Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про зняття арешту з нерухомого майна та виключення записів стосовно нього, що вчинені на підставі постанов державних виконавців: про арешт майна боржника серії ВП № 39893717 від 20 вересня 2013 року (запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4572841), про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії АА № 486149 від 28 грудня 2009 року (запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер 9674487), про відкриття виконавчого провадження без номера від 30 вересня 2010 року (в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна реєстраційний номер 10312071). Заявлені вимоги обґрунтував тим, що при зверненні до нотаріуса для оформлення права власності на нерухоме майно було встановлено накладення відділом ДВС Любомльського районного управління юстиції арешту на усе його майно. Усі виконавчі провадження, в межах яких накладався цей арешт, завершені на підставі п.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 21 квітня 1999 року, а самі виконавчі документи повернуті стягувачам. Ці виконавчі документи повторно до примусового виконання не пред`являлися. Будь-які інші стягнення стосовно нього на примусовому виконанні не перебувають, тому відсутні підстави для подальшого перебування майна під арештом. Оскільки Любомльський районний відділі ДВС на його заяву арешт не скасував, захист його прав можливий лише в судовому порядку у заявлений спосіб. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в канцелярію суду подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник Любомльського РВ ДВС про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак про причини неявки не сповістив, відзиву на позов не подав. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 серпня 2020 року стверджено, що на усе нерухоме майно позивача [PERSON] накладено арешт постановами відділу державної виконавчої служби Любомльського РУЮ: - від 28 грудня 2009 року АА № 486149 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 9674487); - від 30 вересня 2010 року без номера про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер обтяження 10312071); - від 20 вересня 2013 року ВП39893717 про арешт майна боржника (номер запису про обтяження 4572841 (спеціальний розділ)). На заяву позивача про скасування накладеного на його майно арешту Любомльський районний відділ ДВС 26 серпня 2020 року надав відповідь про відсутність у державних виконавців правових підстав для скасування арешту, оскільки усі виконавчі провадження за виконавчими листами № 2-184-09 від 13 травня 2009 року, № 2-186-09 від 09 липня 2009 року та судовим наказом Луцького міськрайонного суду № 2н-1107/10 від 21 липня 2010 року стосовно нього були завершені на підставі п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 21 квітня 1999 року. Заборгованість на момент завершення виконавчих проваджень погашена не була, виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій не стягнуті. У статті 57 Закону України № 606-XIV "Про виконавче провадження" в редакції від 21 квітня 1999 року (далі Закон № 606-XIV) визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно із п.2 ч.1 ст.47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У частині 1 статті 50 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. За змістом ч.1 ст.40 чинного на даний час Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" в редакції від 02 червня 2016 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Отже, з огляду на встановлені по справі фактичні обставини та наведені законодавчі норми наявні підстави для висновку про відсутність у державного виконавця правових підстав для зняття накладеного на майно позивача як боржника арешту під час винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, так і нині за поданою до відділу ДВС заявою позивача. Відповідно до ч.5 ст.47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Статтею 22 Закону № 606-XIV встановлювався річний строк для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання. Надана Любомльським районним відділом ДВС відповідь від 26 серпня 2020 року свідчить про відсутність стосовно позивача на примусовому виконанні будь-яких стягнень. Відтак, виконавчі документи, які слугували підставою для накладення арешту на майно позивача, повторно до примусового виконання не пред`являлись. Крім цього, зважаючи на винесення державними виконавцями постанов про повернення виконавчих документів у відповідності до положень Закону № 606-XIV, вбачаються підстави для висновку про те, що встановлені Законом строки для повторного пред`явлення виконавчих документів уже закінчилися. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Оскільки боргові зобов`язання позивача на примусовому виконанні не перебувають, накладений постановами державних виконавців арешт на нерухоме майно порушує його права власника. Тому з огляду на вище вказані законодавчі положення та встановлені у справі фактичні обставини суд не вбачає правових підстав в по-дальшому арешті майна позивача. З наведених підстав права позивача підлягають судовому захисту в порядку ч.1, п.3 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом зняття арешту, накладеного на його нерухоме майно згідно постанов державних виконавців відділу державної виконавчої служби Любомльського РУЮ. Заявлена позивачем вимога про виключення записів стосовно нього задоволенню не підлягає, оскільки зняття арешту за судовим рішенням є самостійною підставою для виключення відповідних відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial