Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

В грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач працював в КП ЖКК на посаді двірника з 01 червня 2016 року до 20 червня 2018 року. 20 червня 2018 року звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату. На день його звільнення відповідачем утримано із заробітної плати позивача, але не перераховано ЄСВ до Пенсійного фонду України. Вказану обставину відповідач обґрунтував відсутністю коштів. Своїми діями відповідач перешкоджає позивачу вчасно вийти на пенсію по досягненню 60-річного віку. За розрахунками позивача, розмір ЄСВ за відпрацьований на підприємстві відповідача час становить: за 2016 рік - 2832,71 грн., за 2017 рік - 8600,28 грн., за 2018 рік - 5067,32 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Пенсійного Фонду України не перерахований із заробітної плати позивача ЄСВ: за 2016 рік - 2832,71 грн., за 2017 рік - 8600,28 грн., за 2018 рік - 5067,32 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Комунального підприємства Житлово-комунальної контори при Дніпропетровській обласній раді про стягнення грошових коштів передано до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська за підсудністю. Згідно автоматичному розподілу справ між суддями від 06.02.2019 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від 08 лютого 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Комунального підприємства Житлово-комунальної контори при Дніпропетровській обласній раді про стягнення грошових коштів прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд судом справи, проте відзиву на позовну заяву не надав, в зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно запису № 1 в трудовій книжці 01.06.2016 року прийнятий на посаду двірника до Комунального підприємства Житлово-комунальної контори Дніпропетровської обласної ради, підстава - наказ № 20-к від 01.06.2016 року. Відповідно до наказу № 21-а -к від 09.06.2016 року, запис № 1 вважати недійсним. Відповідно запису №3 в трудовій книжці, позивач прийнятий на посаду двірника з 19.09.2016 року, підстава: наказ № 35-к від 14.09.2016 року.20 червня 2018 року позивач звільнений з посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (п.1 ст.40 КЗпП України). Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, позивач з червня 2016 року по червень 2018 року працював у Комунальному підприємстві «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради, отримував заробітну плату, при цьому страхові внески не сплачувались. Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Відповідно до статті 13 зазначеного Закону України, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Натомість, у данному спорі позивач не заявляє жодної вимоги, яка б відповідала способам захисту порушенного права, встановленого чиним законодавством, а просить стягнути грошові кошти на користь Пенсійного Фонду України, який не є стороною у даній справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачу не належить право вимоги у даному спорі. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed