Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, про визнання права власності в порядку спадкування, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Уточнивши позов 07.06.2021 року на обґрунтування позову зазначив, що 17 травня 2000 року його мати - [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй на час смерті майно заповіла в рівних частках йому та його братові, [PERSON] . [INFO] мати померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 21.12.2020 р. Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). У визначений законом 6-ти місячний строк позивач звернувся до державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахової О.С. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері. Водночас, його брат, [PERSON] , надав заяву вищевказаному нотаріусу про відмову від спадщини на користь [PERSON] , що відкрилась після смерті матері. Інші заяви про прийняття та/або відмову від спадщини до заведеної нотаріусом спадкової справи №226/2021 (номер у спадковому реєстрі 67542609) не надходили. Після заведення спадкової справи нотаріус встановив, що, спадкове майно після смерті [PERSON] складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Водночас, нотаріус відмовив видати Свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить вищевказана квартира, посилаючись на те, що, станом на час відкриття спадщини у спадкодавця відсутній нотаріально посвідчений правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності останнього на спадкове майно. Вказана обставина позбавляє його можливості здійснити право на спадкування та отримати спадщину у досудовому порядку, і, водночас, змушує звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Вищевказана квартира була придбана матір`ю позивача 30 грудня 1998 року на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі у продавців - [PERSON] , [PERSON] , який, водночас, діяв від імені неповнолітнього на той час [PERSON] . Відповідно до реєстраційного напису ОКП «Дніпродзержинське БТІ» на вищевказаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна, його матір 04.01.1999 року зареєструвала даний договір та своє право власності на вищевказану квартиру в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». Згідно відповіді №388 від 28.04.2021р., наданої на запит нотаріуса, ОКП «Дніпродзержинське БТІ» повідомляє що, станом на 31.12.2012р. право власності на спірну квартиру було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 30.12.1998р. №707, зареєстрованого Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі. Вказана обставина, в свою чергу, свідчить про те, що, реєстрація речового права його матері на спірну квартиру була проведена до 1 січня 2013 року; відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення вказаного права. Отже, домовившись щодо всіх істотних умов договору, та, здійснивши повне виконання умов договору, сторонами зазначений договір купівлі-продажу спірної квартири нотаріально посвідчено не було, так як на момент його укладання, відповідно до ст.15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» вказаний договір нотаріальному посвідченню не підлягав. Водночас, на час придбання спірного майна його матір перебувала у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження останніх. Після смерті [INFO] [PERSON] , матір позивача, яка була зареєстрована та проживала у спірній квартирі разом із чоловіком, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема, прийняла спадщину в порядку, передбаченому ст.549 Цивільного кодексу Української PCP, що, в свою чергу, підтверджується довідкою, наданою 21.04.2021 року ТОВ «Абонент XXI», а також особовим рахунком на спірну квартиру. Інших спадкоємців, які б в порядку, передбаченому ст.549 Цивільного кодексу Української PCP, прийняли спадщину після смерті [PERSON] - немає, що підтверджується також Інформаційною довідкою № 256039125 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої станом на 12.05.2021р. відомості щодо власника спірного об`єкту нерухомого майна - у реєстрі речових прав відсутні; крім того, відсутні також відомості щодо заборони відчуження спірного нерухомого майна. Отже, на час смерті матері спірна квартира належала останній на праві власності в цілому. Разом з цим, отримати у досудовому порядку Свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті матері, він не має можливості, через що змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права на спадкування. Оскільки, при цьому, другий спадкоємець, а саме [PERSON] , надав заяву нотаріусу про відмову від спадщини, що відкрилась після смерті матері, вважає можливим просити суд визнати за ним на підставі ст.ст.1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України право власності на спірну квартиру в цілому. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить: визнати зареєстрований 30.12.1998 року на Дніпродзержинському філіалі Придніпровської товарної біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна №707 дійсним. Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати державного реєстратора зареєструвати право власності на квартиру загальною площею 87,3 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.08.2021 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний нотаріус Другої кам`янської Державної нотаріальної контори, Придніпровська товарна біржа, про визнання права власності в порядку спадкування, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~19.10.2021\~року витребувано від Державного нотаріуса Другої кам`янської Державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 67542609, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться його заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв, клопотань суду не надавали. Третя особа - Державний нотаріус Другої кам`янської Державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На виконання ухвали суду від 19.10.2021 року надали копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Третя особа - Придніпровська товарна біржа, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вислухавши представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази\~ у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2000 року мати позивача - [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй на час смерті майно заповіла в рівних частках [PERSON] та відповідачу [PERSON] (а.с.12, 95). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 21.12.2020р. Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.13, 94 оберт). У визначений законом 6-ти місячний строк позивач [PERSON] 21.04.2021 року звернувся до державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астахової О.С. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері (а.с.91). Відповідач [PERSON] , надав заяву нотаріусу про відмову від спадщини на користь [PERSON] , що відкрилась після смерті матері (а.с.88). Відповідно до копії спадкової справи, що надійшла на ухвалу суду, інші заяви про прийняття та/або відмову від спадщини до заведеної нотаріусом спадкової справи №226/2021 (номер у спадковому реєстрі 67542609) не надходили. Постановою державного нотаріуса від 21.04.2021 року встановлено, що, спадкове майно після смерті [PERSON] складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Однак нотаріус відмовив у видачі видати Свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить вищевказана квартира, посилаючись на те, що, станом на час відкриття спадщини у спадкодавця відсутній нотаріально посвідчений правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності останнього на спадкове майно (а.с.103). Квартира, що входить до складу спадкового майна, була придбана [PERSON] 30 грудня 1998 року на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі у продавців - [PERSON] , [PERSON] , який, водночас, діяв від імені неповнолітнього на той час [PERSON] . Договір було зареєстровано ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 04.01.1999 року за № 23612 (а.с.16). Згідно відповіді №388 від 28.04.2021р., наданої на запит нотаріуса, ОКП «Дніпродзержинське БТІ» повідомляє що, станом на 31.12.2012р. право власності на спірну квартиру було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 30.12.1998р.№707, зареєстрованого Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі (а.с.20). На час придбання зазначеної квартири [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.21). [INFO] [PERSON] помер (а.с.22), матір позивача [PERSON] , була зареєстрована та проживала у спірній квартирі разом із чоловіком, що підтверджується довідкою, наданою 21.04.2021 року ТОВ «Абонент XXI», а також копією особового рахунку на спірну квартиру (а.с.23, 26, 98). Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності на квартиру до [PERSON] правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій. Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах. За змістом ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно частини 1 статті 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. На час укладення договору купівлі-продажу квартири в грудні 1998 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на придбану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни, зареєстрованих біржою. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , здійснивши оплату за придбане майно грошовими коштами, які покупці одержали під час підписання цього договору, що вбачається з п.4 даного правочину, та вказаний договір купівлі-продажу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, був зареєстрований у Дніпродзержинському БТІ, в передбаченому Законом порядку, суд вважає, що [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України "Про власність" набула право власності на вказану квартиру і правомірно володіла нею. [INFO] [PERSON] померла. Як було зазначене вище, [PERSON] з часу придбання квартири та по день своєї смерті вважала себе власником квартири, була зареєстрована та постійно проживала в ній, тобто володіла і користувалася цією квартирою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 30 грудня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через Придніпровську товарну біржу, так як цей договір був укладений сторонами з їх обопільної згоди, сторони виконали всі умови договору, [PERSON] зареєструвала цей договір в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, і в теперішній час, у зв`язку зі її смертю неможливо нотаріально посвідчити укладений договір. Оскільки за життя [PERSON] набула право власності на квартиру, квартири [ADDRESS] , то після її смерті ця квартира є спадковим майном. За життя [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру квартири [ADDRESS] , вона заповідала позивачу. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Гнєзділовою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-609 (а.с.25). Як вбачається\~із матеріалів\~спадкової справи\~(а.с.\~88-103),\~21.04.2021\~року від\~позивача [PERSON] \~до Третьої\~дніпродзержинської державної\~нотаріальної контори\~(зараз\~Друга кам`янська\~державна нотаріальна\~контора)\~надійшли заяви\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом та\~за законом\~після померлої\~ [PERSON] \~(а.с.\~91). Відповідач [PERSON] , надав заяву нотаріусу про відмову від спадщини на користь [PERSON] , що відкрилась після смерті матері (а.с.88). Родинні відносини [PERSON] із спадкодавцем та його право на спадкування за заповітом та за законом підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.94), свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть матері позивача, заповітом. Як зазначено у постанові державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.04.2021 року вчинити нотаріальну дію, а саме видати на ім`я спадкодавця свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру неможливо через недотримання нотаріальної форми договору купівлі-продажу спадкової квартири, який був укладений до виконання біржової угоди. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи, що судом було встановлено правомірність набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , а також встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом померлої, є підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру, що належала [PERSON] , що є підставою для державної реєстрації права власності на зазначену квартиру органом реєстрації. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання державного реєстратора зареєструвати право власності на квартиру за [PERSON] , суд вважає слід відмовити у цій частині позову, оскільки суд відповідно до ст.6 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» до системи органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень, не входить, і проведення державної реєстрації прав здійснюється у чіткій відповідності до ст.18 зазначеного Закону та дотриманням відповідних вимог. На підставі ст.ст 13, 141 ЦПК України, судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: partial