Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк") про визнання недійсним кредитного договору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 05 березня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - ВАТ "Універсал Банк"), правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", було укладено кредитний договір №064-2008-538, відповідно до умов якого відповідачем надано позивачеві кредит у сумі 160000,00 доларів США на строк з 05 березня 2008 року до 01 березня 2028 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45% річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в порядку, визначеному договором. Позивач стверджувала, що всупереч ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банком не надано їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попередив її про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе вона, відповідач не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. З цих підстав [PERSON] вважала, що при укладенні кредитного договору від 05 березня 2008 року вона була введена в оману, а тому на підставі ст. 230 ЦК України просила суд визнати згаданий договір недійсним. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя та просив суд їх задовольнити. Крім того, просив суд з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності правочину. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. У зв'язку з тим, що представник позивача заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача у загальному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір від 05 березня 2008 року №064-2008-538, за умовами якого банком надано позичальнику кредит у сумі 160000,00 доларів США на строк з 05 березня 2008 року до 01 березня 2028 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45% річних. Позичальник зобов'язалась погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів у строки та в порядку, визначеному договором (а. с. 4-9). За умовами вказаного договору його виконання здійснюється сторонами в іноземній валюті - доларах США. У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Незмінюваність курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Волатильність курсу гривні по відношенню до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві з огляду на те, що за останні роки курс неодноразово змінювався як у сторону зменшення, так і у сторону збільшення. Укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Таким чином, підписуючи оспорюваний кредитний договір, позивач повинна була усвідомлювати можливість збільшення обсягу її зобов'язань за цим договором у гривневому еквіваленті у випадку зростання курсу долара США по відношенню до гривні та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Механізм ознайомлення кредитодавцями позичальників з інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", було визначено з прийняттям Правлінням Національного банку України постанови від 10 травня 2007 року №168, якою було затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі - Правила). Так, п. 2.1. Правил передбачено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством. П. 2.2., п. 2.3., п. 2.4. Правил визначено, що інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п. 3.8. Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Інформація, передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та п. 2.1., п. 2.2., п. 2.3., п. 3.8. Правил, була надана позичальнику [PERSON], що підтверджується зібраними у справі доказами (а. с. 20-22, 23, 24-25). Крім того, підписавши кредитний договір від 05 березня 2008 року №064-2008-538, позивач засвідчила, що вона розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти, а до укладення кредитного договору вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження кредитора - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови користування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством (п. 8. 5. договору). Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що позивач була введена в оману працівниками банку при підписанні нею кредитного договору від 05 березня 2008 року №064-2008-538, а тому позовні [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 230, 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. ст. 11, 15, 19, 23 Закону України "Про захист прав споживачів", Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, та,

Outcome: dismissed