Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

За поданим до суду позовом позивач зазначає, що між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, а для забезпечення повернення кредитних коштів було передано в заставу автомобіль [PERSON] «Daewoo». Згодом судом було винесено рішення про звернення стягнення на вказаний автомобіль на користь позивача. Але до бази ДАІ внесено обтяження, а саме арешт (скасування доручення/довіреності) щодо вказаного автомобіля. На підставі викладеного позивач просить суд зняти із заставленого майна, а саме, з автомобіля марки «Daewoo», моделі «Lanos», 2008 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], арешт від 11.02.2010 року за вих. № 9 (скасування доручення (довіреності), вилучивши запис про такий арешт із реєстраційних баз Державної автомобільної інспекції України. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого було невідоме суду, викликався в суд через оголошення у пресі. В судове засідання сторони не явилися, представник позивача просив справу слухати без його участі. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.08.2008 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір, за яким відповідач отримав кредит у сумі 124 879,59 грн. строком до 25.08.2015 року, а в забезпечення повернення кредитних коштів було передано в заставу позивачу автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», 2008 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON]. 10.11.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення, яким суд вирішив: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPJKAU57345301 від 27.08.2008 р в сумі 124 879,59 грн., звернути стягнення на предмет застави -автомобіль DAEWOO, модель - Lanos 1.5, рік випуску - 2008, тип ТЗ -легковий автомобіль, № кузова/шасі -[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк"з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк"всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу». Відповідно до ст.572 ЦК України, «в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)». Також і вимогами ст. 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Нормою ж ст. 17 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Зазначена норма закону обмежує право власності або володіння заставленим майном заставодавця, передавши частину функцій щодо володіння цим майном заставодержателю - згода заставодержателя на відчуження заставодавцем майна. За своєю правовою природою права заставодержателя, закріплені нормами матеріального права, також включають право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, як одного з похідних прав заставодержателя. Зазначені обставини зумовили необхідність звернення до суду за захистом порушення прав позивача-банка, як заставодержателя спірного рухомого майна з метою збереження предмету застави як існуючого забезпечення. Натомість, з реєстраційної бази ДАІ вбачається наявність обтяження щодо вказаного автомобіля, а саме, арешт від 11.02.2010 року за вих. № 9 (скасування доручення (довіреності). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку, право застави у позивача виникло, як зазначено вище, 27.08.2008 року, а арешт майна у 2010 році, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Наявність оспорюваного арешту на рухоме майно, яке є предметом застави, порушує права та законні інтереси позивача, як заставодержателя, оскільки ускладнює звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог заставодержателя. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved