Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач Національна академія внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2011 між Національною академією внутрішніх справ, комплектуючим підрозділом - Департаментом оперативної служби МВС України та Відповідачем укладено Договір № 380 про підготовку фахівця у НАДВС.Наказом ректора НАВС від 06.08.2011 № 003 о/с. №0025 [PERSON] зараховано на перший курс денної форми навчання. З метою забезпечення особистої безпеки та збереження державної таємниці Відповідачу па період навчанняприсвоєно легендоване прізвище [PERSON] .Наказом НАВС від 27.06.2014 № 0014 Відповідач отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність», освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та видано диплом бакалавра за кваліфікацією оперутювноважений інспектор(органіввнутрішніх справ).З 01.09.2011 року по 27.06.2014року відповідно до умов Договору Відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору Відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Таким чином, навчальним закладом умови Договору виконано у повному обсязі.Наказом ГУНП у м. Києві від 29.02.2016року № 004 о/с Відповідачазвільнено зі служби в поліції за власним бажанням згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". За цієї умови, відповідно до п. 2.3.6. Договору Відповідач зобов`язався відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі.Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти за певними спеціальностями, є бюджетною неприбутковою установою та перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України.Відповідно до ст. 56 ЗУ "Про вищу освіту" від 17.01.2002 (чинного на момент існування правовідносин), випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Також відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ "Про міліцію" (в редакції на період навчання та звільнення Відповідача з ОВС) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за власним бажанням, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.За п. 2.1.3. Договору, виконавець зобов`язаний забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно- правовими актами України.Відповідно до п. 2.3.6. Договору. Відповідач зобов`язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. З Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні виграти, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.II. 3.3. Договору передбачено, що однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу ОВС із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.Згідно з и. 4.4. Договору, у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.Аналогічні положення щодо укладення договору та обов`язку відшкодування витрат за період навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14 травня 2007 року №150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України" (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 за № 547/13814). На підставі викладеного позивач звертається до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 29597,03 грн. та сплату судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління поліції охорони в м. Києві підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 01.09.2011 між Національною академією внутрішніх справ, комплектуючим підрозділом - Департаментом оперативної служби МВС України та Відповідачем укладено Договір № 380 про підготовку фахівця у НАДВС. Наказом ректора НАВС від 06.08.2011 № 003 о/с. №0025 [PERSON] зараховано на перший курс денної форми навчання. З метою забезпечення особистої безпеки та збереження державної таємниці Відповідачу па період навчанняприсвоєно легендоване прізвище [PERSON] . Наказом НАВС від 27.06.2014 № 0014 Відповідач отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність», освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та видано диплом бакалавра за кваліфікацією оперутювноважений інспектор (органіввнутрішніх справ). З 01.09.2011 року по 27.06.2014року відповідно до умов Договору Відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом ГУНП у м. Києві від 29.02.2016року № 004 о/с Відповідачазвільнено зі служби в поліції за власним бажанням згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року за № 313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення. Відповідно до п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені ст. 611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допустимість доказів встановлено ст.78 ЦПК України, згідно з якою, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням того, що Національною академією внутрішніх справ виконано умови Договору № 380 від 01.09.2011 року, сплачено повний курс навчання відповідача, відповідачем закінчено учбовий заклад, але не відпрацьовано встановлений Договором термін в підрозділах позивача, суд вважає, що позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved