Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

05.10.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач проситьвизнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: х. Митниця Шполянського району Черкаської області, вул. Центральна, 8, власником якого є позивач, а Липянську сільську раду зобовязати зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [INFO], та є власником житлового будинку за вказаною адресою. Відповідач по справі, колишня дружина позивача [PERSON], зареєстрована в будинку з 12.02.2000, тобто з дня реєстрації шлюбу.06.04.2013 шлюб був розірваний.Фактично відповідач не проживає у будинку з квітня 2013 року, тобто з дня розірвання шлюбу і по теперішній час, більше чотирьох років.Відповідач постійно проживає в м. Черкаси, його адреса позивачу не відома.Позивач звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписавсяз будинку, але відповідач відмовився виписуватися з будинку без поважних них на те причин. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач з'явився, вказав, що позов підтримує повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача Липянської сільської ради Шполянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинкуза адресою: х. Митниця, 8, с. Межигірка, Шполянського району Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.06.1988, посвідченим державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.7-8) та довідкою №430 від 03.10.2017, виданою Липянською сільською радою Шполянського району Черкаської області (а.с.11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 06.04.2013, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-СР №066864 від 06.04.2013, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №9 (а.с.9). Відповідно до довідки №183/02-22 від 30.09.2017, виданої Липянською сільською радою Шполянського району Черкаської області, [PERSON], [INFO], зареєстрована але не проживає на території Лип'янської сільської ради за адресою: с.Межигірка ( х. Митниця, 8, ) Шполянського району Черкаської області з квітня 2013 року по даний час. (а.с.10). Допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач не проживає за адресою позивача та її місцем реєстрації протягом понад пять років. Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. В розумінні житлового права входячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сімї є дружина наймача, їх діти і батьки. Оскільки шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, сторони не проживають разом та не повязані спільним побутом, відповідач не є членом сімї позивача. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад шість місяців; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку з квітня 2013 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР\~втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 391 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved