Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

покликаючись на нездійснення відповідачем нарахування та виплати належної позивачу надбавки до заробітної плати, позивач у поданій 22 травня 2018 року позовній заяві просить стягнути з нього 22 778 грн. 46 коп. боргу. Учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у їх відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно безкоштовного запиту Міністерства юстиції України про юридичну особа Городоцька сільська рада як орган місцевого самоврядування знаходиться по [ADDRESS]. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено, згідно посвідчення [NUMBER] [PERSON] указом Президента України від 02 вересня 2009 року № 701 присвоєно почесне звання "Заслужений працівник культури України". Згідно витягу з рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 23 лютого 2018 року про встановлення надбавки за почесне звання "Заслужений працівник культури України" згідно поданої заяви з 01 лютого 2018 року встановлено надбавку у розмірі 20% посадового окладу суміснику [PERSON] - керівнику дитячого колективу "Вишнева гірка" Городоцького будинку культури. Довідка Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30 березня 2018 року № 714 підтверджує, що позивач працює з 01 листопада 2011 року на посаді керівника дитячого колективу за сумісництвом. Сума надбавки за почесне звання "Заслужений працівник культури України" складає 22 778, 46 грн. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно зі ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч.1 ст.94 КЗпП і ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-У, за яким «...усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці гарантійні та компенсаційні виплати стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця)...» Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2- рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6мотивувальної частини). Конституційний Суд України в абз.8 п.2.1; абз.6 п.2.3 мотивувальної частини свого рішення № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі № 1-13/2013 «...щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці», зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. При розгляді трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати. Ст.2 Закону України « Про оплату праці» встановлена структура заробітної плати, яка в тому числі, включає ...доплати, надбавки, гарантійні, компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.. .та інші заохочувальні виплати... Згідно п.п.б) п.3 ч.2 Наказу Міністерства культури України № Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» № 745 від 18 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2005 року за № 1285/11565, працівникам бюджетних установ, закладів та організацій затверджено надбавку за почесне звання України ... «заслужений» - в розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Основний Закон України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов'язку є створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю. Обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботута інші гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені трудовим законодавством. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Отже, нездійснення відповідачем нарахування та виплати належної надбавки до заробітної плати є прямим порушенням як національного, так і міжнародного законодавства. Відповідач виплачував позивачу заробітну плату без 20 % надбавки до неї, в зв'язку з чим сума невиплаченої надбавки за почесне звання «Заслужений працівник культури України» становить 22 778,00, що не заперечується відповідачем. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави згідно ст.141 ЦПК України. За подання такої позовної заяви майнового характеру фізичною особою підлягав би сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн. З огляду на викладене,

Outcome: approved