Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна, в якому просить поділити наступне майно: квартиру [ADDRESS], холодильник вартістю 3200 грн., пральну машину вартістю 1800 грн., диван вартістю 4300 грн., газову плиту вартістю 1885 грн., газову колонку вартістю 953 грн. Вказано майно було набуте під час шлюбу, укладеного нею із [PERSON] 2 червня 2012 року. Просить поділити по 1/2 частині за кожним квартиру [ADDRESS], залишити їй диван, пральну машину, виділивши [PERSON] холодильник, газову плиту і колонку. Одночасно просить при розподілі квартири збільшити їй частину, тому як з нею проживає малолітня дитина. [PERSON] у свою чергу звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, удаваним та визнання права власності на 1/2 частини квартири. Обгрунтовуючи свої вимоги пояснив, що 5 липня 2012 року він уклав з [PERSON], [PERSON] договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого купив квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частині кожній. Первинно [PERSON], яка є його бабцею, мала намір подарувати йому належну їй частку. Але щоб не сплачувати відповідні податки при укладенні договору дарування, вони вирішили укласти договір купівлі-продажу. Тому просить визнати укладений договір в частині продажу йому 1/2 частини квартири [PERSON] частково недійсним і вважати його договором дарування. Крім того, просить визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] (за первиним позовом відповідач) заявлені свої вимоги підтримав, пояснивши, що вказаний договір купівлі-продажу був укладений з порушеннями законодавства, тому як [PERSON] повинна була йому дарувати належну їй частку квартири. Вимоги [PERSON] не визнав. Представник [PERSON] наполягав на задоволенні заявлених вимог. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, пояснила, що вона та [PERSON] були власниками двокімнатної квартири [ADDRESS]. Вона погодилася підписати договір купівлі - продажу квартири, але грошей від [PERSON] не отримала. Укласти договір купівлі-продажу замість договору дарування її переконав нотаріус, щоб не сплачувати зайвих коштів. Відповідач [PERSON] до судового засідання не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлялася. Позивач [PERSON] заявлені вимоги про поділ майна підтримала, наполягала на їх задоволенні. Позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі. Вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу відповідає вимогам закону і підстав для визнання його недійсними немає. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору удаваним та про визнання права власності, є такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Відповідно до договору купівлі-продажу від 5 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Єнакіївського міського округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 3382, [PERSON] і [PERSON] продали [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (Т.2 а.с.7). Згідно з змістом п. 3 вказаного договору [PERSON] сплатив [PERSON] і [PERSON] грн. повністю до підписання цього договору. Відповідно до ч.3 ст. 36 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року № 283/8882 правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови право чину та його правові наслідки, про свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. З показань відповідачки [PERSON] вбачається, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири, гроші в обумовленій в п. 3 зазначеного договору сумі, їй не передавалися. Але не проведення оплати за договором купівлі-продажу не є підставою для визнання його недійсним. Суд вважає що позивачем в судовому засіданні не було надано достовірних та обґрунтованих доказів того, що оспорювана угода, а саме: договір купівлі-продажу спірної квартири від 05.07.2012 року року укладена з метою приховати іншу угоду ( договір дарування), в зв'язку з чим у суду немає підстав для визнання вищевказаних угод удаваною та недійсною. Позовні вимоги [PERSON] про поділ майна підлягають частковому задоволенню. Шлюб позивачки [PERSON] і відповідача [PERSON] був укладений 2 червня 2012 року (а.с.4). 5 липня 2012 року позивачем було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], не посвідчений нотаріально, зареєстрований в БТІ в м. Єнакієве в реєстровій книзі № 41-д за реєстровим № 18345 (а.с. 10-11) Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відтак, при вирішенні спору про поділ майна подружжя слід виходити з презумпції рівності часток подружжя у набутому ними майні. Вирішуючи питання про поділ неподільної речі - квартири [ADDRESS], що є об`єктом права спільної власності позивача і відповідача, суд вирішив наступне. Враховуючи, що вказана квартира не може бути реально поділені між позивачкою та відповідачем, суд визнає ідеальні частки - по ? частці за кожним і залишає це майно у спільній сумісній власності. Частиною 3 ст.70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Позивачкою [PERSON] не надано жодного доказу щодо інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. У судовому засіданні [PERSON] (відповідач за зустріним позовом) підтверив наявність наступного майна: газової плити "Greta", газової колонки "Selena", холодильника. Тому суд вважає за необхідним розподілити спільно майно наступним чином. Залишити [PERSON] у власності холодильник вартістю 3198,11 грн., виділити у власність [PERSON] газову плиту "Greta" вартістю 1885,0 грн., газову колонку "Selena" вартістю 953,00 грн. Що стосується поділу іншого майна, вказаного позивачем [PERSON] - дивану, вартістю 4300 грн., пральної машинки, вартістю 1800 грн., суд виходить з наступного. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів наявності вказаного майна і місця його знаходження. Докази того, що вказане майно існує на час розгляду справи відсутні. Позивач зварич Н.Л. фактично усунулася від обов'язку по доведенню фактичних обставин, хоча на позивача, як на ініціатора судового розгляду в першу чергу покладається обов'язок по доведенню фактичних обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог. За вказаних обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] у цій частині суд вважає за необхідне відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених витрат, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial