Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

Позивач ФГ "Партнер" звернувся до суду з позовом до ФГ "Форт" та [PERSON], згідно якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 03.02.2018 року. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 30.04.2009 року він уклав із [PERSON] договір оренди земельної ділянки, згідно якого прийняв у користування належну відповідачу земельну ділянку площею 6,66 га; договір було укладено строком на 49 років, його державна реєстрація відбулася 08.04.2010 року. Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений між відповідачами 03.02.2018 року; позивач вважає цей договір недійсним, оскільки земельна ділянка перебувала і перебуває в його користуванні, строк її оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювану угоду. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі". Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Відповідач [PERSON], у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до ФГ "Партнер", в якому вимагає розірвати укладений з позивачем договір оренди земельної ділянки від 30.04.2009 року. В обґрунтування своїх зустрічних вимог відповідач посилається на те, що згідно ст.ст.15, 21 Закону України "Про оренду землі", та розділу 4 зазначеного договору оренди, позивач зобов'язався сплачувати орендну плату у грошовій формі не рідше, ніж один раз на рік, але з грудня 2009 року ця орендна плата орендодавцем не вносилася. Враховуючи ці обставини, відповідач й звернувся до суду із зустрічним позовом. Під час судового розгляду справи представник позивача адвокат [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, зустрічний позов [PERSON] не визнала. При цьому представник позивача пояснила, що договір, укладений між ФГ"Партнер" та [PERSON], є діючим, проте відповідачі, незважаючи на наявність діючого договору оренди земельної ділянки, уклали відносно неї інший договір оренди. Відносно зустрічної позовної заяви представник позивача просить прийняти до уваги, що орендна плата протягом строку дії договору своєчасно одержувалася представником відповідача [PERSON] - [PERSON], який діяв згідно довіреності, виданої відповідачем. Крім того, представник позивача вважає, що відповідач пропустив строк позовної давності на звернення до суду із зустрічним позовом, та просить застосувати наслідки пропуску цього строку. Представник відповідачів адвокат Кравченко В.А. позов не визнав, підтримав зустрічний позов [PERSON], посилаючись на те, що відповідач [PERSON] жодного разу не отримував від позивача орендної плати, у т.ч. за останні три роки, тому строк позовної давності не пропущений, а факт отримання орендної плати представником не підтверджений розрахунковими та іншими бухгалтерськими документами; просить також прийняти до уваги, що у разі розірвання у судовому порядку договору від 30.04.2009 року, він ніяким чином не впливає і не може вплинути на дійсність договору від 03.02.2018 року. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що підстав для задоволення первісного позову немає, проте наявні підстави для задоволення зустрічного позову. Так, 30.04.2009 року позивач ФГ "Партнер" та відповідач [PERSON] уклали між собою договір оренди земельної ділянки, що належала останньому, згідно якого ФГ "Партнер" прийняв у користування належну відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 6,66 га, розташовану на території Підгірненської сільської Ради Новомиколаївського району Запорізької області; договір було укладено строком на 49 років, його державна реєстрація відбулася 28.04.2010 року. Відповідно до пп.9, 11, 12 зазначеного договору, позивач як орендар зобов'язався вносити відповідачу [PERSON] як орендарю орендну плату в грошовій формі у розмірі 2675 гривень 74 копійки; орендна плата має вноситися один раз на рік кожного року з 01 жовтня до 31 грудня, за письмовою заявою орендодавця. Орендна плата може вноситися авансом за декілька років дії договору; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Під час судового розгляду представник позивача надала суду заяву [PERSON] від 28.02.2018 року, підпис якого посвідчений нотаріусом, з якої вбачається, що він на підставі довіреності від 08.01.2008 року, протягом 2009-2018 рр. як представник відповідача [PERSON] особисто отримав орендну плату за весь час дії договору. Проте, заперечуючи з цих підстав проти зустрічного позову відповідача, позивач не надав суду екземпляру відповідної довіреності. Крім того, відповідно до п.2.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року, який діяв у період спірних правовідносин, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Згідно п.3.1 зазначеного "Положення", касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Аналогічні за змістом норми містяться у пп.5, 23 діючого на даний час "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління НБУ № 148 від 29.12.2017 року. Таким чином, діюче законодавство передбачає, що належним підтвердженням факту здійснення готівкових розрахунків є виключно відповідні касові документи. Проте таких доказів позивач суду не надав, а заява [PERSON] не може вважатися таким документом. З урахуванням цього, суд вважає об'єктивними твердження відповідача [PERSON] щодо систематичної несплати йому орендної плати позивачем ФГ "Партнер". Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Згідно ч.2 тієї ж статті, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Таким чином, судом встановлені підстави для дострокового розірвання договору від 30.04.2009 року, укладеного між позивачем ФГ "Форт" та відповідачем [PERSON], у зв'язку із невиконанням орендарем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати. Доводи про пропуск відповідачем [PERSON] трирічного строку позовної давності для подання зустрічного позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договором від 30.04.2009 року передбачено зобов'язання орендаря сплачувати орендну плату щорічно, а як встановлено, протягом останніх трьох років ці зобов'язання орендар не виконував. Суд також погоджується з доводами представника відповідачів про те, що у зв'язку із розірванням договору оренди землі від 30.04.2009 року, укладеного між [PERSON] та ФГ "Партнер", він не може вплинути на дійсність іншого договору оренди від 03.02.2018 року, укладеного відносно тієї ж земельної ділянки між відповідачами [PERSON] та ФГ "Форт". При цьому суд звертає увагу, що суб'єктивне право вимагати розірвання договору з'явилося у орендодавця [PERSON] в момент невиконання орендарем своїх обов'язків щодо сплати орендної плати, а не в момент вирішення справи у суді. На підставі вищевказаного суд доходить до висновку, що позов ФГ "Партнер" до [PERSON] та ФГ "Форт" задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] до ФГ "Партнер" є обґрунтованим. На підставі викладеного та

Outcome: approved