Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ДП "Центр Державного земельного кадастру", в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 4018,77 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 12840,40 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., а всього 17859,17 грн. Позов обґрунтовувався тим, що позивач з 28.09.2011 р. працювала у Житомирській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", з 03.02.2014 року працювала на посаді техніка-землевпорядника, однак при її звільненні 31.03.2016 р. з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 4018,77 грн. Посилаючись на порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні у звязку з чим позивач не могла розпоряджатися своєю заробітною платою та вимушена позичати гроші в борг, просила стягнути компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату та відшкодувати завдану моральну шкоду. Заявою від 22.03.2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] просив збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення з Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку до 17 689,70 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, 18.05.2017 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення. Представник відповідача ДП "Центр Державного земельного кадастру" в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень в обсязі заявлених позовних вимог до суду не направляв. З огляду на те, що відповідач у судове засідання не зявився, і був належним чином повідомлений про розгляд справи та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28.09.2011 р. [PERSON] ([PERSON]І.) була прийнята на посаду геодезиста відділу топографо-геодезичних та картографічних робіт Житомирської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру", з 03.02.2014 року працювала на посаді техніка-землевпорядника, що стверджується наказом №141-к від 28.09.2011 р. (а.с. 6). Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії І-ТП №121162, 06.02.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між [PERSON], 04.04.1984р.н., та [PERSON], 29.09.1988р.н., про що вчинено актовий запис №166. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Ратушна» (а.с.9). 31.03.2016 р. [PERSON] була звільнена з займаної посади техніка-землевпорядника Житомирської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру" на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України, згідно із наказом №58-к від 31.03.2016 р. (а.с. 7). Згідно довідки Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" №62 від 09.11.2016 р. заборгованість по заробітній платі ЖРФ ДП "Центр державного земельного кадастру" перед [PERSON] станом на 09.11.2016 р. становить 4018,77 грн. (а.с. 8). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, ст. 1 Законом України від "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. За змістом вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ДП "Центр державного земельного кадастру" заборгованості по заробітній платі в розмірі 4018,77 грн. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 8 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата за останні два оплачувані місяці роботи [PERSON] становить 68 грн. 30 коп., виходячи з розрахунку: (1415,18 грн + 1521,66 грн) / (21 р.д. + 22 р.д.); де 2936,84 грн. нарахована заробітна плата за лютий та березень 2016 р.; 43 р.д. сумарна кількість робочих днів за лютий та березень 2016 р. Таким чином, з урахуванням позовних вимог, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в період з 31.03.2016 р. до 12.04.2017 р., що підлягає стягненню з ДП "Центр державного земельного кадастру" на користь [PERSON] становить 68,30 грн. х 259 р.д. = 17689,70 грн., де 68,30 грн. середньоденна заробітна плата позивача, що передувала звільненню; 259 р.д. сумарна кількість робочих днів затримки розрахунку (згідно листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. N 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" та листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року №11535/0/14-16/13). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що через невиконання ст. 116 КЗпП України відбулося порушення трудових прав позивачки, внаслідок чого остання була тривалий час позбавлена можливості отримати належну їй заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд, що призвело до втрати нормальних зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, та остання вимушена в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а тому суд, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, вважає за можливе вимогу щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити у заявленому розмірі 1000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 640,00 грн. та за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved