року № 490057012, яким продовжено строк кредитування до 19 лютого 2020 року та внесено зміни до графіку погашення заборгованості (т. 2, а. с. 137). 30 січня 2015 року, 27 березня 2015 року, 20 квітня 2015 року, 19 травня 2015 року та 19 червня 2015 року між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено договори про внесення змін і доповнень б/н до кредитного договору від 19 лютого 2008 року № 490057012, відповідно до яких сторони змінювали порядок погашення кредиту (т. 2, а. с. 173-180). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. АТ "Альфа-Банк" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі, обумовленій у договорі (т. 1, а. с. 28, т. 2, а. с. 145). За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. У п. 6.1 кредитного договору від 19 лютого 2008 року № 490057012 (у редакції договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 19 червня 2015 року б/н) сторони погодили, що у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування ним щонайменше на один календарний день банк має право вимагати (в тому числі у судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов`язань з повернення кредиту. У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] сплати чергового щомісячного платежу АТ "Альфа-Банк" змінило строк виконання основного зобов`язання, 20 листопада 2015 року надіславши позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним (т. 1, а. с. 22-23). Ця вимога залишена [PERSON] без задоволення. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 (у редакції договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 19 червня 2015 року б/н) становить 232907,15 грн, що еквівалентно 10888,16 доларів США, у тому числі тіло кредиту у сумі 228362,03 грн, що еквівалентно 10372,75 доларів США, проценти за користування кредитом у сумі 4545,12 грн, що еквівалентно 206,45 доларів США (т. 1, а. с. 26-27, а. с. 58-173). Таким чином, указана заборгованість у сумі 232907,15 грн підлягає стягненню з позичальника [PERSON] на користь позивача. Водночас суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості стягнення у судовому порядку заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 (у редакції договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 19 червня 2015 року б/н), у зв`язку з тим, що органом державної виконавчої служби здійснюється примусове виконання виконавчого напису від 23 липня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., вчинено зареєстрованого у реєстрі за № 14568, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 (у редакції договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 19 червня 2015 року б/н) у сумі 11214,58 доларів США. Так, згаданий виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню, за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року у справі № 756/13423/16-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73404601). За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 19 лютого 2008 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012, АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 490057012-П, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 лютого 2008 року № 490057012 (т. 1, а. с. 18). У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору від 19 лютого 2008 року № 490057012 04 лютого 2009 року АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] підписали договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки від 19 лютого 2008 року (т. 1, а. с. 19). П. 2.1, п. 3.1 договору поруки від 19 лютого 2008 року № 490057012-П (у редакції договору про внесення змін і доповнень до договору поруки від 04 лютого 2009 року № 1) встановлено, що поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 (у редакції договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 04 лютого 2009 року № 1). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у цивільній справі № 761/9100/16-ц за позовом [PERSON] до АТ "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання поруки припиненою позовні вимоги задоволено, визнано припиненим зобов`язання за договором поруки від 19 лютого 2008 року № 490057012-П на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/69973007). Зважаючи на те, що порука [PERSON] припинена за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у цивільній справі № 761/9100/16-ц, підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 490057012 (у редакції договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 19 червня 2015 року б/н) солідарно з [PERSON] та [PERSON] відсутні. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 3493,61 грн.

Outcome: partial