Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди. Позов мотивує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова було видано виконавчий лист відповідно до якого з [PERSON] на його користь стягнуто 6911 грн. 48 коп. виконавчий лист перебуває на виконанні в Смілянському РВДВС ГТУЮ у Черкаській області та жодних коштів до цього часу не сплатив. Вважає, що в зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду йому було спричинено моральної шкоди в сумі 50000 грн., які і просить суд стягнути на його користь. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошенням на офіційному веб сайті суду. Позивач в судове засідання не з`явився, але в клопотанні просив розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому главою 11 розділом III ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.128, 130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. З копії виконавчого листа № 2-713/11 виданого Франківським районним судом м. Львова вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 6130 грн. матеріальної шкоди та судових витрат (а.с.7).\~ Постановою державного виконавця Смілянського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області Валовою І.В. виконавчий лист № 2-713/11 повернуто стягувану без виконання в зв`язку з відсутністю майна у боржника, що підлягає опису та арешту (а.с.14). Однак з моменту винесення рішення Франківським районним судом рішення (1 квітня 2011 року) по день подачі позову до суду (8 січня 2020 року) відповідачем [PERSON] кошти присуджені до стягнення позивачу не відшкодовані. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 1 квітня 2011 року, на момент розгляду справи, не виконане. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частина п`ята статті 124 Конституції України вказує на те, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд визначив системні проблеми (тривале невиконання остаточних рішень національних судів та відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим), указав на наявність порушення Конвенції в силу цих проблем та надав вказівки щодо заходів загального характеру, які слід вжити відповідно до статті 46 Конвенції з метою належного виконання пілотного рішення. У зв`язку з цим ЄСПЛ дійшов висновку, що він фактично виконав свою функцію за статтею 19 Конвенції. Відповідно до принципу субсидіарності, який лежить в основі всієї Конвенції, питання, що розглянуте в пілотному рішенні, у тому числі забезпечення відшкодування потерпілим від системного порушення Конвенції, констатованого в цій справі, є питанням виконання відповідно до статті 46 Конвенції (пункт 197 Рішення). Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 ("Бурдов проти Росії", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Агрокомплекс проти України"). Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх " [INFO] - [INFO] ". Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 1 квітня 2011 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що відповідач [PERSON] має сплатити позивачу [PERSON] 6911 грн. 48 коп. матеріальної шкоди та судових витрат, однак жодних коштів не повернув, а отже протиправними діями відповідач безсумнівно завдав позивачеві моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 50000 грн. Вимоги мотивує тим, що з моменту винесення рішення про стягнення з відповідача на його користь коштів\~ в сумі 6911 грн. 48 коп. він змушений докладати додаткові зусилля, витрачати чимало нервів, здоров`я, часу та чималі кошти, які міг би вкласти в розвиток своєї підприємницької діяльності, а також вимушений витрачати час на відстоювання свої інтересів. Суд, приходить до висновку, що позивач [PERSON] протягом тривалого часу дійсно позбавлений законно очікуваних коштів в сумі 6911 грн. 48 кор., що безумовно, не могло не спричинити негативні наслідки для морального та психологічного стану позивача. Моральна шкода, завдана позивачеві невиконанням рішення суду, зокрема виразилась у душевних стражданнях, руйнуванні її життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з необхідністю відстоювання своїх інтересів та витрачанням часу на написання скарг, заяв, запитів та відвідування державної виконавчої служби і відповідних спеціалістів для отримання правової допомоги. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як на підставу звернення до суду з даним позовом позивач надав до суду копії відповідних звернень до державної виконавчої служби та відповіді на них, крім того надав ухвалу суду від 25 квітня 2018 року, відповідно до якої скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано Смілянським ВП ГУНП в Черкаській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР (а.с.8,9,10,11-12). Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання [PERSON] моральної шкоди [PERSON] саме в сумі 50000 грн. Вважаю, що вказана позивачем сума моральних збитків є завищеною та не відповідає вимогам розумності і справедливості. Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, тривалістю не виконання судового рішення (рішення не виконано з 2011 року по теперішній час), а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та вважає достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача 10000 грн. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України підлягає частковому стягненню. Оскільки позов задоволено частково в сумі 10000 грн., відповідно до задоволеної частини підлягає стягненню і сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. (10000/50000х840) 168 грн. 16 коп. 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), продовжені процесуальні строки в тому числі на подання заяви про оскарження рішення на строк дії такого карантину (Розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України). Виходячи з наведеного, суд встановлює сторонам строк на оскарження рішення з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved