Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Авіакопанія "Аеросвіт" про заборгованості з виплати заробітної плати, та просив стягнути середній заробіток за час затримки належних йому сум, нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати, в сумі 230 598 (двісті тридцять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім) гривень 14 коп. Позивача надав в судове засідання заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, розглянувши справу у його відсутність.. Відповідач ПАТ "Авіакопанія "Аеросвіт" в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74- 77 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від останньої через загальну канцелярію не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справиПозивач [PERSON] відповідно до наказу ЗАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" від 21 липня 2003 року № 9730-ос, 01.05.2011 року ( а.с. 9-11). В подальшому, наказом ПАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" від 26.03.2013 року № 1072-ос, позивач [PERSON] був звільнений з займаної посади у зв"язку зі скороченням штату працівників ( п.1 ст. 40 КЗпП України) ( а.с. 6). Статею 116 КЗпП України встановлено строки розрахунку при звільненні. Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки № 1141 від 02.04.2013 року позивачу при звільненні була нарахована, але невиплачена заробітна плата з урахуванням податків, які підлягають утриманню при здійсненні виплат, а всього нараховано 61 085,48 (шістдесят одна тисяча вісімдесят п'ять) гривень 48 коп.( а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 р. у справі № 6-15цс13). Як вбачається з матеріалів справи позивач просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27 березня 2013 року по 22 січня 2014 року ( а.с. 1). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд керується п.8 розділу IVпостанови "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, згідно якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, віповідно до довідки № 1141 від 02.04.2013 року (а.с. 7) середньомісячна заробітна плата на період звільнення позивача [PERSON] складала 8424 гривень 64 коп. Відповідно до вищезазначеного абзацу пункту 2 Порядку № 100, час , протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду під час обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках, передбачених Порядком. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 61 085 гривень 48 коп. : 80 днів = 763 грн.57 грн. Отже, середній заробіток за період затримки розрахунку з 27 березня 2013 року по 22 січня 2014року має визначатися із розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 763,57 гривень. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 березня 2013 року по 22 січня 2014 року за 302 робочих дні в сумі 230 598,14 грн.(763,57 грн.х 302 дні = 230 598,14 грн.) без урахування податків та інших обов'язкових платежів. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 5 ч.1п.1 Закону України "Про судовий збір", позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судовгого збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже, на підставі вищевикладеного та

Outcome: partial