Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 6 лютого 2014 року звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють вимог на предмет спору: Відділ Держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області, Державне підприємство "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", Реєстраційна служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області про визнання недійсними державних актів та їх скасування і стягнення судових витрат, в якому просить визнати недійсним: - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯП №254165, виданий Рахнівсько-Лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області 22 грудня 2010 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:10:869:00353, про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0525386900:04:007:0011, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану: [ADDRESS], виданого на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року; - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯП №254166, виданий Рахнівсько-Лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області 22 грудня 2010 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:10:869:00354, про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0337 га, кадастровий номер 0525386900:04:007:0012, для ведення особистого селянського господарства, розташовану: [ADDRESS], виданого на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року. Також, просить стягнути з Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області судові витрати та витрати за надання правової допомоги, відповідно до документів, що додані до позову та будуть подані в судове засідання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на її спадкове майно, в тому числі на ? частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON]. Окрім того, на іншу частину даного житлового будинку набула право власності сестра позивача - [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON]. У зв'язку з набуттям права власності на частину житлового будинку, мати та сестра позивача неодноразово звертались у 2010 та 2011 роках до Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області з проханням надати кожному з них у власність присадибну земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS]. Однак, на їх звернення належного рішення чи відповіді вони не отримали. У 2012 році мати та сестра позивача дізнались, що їх спадкові частини житлового будинку стоять на присадибній ділянці, яку у 2010 році приватизовано на [PERSON], що підтверджується державними актами виданими Рахнівсько-Лісовою сільською радою Шаргородського району Вінницької області відповідно до державного акту серії ЯП № 254165 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525386900:04:007:0011 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який виданий 22 грудня 2010 року на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року та державного акту серії ЯП №254166 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0525386900:04:007:0012, площею 0,0337 га, для ведення особистого селянського господарства, який виданий 22 грудня 2010 року на підставі рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року і які зазначені за адресою по [ADDRESS], та фактично знаходяться за адресою по [ADDRESS]. Позивачу стало відомо, що [PERSON] помер [INFO], тобто ще до виготовлення та видачі державних актів. Вважаючи, що Рахнівсько-Лісовою сільською радою прийнято незаконні рішення 19.03.2010 року "Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку", якими затверджено технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] і передано йому у власність земельні ділянки по [ADDRESS], що фактично є по [ADDRESS], відповідно, 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,0337 га для ведення особистого селянського господарства, що стали підставою для видачі [PERSON] державних актів, мати позивача звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року в частині затвердження технічної документації та видачу державного акту про право власності на земельну ділянку, відповідно, площею 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,0337 га для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] по [ADDRESS]. В ході розгляду справи мати позивача померла, а позивач, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину, вступив у справу в замін первинного позивача. Постановою Шаргородського районного суду від 8 листопада 2013 року у справі №230/4428/12 позовні вимоги позивача задоволено повністю. Тож на даний час рішення Рахнівсько-Лісової сільської ради від 19 березня 2010 року, які стали підставою для виготовлення і видачі [PERSON] державних актів серії ЯП №254165 на земельну ділянку площею 0,2500 та серії ЯП №254166 на земельну ділянку площею 0,0337 по [ADDRESS] - скасовано, що дає підстави для оскарження і скасування самих державних актів, як правовстановлюючих документів, якими обмежено права позивача, як спадкоємця. У судовому засіданні позивач представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області - Бідюк Г.І. заперечень щодо позову не подала. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечували, зазначили, що як позивач так і його мати не набули права власності на земельні ділянки, які згідно оскаржуваних актів належли [PERSON] Також, зазначили, що на їх думку у справі немає доказів, що житловий будинок, що нібито належить позивачу і його сестрі знаходиться на земельній ділянці [PERSON] Представник третьої особи Відділу Держземагентства у Шаргородському району Вінницької області - Вовк А.С. не заперечувала щодо задоволення позову. Представник третьої особи Державного підприємства "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" в судове засідання не з'явився. Директором вказаного підприємства подано заяву, про розгляд справи без участі представника ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області - Залокоцька В.Д. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень щодо позову не має. Ухвалою суду від 29 травня 2014 року було задоволено клопотання [PERSON] та залучено її до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору (а.с. 140-141) Згідно поданого клопотання [PERSON] просить дану справу розглядати у її відсутності, позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі (а.с. 124-126). Вирішуючи спір, суд встановив наступні обставини. Згідно свідоцтв на право особистої власності на жилий будинок від 27.08.1998 року, [PERSON] та [PERSON] мали у власності по 1/2 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 89, 90). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.1998 року, [PERSON] успадкувала по заповіту після померлої [PERSON] 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розташований у [ADDRESS] (а.с. 127). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2010 року, [PERSON] успадкувала по закону після померлого [PERSON] 1/2 частину будинку, який розташований у [ADDRESS] (а.с. 11). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] набули у порядку спадкування право власності на будинок, розташований у [ADDRESS], у якому кожній із них належить 1/2 частина будинку. Рішенням 12 сесії 23 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 25.12.1999 року "Про безоплатну передачу у приватну власність земельних присадибних ділянок", вирішено передати безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку, зокрема, [PERSON] за адресою [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення особистого господарства 0,01 га (а.с. 103). Рішенням 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19.03.2010 року "Про затвердження матеріалів по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] [ADDRESS]", затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] Вирішено передати у власність земельну ділянку [PERSON] загальною площею 0,2837 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,037 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 104). Згідно державних актів Серія ЯЛ № 254166 та Серія ЯЛ № 254165, [PERSON] є власником земельних ділянок - 0,0337 га та 0,2500 га відповідно, розташованих [ADDRESS] (а.с. 12, 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER], а спадщину після його смерті, у т.ч. зазначені вище земельні ділянки оформила по заповіту відповідач - [PERSON] (а.с. 14-17). 0[INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а.с. 9). Спадщину після матері прийняв [PERSON] в тому числі і на ? частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 130-132). Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року було визнано протиправним та скасовано рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року про затвердження матеріалів по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] розташованої по [ADDRESS] (а.с. 14-17). Даному факту відповідають правовідносини, які регулюють набуття права власності. Згідно ч. 1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2013 у справі № 230/4428/12 у якій брали участь ті самі особи, що і у даній справі, було встановлено незаконність рішення 22 сесії 5 скликання Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 19 березня 2010 року про затвердження матеріалів по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON], вказана обставина не підлягає доказуванню у справі яка розглядається. Водночас оскільки, з набранням законної сили постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2013 у справі № 230/4428/12 правова підстава для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] відпала, то такі державні акти підлягають скасуванню. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п.2 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгяді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі №6-57цс13 (яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 є обов'язковою для застосування) "у спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Посилання в заяві на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст. 140 ЗК України й що він є вичерпним, не може бути визнано підставою для перегляду судового рішення, оскільки зазначеною нормою встановлено такий перелік для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку. Разом із тим у справі, яка переглядається, судом установлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування". Таким чином Верховний Суд України в подібній справі дав правовий висновок, який тотожний із висновком суду у даній справі щодо необхідності скасування державного акта, який виданий на підставі незаконного рішення. Крім того, частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права та обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.ст. 391-393 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. На підставі ст.ст. 81, 120, 125 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки (паю). До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Відповідно ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають солідарному стягненню з відповідачів.

Outcome: approved