Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 22 895,69 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 18 липня 2016 року і по 17 липня 2017 року позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» електромеханіком дільниці виробничого підрозділу «Дебальцівська дирекція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 29\~304,40грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 22895,69грн.). На підтвердження викладених в позові обставин, позивач надала розрахунок розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період 01.03.2017 року по 17.07.2017 року, отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, м. Лиман Донецької області, 84404), куди вони були здані позивачем особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Не сплачуючи позивачу заробітну плату у період з березня 2017 року і по теперішній час роботодавець грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства, що спонукає позивача вжити заходів щодо судового захисту своїх порушених прав. Ухвалою суду від 12.09.2019 року суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області було відкрито\~провадження у\~даній цивільній\~справі визначено\~судовий розгляд\~справи проводити\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з повідомленням\~ (викликом)\~ сторін та\~призначено судове\~ засідання для\~розгляду справи\~по суті. \~ \~ \~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Суд на підставі ст. ст.12,13,81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.233\~Кодексу законів про працю України\~(далі\~КЗпП України), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України,\~статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до\~ст.43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~- суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, обов`язок щодо своєчасної виплати заробітної плати покладено на роботодавця. Судом встановлено, що позивач з 18 липня 2016 року і по 17 липня 2017 року позивач працював в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» електромеханіком дільниці виробничого підрозділу «Дебальцівська дирекція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до наказу від 15.04.2016 року № 303, наказу від 15.07.2016 року №1/0с. Звільнений з роботи 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (наказ від 10.07.2017 року № 3339ДН-ос), що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] , яка видана на ім`я позивача 22.07.2002року. Позивач зазначила, що на день її звільнення їй нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року у сумі 22\~895,69 грн. На виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно [PERSON] ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] нараховано за вказаний рік: за січень 6051,10 грн., за лютий 5748,54грн., за березень 5274,47 грн., в період з квітня по липень 0,00 грн. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~ Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з Регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої\~статті 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано як доказ довідку, які підписана начальником ВП «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , згідно якої [PERSON] працював електромеханіком дільниці виробничого підрозділу «Дебальцівська дирекція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 18 липня 2016 року по 17 липня 2017 року; сума нарахованої\~заробітної плати 29\~304,40 грн., сума до сплати 22\~895,69 грн., у тому числі: березень 2017 року нараховано 5274,47 грн., сума до виплати4194,16 грн.; квітень 2017 року нараховано 4155,38 грн., сума до виплати 3304,29 грн.; травень 2017 року нараховано 4155,38 грн., сума до виплати 3304,29 грн.; червень 2017 року нараховано 627,23 грн., сума до виплати 498,75грн.; липень 2017 року нараховано 15\~091,94 грн., сума до виплати 11\~594,20грн. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Між тим, достовірність викладеної інформації в довідці викликає сумніви. Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181 із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України від 12 червня 2018 року № 1827/5 від 4 липня 2018 року № 2277/5, затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила), які встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами. Також довідка оформлена без додержання вимог, встановлених Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевою самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема не засвідчена печаткою та не містить необхідні реквізити, дату документа, що унеможливлює перевірити повноваження посадових (відповідальних) осіб, які підписали довідку, на час її видачі, а також наявність заборгованості на час розгляду справи. Отже, вказану довідку не можна визнати належним та допустимим доказом заборгованості з оплати праці. Також, інформація, що міститься в довідці, спростовується даними із реєстру застрахованих осіб, які надані на виконання ухвали суду, а саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області були направлені індивідуальні відомості про застраховану особу (за формою ОК-5 стосовно [PERSON] ), згідно яких за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] . нараховано за вказаний рік: за січень 6051,10 грн., за лютий 5748,54грн., за березень 5274,47 грн., в період з квітня по липень 0,00 грн. Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення). Відповідно до\~статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Отже, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що розмір нарахованої заробітної плати позивача в березні 2017 року складав 5 274,47грн., що підтверджується індивідуальною відомістю про застраховану особу (форма ОК-5) стосовно [PERSON] , які є офіційною, підлягають врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі. Інші докази того, що позивач в спірний період виконував свої посадові обов`язки та йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні. Між тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Докази виконання роботи позивачем або простою з урахуванням відповідного обліку в період з квітня по 17 липня 2017 року у справі відсутні. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, заборгованість по заробітній платі позивачу за березень 2017 року складає 5 274,47грн. (без утримання податків). Враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 12 грудня 2019 року, в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року відсутні. Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заборгованості з заробітної плати, та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини. Обов`язок роботодавця стосовно виплати заборгованості з заробітної плати не пов`язаний з настанням будь-яких форс-мажорних обставин, а випливає з вимог законодавства, що регулює трудові правовідносини. Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати його праці, зокрема в доведеній частині заборгованості, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 5 274,47 грн., при цьому заборгованість по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року є недоведеною. Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 5 247,47 грн. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180,\~18, 162.1.3,\~168 Податкового кодексу України\~є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 частини 1\~статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір"\~як позивач у справі про стягнення заробітної плати. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial