Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

11 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 листопада 2013 року під час відвідання класного керівника її дочки [PERSON], яка навчається у дев'ятому класі, [PERSON] вона дізналась, що до школи приходила [PERSON] та відрекомендувавшись вчителькою математики почала говорити, що сім'я позивачки ледача, неблагополучна, перебуває на обліку в міліції, сини позивачки вбивці, а вона не займалась вихованням дітей. Почувши цю інформацію, позивачка розхвилювалась та у неї почало боліти серце. Внаслідок неправомірних дій відповідачки позивачці було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 грн. Враховуючи наведене, [PERSON] просить суд зобов'язати [PERSON] спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать її честь та гідність, а саме, що вона та її сім'я ледача, неблагополучна, перебуває на обліку в міліції та прокуратурі, що вони вбивці, які були поширені 31 жовтня 2013 року в Звенигородській школі-інтернаті. Спростувати ці відомості, подавши відповідну заяву до педагогічного колективу школи та попросивши вибачення у неї за свої дії. Стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду в сумі 10000 грн. а також судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник змінили позовні вимоги,а саме п.1 позовної заяви в частині спростування відомостей вказаних у даному пункті,тобто попросити вибачення у вчителя Звенигородської школи-інтернату [PERSON] та у неї за свої дії,а також стягнути з відповідачки на її користь позивачки моральну шкоду в сумі 1000 грн. і судові витрати,змінені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти задоволення змінених позовних вимог заперечувала та пояснила, що 30 жовтня 2013 року вона дійсно приходила до класного керівника дочки позивачки - [PERSON] з метою впливу останньою на позивачку. [PERSON] вказувала, що між нею та [PERSON] існує конфлікт з приводу користування земельною ділянкою та в цей конфлікт вона залучає і своїх дітей, направляє свою дочку, щоб вона накидала сміття на город відповідачки та грубила їй. Таким чином, позивачка негативно впливає на психологічний розвиток своєї дочки, у зв'язку з чим [PERSON] просила класного керівника дочки позивачка поговорити з її матір'ю, щоб остання не залучала її до сварок між сторонами. Представник відповідачки просив суд відмовити в задоволенні змінених позовних вимог. Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили: - 2 - - [PERSON], що 26 листопада 2013 року до неї прийшла відповідачка та розповіла про конфлікт між нею та позивачкою, просила вплинути на виховання дочки позивачки, так як вона грубо себе поводить, виносить сміття на межу між земельними ділянками сторін. - [PERSON], [PERSON], що вони сусіди відповідачки та позивачки, та знають про конфлікт між сторонами за земельну ділянку, коли відповідачка з'являється на городі, то нецензурно висловлюється в сторону позивачки та її сім'ї. - [PERSON], що [PERSON] її кума, працювала вчителем початкових класів, врівноважена, спокійна людина - [PERSON], що йому відомо про те, що відповідачка заходила до школи-інтернату та просила класного керівника вплинути на виховання позивачкою дочки [PERSON]. - [PERSON],[PERSON], що між сторонами існує конфлікт через земельну ділянку. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо межі належних їм земельних ділянок. Даний факт підтверджується поясненнями свідків та не оспорюється сторонами. Суд не бере до уваги пояснення позивачки щодо завдання чоловіком відповідачки шкоди належному позивачці теляті, оскільки даний факт не стосується предмету позову. За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Згідно зі ст. 471 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Статтею 302 ЦК України встановлено, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Як вказано у роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 3 - 5 п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. - 3 - Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. При розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи",де вказано в роз»ясненнях, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. - 4 - Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що інформація поширена відповідачкою носить оціночний суб'єктивний характер та не може вважатись недостовірною. Крім того, на думку суду, позовна вимога про зобов'язання відповідачки спростувати відомості, які не відповідають дійсності і порочать честь і гідність позивачки, шляхом подання відповідної заяви до педагогічного колективу школи не є належним захистом порушеного права, оскільки відповідачкою не було поширено оскаржувану інформацію педагогічному колективу школи, а лише класному керівнику дочки позивачки. З огляду на викладене, оскільки судом не встановлено порушення відповідачкою прав позивачки шляхом поширення недостовірної інформації, що принижує її честь і гідність, позовна вимога про стягнення з відповідачки моральної шкоди задоволенню також не підлягає. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.ст. 269, 275, 277, 297, 302 ЦК України, ППВС України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Законом України «Про інформацію»,

Outcome: dismissed