Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9109 від 15.04.2020 року вчинений приватним\~нотаріусом Броварського\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчиком Володимиром\~Вікторовичем щодо\~стягнення з\~неї на\~користь відповідача ТОВ "Фінфорс" заборгованості в розмірі 10378,50 грн., посилаючись на те, що даний виконавчий напис є незаконним, оскільки позивач не мала жодних правовідносин з ТОВ "Фінфорс", не підписувала з ним ніяких угод та не може бути боржником перед ним. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Порхун О.П. в судове засідання не прибули. Представник позивача надала до суду заяву про слухання справи у відності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "Фінфорс" в судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Дорошкевич В.Л. в судове засідання не прибула, про час і місце його проведення повідомлена належним чином. Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. в судове засідання не прибув, судова повістка повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 31.08.2020\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу міста\~Києва Дорошкевич\~В.Л.\~винесено постанову\~про звернення\~стягнення на\~заробітну плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника у\~виконавчому провадженні\~№ 62366991,\~на підставі\~виконавчого напису\~№ 9109,\~вчиненого 15.04.2020\~року приватним\~нотаріусом Броварського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Колейчиком\~В.В.\~про стягнення\~з боржника\~ [PERSON] \~на користь\~стягувача ТОВ\~«Фінфорс» заборгованості\~в розмірі\~10378,50\~грн.\~(а.с.7-8).При цьому, дата народження та ідентифікаційний номер позивача вказані вірно, а в графі "Адреса боржника" вказано адресу до якої позивач немає жодного відношення, оскільки зареєстрована та проживає зовсім за іншою адресою. Про наявність заборгованості позивач дізналася 06.09.2020 року, коли на адресу фінансового управління Виконавчого комітету Тетіївської міської ради надійшов супровідний лист Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 31.08.2020 року № 86299 та Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.08.2020 року, ВП № 62366991. Будь-яких листів чи повідомлень від відповідача та/або приватного нотаріуса вона не отримувала. Позивач зазначає, що жодних боргових зобов`язань (кредит, договір чи будь-що інше) з ТОВ «Фінфорс» у неї немає, не підписувала з даним товариством ніяких угод та не може бути боржником перед ним. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. Відповідно положень до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному\~ЦПК України\~порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано\~ст.124 Конституції України. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~\~чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;\~\~які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~\~яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;\~\~чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;\~\~як розподілити між сторонами судові витрати;\~\~чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;\~\~чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Суд приймає до уваги усі подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. 18.06.2021 року на виконання ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 14.05.2021 року про витребування доказів, до суду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В., який заміщує приватного виконавця Дорошкевич В.Л., про долучення доказів до справи (а.с. 109-153). Як вбачається з доданих до справи документів на основі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, а саме, Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 19.09.2017 року № 108244-А укладений між позивачем [PERSON] та ТОВ "СС Лоун", який було надано нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника(а.с.112-122). Водночас, в виконавчому написі № 9109 виданим 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. в графі "Стягувач" вказано ТОВ "Фінфорс", а не ТОВ "СС Лоун", перед яким в позивача [PERSON] виникали б зобов`язання згідно вищезазначеного Договору, якби вона дійсно його укладала, тобто відсутні належні докази набуття ТОВ «Фінфорс» прав вимоги до позивача за вищевказаним договором відсутні і нотаріусом при вчиненні виконавчого напису достеменно не з`ясовані. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України,\~Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.\~\~ Відповідно до\~ст.18 ЦК\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства (ч.1\~ст.39 цього закону). Згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначає умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року\~(далі - Порядок). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений розмір заборгованості. Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.2.3 вищезазначеного Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів стст.15, 16, 18\~ЦК, стст.50, 87, 88\~Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таку вимогу позивач [PERSON] не отримувала. Лише після того як за місцем її роботи надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, позивачу стало відомо про існування виконавчого напису, про звернення стягнення заборгованості в сумі 10378,50 грн. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених у\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. На підставі вищевикладеного вбачається, що при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги щодо строків надіслання боржникові вимоги про сплату боргу та відсутність належних та допустимих доказів розміру заборгованості, що у своїй сукупності є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача на підставі\~ст.141 ЦПК України\~слід стягнути судові витрати в сумі 857 (вісімсот п`ятдесят сім) грн. 96 коп. понесені позивачем при поданні позовної заяви (а.с.17), 428 (чотириста двадцять вісім) грн. 98 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. (а.с.13-14).

Outcome: approved