Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

20 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 5,90 га. 01 жовтня 2006 року між нею та TOB «Запорізькі лани» в особі директора [PERSON] укладено договір оренди належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 5,90 га строком на 5 років. Договір зареєстрований в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів 26.04.10 року за № [NUMBER]. Пунктом 9 договору визначений розмір орендної плати, що становить 1200,00 грн. або 2 тони зернових та 200 кг соняшнику на рік, яка згідно пункту 11 договору вноситься до 31 жовтня кожного року. В порушення зазначених умов договору, орендна плата у 2012 та 2013 роках сплачувалася позивачу несвоєчасно. За 2012 рік орендар остаточно розрахувався лише у 2013 році і заборгованість за 2012 рік у натуральному вигляді становить 200 кг соняшнику. У 2013 році остаточний розрахунок відбувся після 31 жовтня, що є порушенням умов договору та її прав. Пунктом 38 договору передбачено, що його дія припиняється шляхом розірвання внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також у п.14 договору зазначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов"язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. За змістом п. "д" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою являється систематична невиплата орендної плати. 03.11.2014 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в зв’язку з несплатою Відповідачем орендної плати за 2014 рік./а.с.60/. Позивач прохає припинити договір оренди землі земельної ділянки розміром 5,90 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району від 01.10.2006 року укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» в особі директора [PERSON], зареєстрований 26.04.10 року за № [NUMBER] в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», стягнути з ТОВ «Запорізькі лани» не сплачену орендну плату у натуральному вигляді за 2012 рік – 200 кг соняшнику, за 2014 рік – у розмірі 1200,00 гривень або 3 тонни зернових та 200 кг соняшника. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, прохає відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази надані сторонами та заперечення, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні [PERSON] є власником земельної ділянки, розміром 5,90 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. 01 жовтня 2006 року між ТОВ « Запорізькі лани" та позивачем, укладено договір оренди земельної частки (паю), що належить останній на праві власності, площею 5,90 га, який був зареєстрований 26.04.10 року в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, про що зроблено запис у Державному реєстрі земель №0410275000 (а.с.4-6). За приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За визначенням статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. За умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у формі та розмірі 1200, 00 грн. або 200,00 кг насіння соняшника та 3 тони зернових на рік, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Пунктом 11 цього договору визначено, що орендна плата вноситься Орендарем щорічно в термін до 31 жовтня поточного року. Частиною 1 ст.24 Закону України «Про оренду плати землі» передбачається, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Також судом встановлено, що договір оренди землі між ТОВ « Запорізькі лани" та позивачем укладено 01 жовтня 2006 року строком на п’ять років, який був зареєстрований 26 квітня 2010 року в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, тобто строк дії договору закінчується 26 квітня 2015 року. Відповідно до пояснень представника позивача [PERSON] отримувала орендну плату у 2012 та 2013 роках несвоєчасно. За 2012 рік орендар остаточно розрахувався лише у 2013 році, має заборгованість за 2012 рік у вигляді 200 кг соняшника. У 2013 році остаточний розрахунок відбувся після 31 жовтня, а за 2014 рік взагалі не отримала орендну плату, що є порушенням умов договору. Представник відповідача суду пояснила, що [PERSON] була попереджена, що оплата за 2012 рік пройде не у строки у зв"язку з тим, що посіви були пошкоджені від засухи і врожаю не було .Підтвердженням даних про отримання орендної плати є відомості на видачу орендної плати за 2012, 2013 роки, а також позивач отримала заборгованість по орендній платі в грошовому еквіваленті за 2012 рік та орендну плату за 2014 рік. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. На підставі ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статтей 31, 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Судом проаналізовані докази, надані представником відповідача, а саме відомості на видачу орендної плати за 2012, 2013 рік, видаткові касові ордери, квитанції про перерахування орендної плати за 2014 рік ( а.с.75-85) позивачу та встановлено, що заборгованості з орендної плати у відповідача не має, тільки насіння соняшнику за 2012 рік було видане з порушенням строків, причиною яких були несприятливі погодні умови, згідно довідки про агрометеорологічні умови на території Запорізької області у період 25 квітня-31 липня 2012 року, які призвели до загибелі сільськогосподарських культур на площах Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани», що за висновком Торгово-промислової палати України визнано форс-мажорними обставинами.(а.с.28-29). В 2014 році відповідачем, як орендарем, позивачеві, як орендодавцеві, була сплачена орендна плата в повному обсязі 18.11.2014 року, тобто з деякою затримкою ( а.с.77. Також відповідачем, як орендарем за 4 квартал 2012 року та 3 квартал 2013 року був сплачений податок із орендної плати у дохід держави, що підтверджується відповідними податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (а.с.86-91). Представник позивача пояснив, що відповідач порушив умови договору оренди землі і підставою припинення права користування земельною ділянкою , відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України, є систематична невиплата орендної плати. Статтею 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, так як позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог про припинення права користування земельною ділянкою. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Outcome: dismissed