Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

28 липня 2017 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви посилається на те, що його прабабуся - [PERSON], її батьками відповідно до свідоцтва про народження були [PERSON], німець за національністю та [PERSON], німка за національністю. Тобто, прабабуся заявника [PERSON] є чистокровною німкою за національністю. В подальшому прабабуся одружилася з [PERSON], та від шлюбу народився дід заявника - [PERSON]. У свідоцтві про народження батька заявника - [PERSON] національність його батька, тобто діда заявника, вказана - руський, а бабусі - українка. У свідоцтві про народження заявника національність батьків вказана: батько - руський, мати - українка. Заявник вважає, що його німецькі корені по лінії прабабки є втраченими та бажає відновити історичну справедливість. Враховуючи викладене, просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO] є за національністю німець. Заявник в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні заяви. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження [PERSON] її батьками записані [PERSON] та [PERSON], а їх національність у свідоцтві про народження вказана як "німець" та "німка". [PERSON] одружилась з [PERSON], та від шлюбу у них [INFO] року народилась дитина [PERSON]. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. У зазначеному свідоцтві про народження в графі національність батька вказано (мовою оригіналу) «[PERSON], русский», в графі національність матері - «[PERSON], украинка». [PERSON] є батьком заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, та у вказаному документі у графі національність батька вказано «русский». Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Стаття 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно з ч. 2 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Матеріалами справи підтверджується етнічне походження прабабусі заявника - [PERSON], оскільки в свідоцтві про його народження зазначена національність її батьків - "німець" та «німка». Відтак, підтверджується німецьке походження і самого заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved