Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду 09.03.2016 року з позовом про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацювала на підприємстві відповідача більше тридцяти років на різних посадах, в останній час на посаді дозувальника. Результатами огляду МСЕК від 08.09.2015 року їй встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 10% на безстроковий термін. У зв'язку з професійним захворюваням вона переносить моральні страждання, оскільки отримане захворювання обмежує її у побуті, вона не має можливості виконувати домашні роботи, потребує сторонньої допомоги, відчуває себе тягарем для близьких. Крім того, стан здоров'я змусив її змінити звичайний уклад життя: вона обмежена у пересуванні, відчуває загальну слабкість, задишку, запаморочення, кашель, біль у грудях, підвищення артеріального тиску, через що перебуває у напруженному психічному стані. В звязку з цим, вона звернулася до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на її користь 60449,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Позивач у судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 19.02.2016 року) /а.с.10/ підтримав заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначив, що в звязку отриманим професійним захворюванням, втратою працездатності в розмірі 10% позивач зазнає фізичного болю та моральних страждань, просив стягнути з ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 60449,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» [PERSON] ( довіреність №14-415юр від 12.10.2016 року, дійсна до 10.10.2017 року) /а.с.41/ позов не визнала. Зазначала, що позивач свідомо обрала даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знала та повинна була знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги, а саме їй надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також позивач не довела причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» з фактом втрати працездатності позивача. Позивачу встановлено 10% втрати працездатності, інвалідність не встановлено, що не позбавляє її можливості працювати за іншими спеціальностями. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом, із трудової книжки, встановлено - відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя [PERSON], яка пропрацювала з 19.02.1986 р. по 01.08.1989 р. підсобно -транспортним робітником на Криворізькому коксохімзаводі, з 02.03.1998 р. по 20.09.1999 р. - дробильником вутлепідготовчого цеху КДГМК «Криворіжсталь», з 20.09.1999 р. по 08.04.2004 р. - машиністом розморожувапьної установи вутлепідготовчого цеху КДГМК «Криворіжсталь», з 08.04.2004 р. по 12.01.2006 р. - машиністом розморожувальної установи вутлепідготовчого цеху ВАТ КГМК «Криворіжсталь», з 12.01.2006р. по 14.06.2007р. - машиністом розморожувальної установи вуглепідготовчого цеху ВАТ «МітталСтіл [PERSON] Ріг», з 14.06.2007 р. по 01.12.2008 р. - машиністом розморожувальної установи вуглепідготовчого цеху ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», з 01.12.2008 р. по 08.06.2009 р. - дозувальником дробильно-дозувальної дільниці ВАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». [PERSON] звільнена з підприємства 08.06.2009 р. за ініціативою працівника за ст. 38 КЗпП України (а.с.6,7). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання№36, складений 21.09.2012 року, встановлено, що комісією в складі представників керівництва ПАТ «АМКР», страхового експерту Фонду соціального страхування, лікувального закладу провела розслідування профзахворювань позивача. В пункті 16 Акту вказано обставини, при яких [PERSON]М отримала професійне захворювання, а саме: робота на Криворізькому коксохімзаводі, вуглепідготовчий цех з 19.02.1986 по 01.08.1989 - підсобно-транспортний робітник;КДГМК "Криворіжсталь", вуглепідготовчий цех: з 02.03.1998 по 20.09.1999 - дробильник, з 1999 по 08.04.2004 - машиніст розморожувальної устави; ВАТ КГМК "Криворіжсталь", вуглепідготовчий цех з 08.04.2004 по 12.01.2006 - машиніст розморожувальної устави; ВАТ "Міттал Стіл [PERSON] Ріг", вуглепідготовчий цех з 12.01.2006 по 14.06.2007 - машиніст рожувальної устави; ВАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг", вуглепідготовчий цех; з 14.06.2007 по 01.12.2008 - машиніст (розморожувальної устави, дробильно-дозувальна дільниця з 01.12.2008 по 08.06.2009 - дозувальник. Протягом 14 р. 8 міс. підпадала під дію пилу та токсичних речовин, що перебільшували ГДК, через недосконалість робочих місць. Причина виникнення професійного захворювання: пил, фенол, окис сірки, окис азоту. Виробничі фактори, шо призвели до захворювання: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: вуглепідготовчий цех: підсобно-транспортний робітник 24,780 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 (Si02 від 2% до 10%); дробильник 22,971 - 25,4 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 (Si02 від 2% до 10%); машиніст розморожувальної устави 21,831 мг/м3 при ГДК4,0мг/м3 (Si02 від 2% до 10%); дозувальник 26,2 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 (Si02 від 2% до 10%); загазованість повітря робочої зони шкідливими речовинами (концентрація речовин та їх гранично допустима концентрація): машиніст розморожувальної устави: діоксид азоту 7,128 мг/м3 при ГДК 5,0 мг/м3, діоксид сірки 13,208 мг/м3 при ГДК 10,0 мг/м3 (а.с.4). В пункті 19 Акту зазначено, що винних осіб не встановлено, враховуючи термін звільнення з вуглепідготовчого цеху ПАТ»АрселорМіттал [PERSON] Ріг» [PERSON] (2009 рік) та зміну керівництва цеху (а.с.4 зворот). Відповідно до висновку МСЕК серія 12ААА №014655 від 08.09.2015 року позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ на безстроковий термін (а.с.5). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 06.09.2012 року протокол №1566 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ступеня. - Захворювання професійне (06.09.2012р.).Протипоказана робота в умовах пилу, токсичних речовин, фізичного перенавантаження та несприятливого мікроклімату (а.с.8). Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники концентрації пилу, хімічних речовин, шуму, як одних із шкідливих факторів, що стали причиною отримання професійного захворювання позивача, перевищували гранично - допустимі норми концентрації, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача їй спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом форми П-4 від 21.09.2012 року, що призвело до ушкодження її здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілої. У судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, вона отримала професійне захворювання, втратила працездатність в розмірі 10 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичні та моральні переживання, змушена приймати ліки, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено її звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для неї роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - задишка при незначному фізичному навантаженні; періодично зявляється приступоподібний кашель; відчуваю важкість у грудній клітці та інш. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 5000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial