Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про усунення перешкод зі сторони відповідача [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження 1/2 часткою житлового будинку [ADDRESS] м.Ніжина Чернігівської області шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування даним будинком. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є власником ? частки вищезазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 жовтня 2013 року, відповідач, який не є членом сім"є позивача, зареєстрований у даному будинку з дозволу попереднього власника, відповідач ніколи у будинку не проживав, що порушує право позивача на користування та розпорядження належною часткою будинку. В судовому засіданні позивач підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що є власником ? частки буд.[ADDRESS] м.Ніжина, її частка окремої адреси не має. Відповідач в судове засідання не з"явився, відповідно до заяви від 31 січня 2015 року позов визнає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] ніколи у буд.[ADDRESS] м.Ніжина не проживав, останній не є родичем і не є членом сім"є позивача. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із врахуванням викладеного у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2015 року позивач є власником ? частки [ADDRESS] м.Ніжина Чернігівської області, державна реєстрація права власності проведена 28 жовтня 2013 року, підстава виникнення-свідоцтво про право на спадщину від 28 жовтня 2013 року, тобто наявний перехід прав і обов'язків попереднього власника щодо вищезазначеного будинку до позивача, як нового власника. Довідкою Ніжинського УДМС України в Чернігівській області від 24 грудня 2014 року підтверджується зареєстроване місце проживання відповідача у даному будинку. Докази на підтвердження віднесення відповідача до членів сім"ї позивача, як власника ? частки будинку, договірних відносин сторін щодо користування будинком,-відсутні. Відповідно до акту від 12 грудня 2014 року відповідач у [ADDRESS] м.Ніжина не проживає, майно останнього у ньому відсутнє, що підтверджується також показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні. Приписами ст.ст.3, 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; громадянин України зобов"язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином відповідач, який не проживає у [ADDRESS] понад один рік і не є членом сім"ї позивача, не має договірних відносин із позивачем, як власником ? частки даного будинку,- втратив право користування даним будинком, оскільки його права похідні від прав колишнього власника будинку, при цьому у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається та таким чином перешкоджає позивачу користуватись будинком. За таких обставин право позивача на житло є порушеним і підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належною часткою будинку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS] м.Ніжина. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243 грн. 60 коп судового збору. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved