Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому зазначила, що 01.02.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] надала відповідачеві готівкові кошти в сумі 95510 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 15.12.2012 року. Позивач виконала взяті на себе зобов'язання у повному обсязі, однак відповідач не повернув позику в обумовлений термін та продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов'язань . За таких обставин [PERSON] вважає, що має право вимагати повернення [PERSON] суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що в сумарному вигляді становить 3257074 гривні 73 копійки . [PERSON] 24.02.2015 року подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, в якому зазначив , що розписка від 01.02.2012 року була написана ним 05.06.2013 року під дією насильства зі сторони [PERSON] . Насправді зазначені в розписці кошти в сумі 95510 доларів США він не отримував від [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені у первісному позові вимоги та обґрунтували їх обставинами, викладеним в позовній заяві . Зустрічний позов не визнали повністю, мотивуючи тим, що викладені в ньому обставини не відповідають фактичним обставинам справи. [PERSON] наполягала на тому, що 01.02.2012 року по місцю свого фактичного проживання вона надала позику [PERSON] в сумі 95510 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 15.12.2012 року . Зазначила, що факт виконання нею взятих на себе зобов'язань підтверджується розпискою від 01.02.2012 року, власноручно складеною [PERSON] Стверджувала, що під час надання позики та складання відповідачем боргової розписки обидві сторони діяли добровільно, без будь-якого тиску . Не заперечувала того факту, що 05.06.2013 року мала зустріч з [PERSON] в смт. Добровеличківка Кіровоградської області, біля стадіону " Колос ", де вони між собою обговорювали необхідність та умови повернення позики. Крім неї на той момент були присутні її син, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Будь-якого тиску зі сторони присутніх на [PERSON] не чинилося . Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали повністю, зустрічний позов підтримали у повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію [PERSON] пояснив, що дійсно, близько семи років тому позичав кошти у чоловіка позивача - [PERSON] ( нині покійного ) . Проте на момент розгляду спору повністю повернув позику . Не повернутими залишилася частина відсотків, яку за домовленістю між відповідачем та [PERSON] останній мав списати . Після смерті [PERSON], що мало місце в жовтні 2012 року, родина останнього неодноразово вимагала у відповідача повернення боргу . 05.06.2013 року на вимогу позивача він зустрівся з останньою в смт. Добровеличківка, біля стадіону " Колос ". Разом з нею на той момент були присутні [PERSON] та [PERSON] Розмова відбувалася в салоні транспортного засобу [PERSON] Сторони сиділи на передніх сидіннях, а [PERSON] та [PERSON] на задньому сидінні. Останні стали погрожувати [PERSON] фізичною розправою над ним та членами його родини. В зв'язку з цим він вимушений був власноручно написати боргову розписку від 01.02.2012 року, яка є предметом спору. Проте стверджував, що коштів, які зазначені в розписці, він не отримував . Обгрунтовуючи свої доводи посилався на показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які перебували на місці події. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки від 01.02.2012 року, складеної [PERSON], встановлено, що останній позичив у [PERSON] 95510 $ США та зобов'язався повернути борг до 15 грудня 2012 року . Зазначений документ підтверджує факт передачі позивачем предмету позики відповідачеві та факт існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики . Відповідно до ч.1,2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . З розписки вбачається, що вона містить строк ( термін ) виконання боржником обов'язку, а саме до 15.12.2012 року . Таким чином першим днем ухилення [PERSON] від виконання ним взятих на себе зобов'язань є 16.12.2012 року . Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності , суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем , вправі вимагати від відповідача, який є позичальником, повернення позики, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних з простроченої суми . З довідки № 08-27/133 від 05.03.2015 року, виданої філією-Кіровоградським обласним управлінням ПАТ " Державний ощадний банк України " , встановлено, що станом на 15 годину 12.02.2015 року ( момент складання заяви про збільшення позовних вимог) офіційний курс НБУ гривні до долара США становив 2509,9142 гривень за 100 доларів США. Таким чином сума позики в перерахунку на національну валюту станом на 12.02.2015 року становила 2397219 гривень 05 копійок . При розрахунках береться до уваги кількість днів прострочення, що становить 789 . Сукупний індекс інфляції за вказаний вище період становить 1,294 . Таким чином сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 2397219,05*1,294 = 3102001,45 гривень. Три проценти річних складають 155458,01 = 2397219,05*789*3%/365 Загальна сума боргу становить 3257459,46 гривень . Проте зважаючи на ті обставини, що сума боргу, яка визначена позивачем становить 3257074,73 гривні, суд вважає, що первісний позов слід задовльнити повністю в межах заявлених позовних вимог. При вирішенні зустрічного позову, суд виходить з того, що предметом доказування є факт складання [PERSON] боргової розписки проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, а також той факт що грошові кошти не були отримані відповідачем від позикодавця . При обґрунтуванні своїх доводів сторона відповідача посилалася на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо повідомили суду, що в один із днів червня місця 2013 року , на прохання [PERSON] вони знаходилися в смт. Добровеличківка біля стадіону " Колос ", де між відповідачем та позивачем відбувалася розмова, пов'язана з борговими зобов'язаннями [PERSON] перед родиною [PERSON] . В їх присутності відповідач визнавав факт наявності вказаного боргу, який за попередньою домовленістю погодилися сплатити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Проте пізніше останні відмовилися виконувати досягнуті домовленості. Свідки стверджували, що в їх присутності [PERSON] ніяких документів не складав. Будь-якого тиску на нього зі сторони [PERSON] та інших присутніх не чинилося. Розмова відбувалася спокійно. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вказані особи є зацікавленими в результатах розгляду справи . Судом також звертається увага й на той факт, що [PERSON] оспорив боргову розписку та звернувся до правоохоронних органів про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України лише після звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення боргу тобто після спливу 20 місяців після вчинення відносно нього насильницьких дій . На переконання суду стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на недійсність боргової розписки, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 526,625,1046,1047,1049,1050,1051,215,231 ЦК України,

Outcome: approved