Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Середина» про захист честі гідності та ділової репутації. В обґрунтування своїх вимог , позивач зазначає , що він з 1989 року працював в органах Державної прикордонної служби України , на протязі 08.2014 -04.2015 року обіймав посаду Начальника управління внутрішньої та власної безпеки Адміністрації Державної прикордонної служби України , з якої був звільнений за власним бажінням. За весь час своєї трудової та службової діяльності до нього не було застосовано жодного виду стягнення. Він не притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності. Однак, на інформаційному порталі chronicles.pro, власником якого є [PERSON] , була опублікована стаття під назвою Новые лица: контрабанда президента [PERSON] . Вказана стаття містить неправдиву інформацію негативного характеру стосовно особистості позивача. Автором статті є [PERSON] . Така ж сама стаття була опублікована [INFO] на інформаційному порталі from-ua.com за посиланням [INFO] з посиланням на автора [PERSON] та джерело chronicles.pro. Вказана стаття привернула увагу більше 1,8 тисяч відвідувачів Інтернет ресурсу, що підтверджується відмітками про поширення в соціальних мережах. В подальшому\~інформація з\~інтернет порталу\~«from-ua.com»\~стала підставою\~опублікування статті\~на інформаційному\~порталі www.obozrevatel.com,\~власником якого\~є ТОВ\~«Золота Середина»,\~під назвою\~ " [INFO] " [PERSON] . Вказана стаття також містить аналогічну недостовірну інформацію стосовно особистості позивача. Інформаційний портал www.obozrevatel.com,\~ який належить ТОВ «Золота\~Середина» є\~дуже популярним\~та відповідно\~доGoogle\~Analytics,\~щоденно сайт\~Obozrevatel\~відвідують приблизно\~1\~млн \~користувачів,\~за місяць\~ більше\~12\~млн. Таким чином, вказана недостовірна інформація була поширена серед великої кількості інтернет-відвідувачів сайту [PERSON] та відповідача ТОВ «Золота Середина»,\~і стала\~предметом широкого\~обговорення серед\~громадян,\~а тому\~мала вплив\~на формування\~суспільної думки\~щодо особистості\~позивача.\~Позивач вважає,\~що в\~опублікованих статтях\~відповідачами було\~поширено неправдиву\~інформацію негативного\~змісту відносно\~його особистості.\~А саме:\~«Еще одной\~интересной личностью\~среди причастных\~к теневому\~штабу является\~один из\~его глав\~в Харьковской\~области [PERSON] .\~До недавнего\~времени [PERSON] делал\~карьеру пограничника\~ служил\~на пропускном\~пункте "Гоптовка".\~Главным достижением\~ [PERSON] в\~таможенной сфере,\~как сообщают\~СМИ,\~стала организация контрабандных потоков из России, а "крышевал" все это дело сын скандального экс-генпрокурора [PERSON] [PERSON] такому влиятельному знакомству, [PERSON] довольно быстро рос по службе, став руководителем внутренней безопасностью Восточного регионального отделения, куда входили подразделения четырех областей Харьковской, Сумской, Донецкой и Луганской. А затем поставил абсолютный рекорд за два месяца получил звание генерала и должность начальника внутренней безопасности ГПСУ. Естественно, что состояние таможенник нажил себе приличное, и когда его стали обвинять уже в сотрудничестве с российским агрессором, после Революции Достоинства просто ушел в бизнес.». Зазначені висловлювання не можуть розцінюватись як оціночні судження автора, оскільки можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності. Так, позивач ніколи не входив до жодного тіньового штабу ні в Харківській області, ні в будь-якій іншій області. Оскільки поширена відповідачами інформація не відповідала дійсності та не зробила внеску до актуального обговорення, її зміст виходив поза звичайне бажання задовольнити громадську цікавість, однак кинула брехливу пляму на добру репутацію позивача, його честь і гідність, як людини та громадянина України, можна стверджувати що відсутні підстави для того, аби інтерес у оприлюдненні недостовірної інформації переважив над захистом особистих прав позивача в контексті цієї справи. За таких\~обставин,\~позивач вважає\~,\~що поширена\~відповідачами недостовірна\~інформація,\~що порочить\~честь,\~гідність і\~ділову репутацію\~позивача,\~підлягає спростуванню.Оскільки в результаті поширення недостовірної інформації відповідачами завдано шкоди особистим немайновим правам позивача, вказане є підставою для відшкодування моральної шкоди , яку він оцінює в розмірі 25000 грн.. Ухвалою Московського районного суд м. Харкова від 23.08.2019 року справу направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суд м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова справу від 17.09.2019 року направлено за підсудністю до Васильківського міськрайонного суду Київської області. Постановою Харківського апеляційного суд від 18.11.2019 року ухвалу Комінтернівського районного суд м. Харкова від 17.09.2019 року скасовано , справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.05.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі , та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , про день та час розгляду справи повідомлявся у встановлений законом спосіб , причини своєї неявки суду не повідомив , відзив не подавав. Представник відповідача ТОВ «Золота Середин» в судове засідання не з`явився , про день та час розгляду справи повідомлявся у встановлений законом спосіб , надав до суду відзив на позовну заяву , в якому проти позову заперечував , посилаючись на те , що позовні вимоги не підтвердженні належними та допустимими доказами. Вважають , що позивач перекрутив вказану інформацію , оскільки якщо детально проаналізувати текст оскаржувальної інформації у статті , можна створджувати про відсутність будь-яких вказівок на звинувачення позивача у вчинені кримінального правопорушення. Жодних посилань на вчинення конкретних злочинів в діях позивача у вказаній статті не міститься. Крім того , деякі з тез , які позивач вважає недостовірними , містять інформацію , яка ніяким чином не стосується позивача , а тому будь-яким чином не може порушувати права та інтереси [PERSON] . Таким чином відповідачі вважають , що [PERSON] не належний позивач , оскільки суб`єкт , відносно якого йде мова у вказаних тезах статті , є третьою особою , відмінною від позивача. 30.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив , в якій позивач позивач, вважає доводи відповідача ТОВ «Золота Середина» наведені ним у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та непереконливими, а процитовані фрагменти рішень Європейського суду з прав людини такими, що не спростовують доводів позивача, викладених в його позовній заяві. Позивач не погоджується з тим, що відповідачем ТОВ «Золота Середина» фактично відтворено ідентичний текст статті, опублікованої відповідачем [PERSON] , що за визначенням відповідача ТОВ «Золота Середина» є перепостом цієї статті з іншого веб-сайту. 21.05.2020 року від відповідача ТОВ «Золота Середина» надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити в задоволені позову , та зазначають те , що частина тез не стосується позивача , інша частина є оціночним судженням , та не містить негативної інформації , а тому відповідно не порушує права позивача , та інша частина тез не спростована позивачем шляхом надання належних доказів. Відповідач вважає , що вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задовленню. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 \~ст. 77 ЦПК України\~ суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебував на військовій службі до квітня 2015 року , з якої був звільнений за власним бажанням. З матеріалів справи вбачається , що вказана в позовній заяві стаття під назвою «[INFO] » з сайту [INFO] , з`явилась в мережі інтернет [INFO] о 14:04 . , в якій вказано наступну інформацію : «Осведомленные источники утверждают, что в команде [PERSON] нашлось место для еще одного «крепкого хозяйственника» [PERSON] . До недавнего времени [PERSON] делал карьеру пограничника. Служил на пропускном пункте «Гоптовка». И, говорят, что контрабанда из России при нем шла потоком. В основном спирт, продукты, одежда. И, ясное дело, без «крыши» там не обошлось. [PERSON] сдружился с сыном прокурора [PERSON] , это ему помогло расширить «дело». Окружающие так и говорили «основная профессия друг [PERSON] ». Зато быстро рос по службе вскоре стал руководить внутренней безопасностью Восточного регионального отделения, куда входили подразделения четырех областей Харьковской, Сумской, Донецкой и Луганской. А затем поставил абсолютный рекорд за два месяца получил звание генерала и должность начальника внутренней безопасности ГПСУ. Не последнюю роль в этом сыграла его общественная нагрузка помощник народного депутата [PERSON] . Так бы [PERSON] и благоденствовал под сенью прокурорской семьи, но после Революции Достоинства семейство [PERSON] оказалось не у дел. Поэтому наш генерал-пограничник, немного помыкавшись, ушел в бизнес». З роздруківки статті на сайті [INFO] , вбачається , що в ній міститься також аналогічна інформація , щодо позивача , а саме : «Еще одной интересной личностью среди причастных к теневому штабу является один из его глав в Харьковской области [PERSON] . До недавнего\~времени [PERSON] делал\~карьеру пограничника\~ служил\~на пропускном\~пункте "Гоптовка".\~Главным достижением\~ [PERSON] в\~таможенной сфере,\~как сообщают\~СМИ,\~стала организация контрабандных потоков из России, а "крышевал" все это дело сын скандального экс-генпрокурора [PERSON] [PERSON] . [PERSON] такому влиятельному знакомству, [PERSON] довольно быстро рос по службе, став руководителем внутренней безопасностью [PERSON] регионального отделения, куда входили подразделения четырех областей Харьковской, Сумской, Донецкой и Луганской. А затем поставил абсолютный рекорд за два месяца получил звание генерала и должность начальника внутренней безопасности ГПСУ. Естественно, что состояние таможенник нажил себе приличное, и когда его стали обвинять уже в сотрудничестве с российским агрессором, после Революции Достоинства просто ушел в бизнес.». Як вбачається з іформації по домену , сайт obozrevatel.com , належить ТОВ «Золота середина» з 22.03.2002 року. З експертного висновку від 11.02.2020 року за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки за адресою у мержі інтернет: [INFO] , яка належить відповідачу ТОВ «Золота середина» вбачається , що сторінка , в тому числі містить текст наступного змісту: До недавнего времени [PERSON] делал карьеру пограничника служил на пропускном пункте Гоптовка. Главным достижением [PERSON] в таможенной сфере, как сообщают СМИ, стала организация контрабандных потоков из России, а крышевал всё это дело сын скандального экс-генпрокурора [PERSON] Артём., в якому міститься гіперпосилання : контрабандных потоков из России. Після натискання на це гіперпосилання здійснюється перехід на веб-сторінку за адресою у мережі Інтернет: [INFO] фіксацію та дослідження якої також було проведено 04.02.2020 року. При цьому, остання мітить текст наступного змісту : Джерело: chronicles.pro, в якому міститься гіперпосилання : chronicles.pro. Після натискання на це гіперпосилання здійснюється перехід на веб-сторінку за адресою у мережі Інтернет: [INFO] , яка належить відповідачу [PERSON] . Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні\~статті 10 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. У\~статті 32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1\~статтею 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 4\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7\~ст. 277 ЦК України). Частиною 2\~статті 302 ЦК України\~передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. За положеннями\~статті 29 Закону України «Про інформацію»\~суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свободі обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. З огляду на п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.\~\~Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У пункті 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В абз. 2 п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~вказується, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З огляду на абз. 6 п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~згідно з частиною третьою\~статті 277 ЦК\~(435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як вбачається з п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями\~статті 277 ЦК\~(435-15) і\~статті 10 ЦПК\~(1618-15) обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом з тим, за приписами частин першої, третьої статті\~12, статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог статей\~76,\~77,\~79 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.ч. 1-5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу вказаних правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так, як було вже зазначено, у п. 15\~постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність обставин, серед яких є те, що поширення інформації має порушувати особисті немайнові права, тобто або завдавати шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджати особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04,\~§ 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацією та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, від 15 липня 2010 року.). Безсумнівно, пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82,\~§ 42, 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати». Суд з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ щодо втручання у здійснення свободи вираження поглядів, передбачених в статті 10 Конвенції, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації слід відмовити. Така позиція суду , узгоджена з позицією Верховного Суду , викладеної у постанові від 01.04.2020 року , по справі №369/14059/17. Відповідно до\~статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки немає підстав для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то підстав для стягнення моральної шкоди також. З огляду на вищенаведене, ст.ст.\~5,\~12,\~13,\~77-81,\~259,\~263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed