Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі. Свої вимоги мотивує тим, що з 02 квітня 2014 року працювала в.о. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України. Розпорядженням від 20 серпня 2014 року звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов"язків. Вважає звільнення незаконним, посилаючись на те, що одноразового грубого порушення трудової дисципліни не порушувала, а також відповідно до ст.184 КЗпП України не могла бути звільнена з роботи з ініціативи адміністрації, оскільки знаходиться в стані вагітності. Просить поновити її на посаді в.о. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник позивача в судовому засіданні в порядку ст.31 ЦПК України зменшив позовні вимоги, просив поновити [PERSON] на роботі. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачку звільнено із законних підстав, оскільки вчинила одноразове грубе порушення трудових обов"язків в період відсторонення від роботи попереднього директора, що підтверджується актом від 14.08.2014 року та була прийнята на роботу на термін відсторонення попереднього директора, вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України не порушено,позивачка працевлаштована на посаду комерційного директора. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а цивільна справа розглядається в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих , чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, сторони пояснили, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , розглянувши справу в межах заявлених вимог і прийшов до такого висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом перевірено,що відповідно до розпорядження № 16-К від 31 березня 2014 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду в.о. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України з 02 квітня 2014 року на термін відсторонення попереднього директора. Розпорядженням № 37-К від 20 серпня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п.1ч.1 ст.41 КЗпП України, в зв"язку із вчиненням одноразового грубого порушення трудових обов"язків на підставі акту від 14 серпня 2014 року за №1, так як товариству спричинена шкода з 01 квітня по 12 серпня 2014 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) всіх форм власності, його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Виходячи із змісту терміна "одноразове грубе порушення", можна стверджувати, що для звільнення за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України необхідно, щоб працівник вчинив порушення трудових обов"язків, яке мало одноразовий і грубий характер, тобто йдеться про одиночне порушення працівником своїх обов"язків, однак в акті від 14 серпня 2014 року за №1 такі підстави відсутні. Також відповідачем не надано ніяких доказів, що попередній директор поновлений на посаді чи звільнений з посади. Суд не приймає до уваги наказ №1 від 21 серпня 2014 року про призначення [PERSON] на посаду комерційного директора, оскільки їй така посада не пропонувалася, в судовому засіданні всупереч вимог ст.60 ЦПК України, представником відповідача нічим не доведено цієї обставини, не надано документів, де позивачці пропонується вказана посада та що вона ознайомлена з копією наказу про її призначення. Станом на час звільнення позивач перебувала на "Д" обліку акушера-гінеколога із терміном вагітності 6-7 тижнів, що підтверджується довідкою від 14 серпня 2014 року клініки сімейного типу "Здоров"я" та про що повідомила відповідача. Згідно до ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Вагітність працівниці на день її звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу за відсутності ліквідації підприємства, установи, організації є безумною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді. При цьому відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України береться до уваги вагітність саме на день звільнення жінки, а не на час розгляду справи судом. Застосування даної норми не ставиться в залежність і від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність. Таким чином, трудовим законодавством передбачено додаткові гарантії захисту трудових прав працюючих вагітних жінок, а саме - заборона їх звільнення ( крім випадків повної ліквідації підприємства). Тому звільнення позивача з роботи є незаконним з тих підстав, що при його проведенні були порушені вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України, тобто грубо порушене трудове законодавство і законні права та інтереси позивача, які слід захистити в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, в судовому засідання встановлено, що позивачкою не було вчинено одноразового грубого порушення трудових обов'язків, була звільнена під час вагітності, що є порушенням вищевказаних вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] звільнено без законних підстав та вона підлягає поновленню на роботі, а рішення суду відповідно до п. 4 ч.1 ст.367 ЦПК України ч.5 ст.235 КЗпП України підлягає негайному виконанню. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved