Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 16 вересня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №131. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] . Спільне життя з чоловіком не склалося, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню. Сторони спільно не проживають з лютого поточного року. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Провадження у справі відкрито 20.03.2020 року з призначенням судового засідання на 17.04.2020 р. В судове засідання позивач [PERSON] направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав. В судовому засіданні було встановлено, що 16 вересня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №131 (а.с.5). Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім`ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ., діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.9). Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2020 року для дітей віком від 6 років в сумі 2218 гривень. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їм зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їхні батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дітям, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дітей, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача. При цьому суд виходить також із правила ч.2 ст.182 СК України щодо того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначену суму аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 24 лютого 2020 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що діти сторін проживають з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідача відсутні.

Outcome: approved