Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування вимог якого посилається на той факт, що 29.11.2011 року між ним, ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика", ТОВ "Дніпрохліб" укладений договір про припинення зобов'язання переданням відступного. Означений договір є підставою для визнання за позивачем права власності за спірним нерухомим майном, що є предметом вказаного договору від 29.11.2011 року. В свою чергу, особи, які були учасниками вказаного правочину, на день звернення із позовом до суду є припиненими та виключеними з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Позивач зазначив, що через недбалість та халатність працівників його підприємства, через невідповідність кваліфікаційним характеристикам нотаріуса, що оформлював відповідний правочин, за ним не було своєчасно зареєстровано право власності на нерухоме майно, придбане за договором про припинення зобов'язання переданням відступного від 29.11.2011 року. Під час звернення до державних органів із заявою про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, позивач дізнався, що на теперішній час майно зареєстровано за ТОВ «Райфорд» на підставі договору купівлі-продажу №8471 від 23.10.2012 року, тобто, за договором, що укладений вже після придбання позивачем такого нерухомого майна. За наведених обставин позивач вважає свої права порушеними, оскільки він як власник нерухомого майна станом на 23.10.2012 року не надавав свою згоду на відчуження майна та не приймав участі під час укладання правочину. Додатково позивач зазначив, що в державному реєстрі іпотек до теперішнього часу неправомірно міститься запис про наявність іпотеки на спірне майно. Означене, на думку позивача перешкоджає йому здійснювати розпорядження власним майном. В обґрунтування позовних вимог до фізичної особи - [PERSON], позивач посилається на укладений між ним та цією особою 25.11.2011 року договір про надання юридичних послуг, за яким остання надала послуги з підготовки проекту документа - договору про припинення зобов'язання переданням відступного від 29.11.2011 року та надала консультаційні послуги щодо порядку оформлення права власності на відчужуване майно. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за договором виконала неналежним чином, надала некваліфіковану юридичну консультацію, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача, оскільки не було своєчасно зареєстровано право власності на відчужуване майно. Вважає, що позивач має право на стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 25000 грн. Представник позивача ПАТ "Хліб" в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обгрунтування викладені в ньому. Представник відповідача1 - ТОВ "Райфорд" проти позовних вимог заперечив, повідомив про те, що на час укладання спірного правочину він не був обізнаний про наявність прав третіх осіб на відчужуване майно, вважає, що договір купівлі-продажу від 23.10.2012 року №8471 є дійсним, стверджує, що саме він є добросовісним набувачем спірного майна. Відповідач2 - [PERSON] проти позовних вимог заперечила, зазначила, послуги за договором про надання юридичних послуг від 25.11.2011 року надала належним чином. Вважає вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 25000 грн. за договором від 25.11.2011 року безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача3 - ПАТ "Промінвестбанк" до суду не прибув, пояснень по суті спору не надав, відзив суду не направив. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Нормою ст.16 ЦК України передбачено форми судового захисту цивільних прав та інтересів, серед яких визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно із ст.13 Основного Закону Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічні норми закріплені в ст.67 Господарського кодексу України. Принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов'язальних правовідносин. Оскільки правовідносини виникли, як між господарюючими суб'єктами, так і між цими суб'єктами та фізичною особою, то і регулювання таких правовідносин повинно здійснюватись у відповідності до приписів норм і господарського, і цивільного права. З урахуванням приписів чинного законодавства, виходячи із вищевикладеної норми права, між учасниками судового процесу були укладені наступні правочини. Так, 12.09.2011 року між ТОВ "Дніпрохліб", ДП "Дніпропетровський хлібокомбінат №2", ТОВ "Виробничо-комерційне підприємство "Валга" та ТОВ "Торгівельний дім "Золотий урожай" укладений протокол про порядок та загальні умови продажу бізнесу, відповідно до умов якого викладений порядок переходу ТОВ "Торгівельний дім "Золотий урожай" корпоративного та управлінського контролю над ДП "Дніпропетровський хлібокомбінат №2" до активів якого входить також і майно, що належить на праві власності ТОВ "Дніпрохліб". 05.10.2011 року між ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" та ТОВ "Торгівельний дім "Золотий урожай" укладений попередній договір купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" та додаткову угоду до попереднього договору купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року. За умовами вказаних правочинів до ТОВ "Торгівельний дім "Золотий урожай" перейшло право вимоги укладення вищевказаних правочинів та, як наслідок, набуття права власності на корпоративні права ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" та майно ТОВ "Дніпрохліб". За приписами ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Протягом періоду з 10.10.2011 року по 13.10.2011 року ТОВ "Торгівельний дім "Золотий урожай" сплатило на користь ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" 650 000,00 доларів США. Отже, означені вище правочини укладені із дотриманням приписів законодавства, сторони вчинили конклюдентні дії направлені на виконання умов правочинів, зокрема позивач оплатив кошти, а ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" їх прийняло без жодних зауважень. В подальшому, 17.11.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" (Первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Хліб" (Новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до Публічного акціонерного товариства "Хліб" перейшло право вимоги укладення договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" та договору купівлі-продажу нерухомого майна, що розташовано за адресою [ADDRESS], яке Первісний кредитор набув на підставі укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська паперова фабрика" попереднього договору купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року та додаткової угоди від 05.10.2011 року до попереднього договору купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року. До Нового кредитора від Первісного кредитора перейшли всі права та обов'язки, означені в попередньому договорі купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року та в додатковій угоді від 05.10.2011 року до такого попереднього договору. Пунктом 5 договору від 17.11.2011 року передбачено, що Новий кредитор вважається таким, що здійснив суму попередньої оплати 650 000, 00 (шістсот п'ятдесят тисяч) доларів США за комерційним курсом продажу доларів США на міжбанківському валютному ринку України за даними ПАТ "ПУМБ" на день перерахування коштів на користь Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська паперова фабрика", яка була здійснена задля укладення в майбутньому вищевказаних договорів купівлі-продажу. Згідно п.8 договору від 17.11.2011 року, договір набув чинності з моменту його підписання. 17.11.2011 року позивач також направив на адресу ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" повідомлення про відступлення права вимоги та набуття позивачем відповідних майнових прав. За приписами ст.ст.512-519 ЦК України… кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) … Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. … До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом… Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом… Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення…». Тобто, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з листа ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" від 25.11.2011 року, основний боржник за вищевказаними зобов'язаннями був своєчасно повідомлений про відступлення права вимоги та погодився із ним. Надаючи правову оцінку вищевказаному договору про відступлення права вимоги, суд досліджує як зміст такого правочину, так і наявні у справі документи в їх сукупності, звертає увагу на дії осіб - учасників правочину щодо його визнання та/або оскарження. Отже, проаналізувавши всі ці обставини, суд встановив, що договір про відступлення права вимоги від 17.11.2011 року є дійсним та вважається таким, що направлений на набуття реальних правових наслідків для сторін. Крім того, 29.11.2011 року між позивачем, ТОВ "Дніпрохліб" та ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" укладений договір про припинення зобов'язання переданням відступного, за умовами якого, відповідно до приписів чинного законодавства України, протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 12.09.2011 року, попереднього договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року, додаткової угоди від 05.10.2011 року до попереднього договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року, на підставі ст.600 ЦК України, Сторони уклали цей договір про припинення первинного зобов'язання (купівля-продаж частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" та відчуження нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб"), за яке вже здійснено попередню оплату в розмірі 650000,00доларів США, шляхом передання Покупцю відступного - виникнення нового зобов'язання (придбання Покупцем права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб", що розташовано за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності Продавцю на користь Покупця). В п.1.2 договору від 29.11.2011 року викладений опис нерухомого майна, що передається у власність позивача, зокрема: будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці площею 30 542 (тридцять тисяч п'ятсот сорок два) кв.м. в [ADDRESS] та мають наступний опис: Б-4, В-1, В1-1, В2-1, в, Д-1 - виробничий корпус з прибудовами та естакадою (у тому числі навіси Я, Я1), цегла, загальна площа 1 867,6 (одна тисяча вісімсот шістдесят сім та шість) кв.м.; Г-1, Г1-1, Г2-1, г, г1 - склад БХМ з прибудовами, ганками, (в тому числі навіс Я2), цегла, загальна площа 242,3 (двісті сорок два та три) кв.м.; Е-1, е - тістоприготувальний цех, ганок, цегла, загальна площа 1 641,8 (одна тисяча шістсот сорок один та вісім) кв.м.; Ж-1, Ж1-1, ж2 - склад БХМ бараночного цеху, прибудова, ганок, цегла, загальна площа 994,2 (дев'ятсот дев'яносто чотири та два) кв.м.; З-1, з - блок кімната, ганок, загальна площа 12,7 (дванадцять та сім) кв.м.; И-1, и1 - прохідна, ганок, цегла, загальна площа 36,5 (тридцять шість та п'ять) кв.м.; К-1 - водонасосна станція, козирьок, цегла, загальна площа 30,7 (тридцять та сім) кв.м.; М - будівля ГРП, цегла; Н - дворова убиральня, з/б; У - насосна, шл/бл; Ф-1, Ф2-1, Ф3-1 - гараж з прибудовами та огляд.ямою, цегла, шл/бл, загальна площа 479,8 (чотириста сімдесят дев'ять та вісім) кв.м.; Ш-1 - матеріальний склад, з/б, загальна площа 117,6 (сто сімнадцять та шість) кв.м.; Э, Ю - трансформаторна підстанція, цегла; Л - блок кімната, бетон; 2Ц-2, 2ц1, 2ц??, 2ц??? - млин і склад зберігання борошна, ганки, сходи, цегла, загальна площа 273,2 (двісті сімдесят три та два) кв.м.; М1-1 - ангар, загальна площа 562,8 (п'ятсот шістдесят два та вісім) кв.м.; С?, С??, C??? - навіси; О - навіс; № 1-4, 6, 7 - огорожі, споруди, 1-мостіння, Ч-2, Ч1-1, ч1 борошномельне відділення, прибудова, сходи, загальна площа 856,5 (вісімсот п'ятдесят шість та п'ять) кв.м.; Р-1 - млин і склад зберігання борошна, загальна площа 453,7 (чотириста п'ятдесят три та сім) кв.м.; А-4, А1-1, а-1, а1-1, а - виробничий корпус з прибудовою та тамбуром, ганок з навісом, цегла, загальна площа 1 338,5 (одна тисяча триста тридцять вісім та п'ять) кв.м., 1А-металева будка (тимчасова), 1Б-навіс, площа земельної ділянки 30542кв.м. (надалі все разом «Майно). В розділі 4 договору від 29.11.2011 року визначено, що право власності на Майно виникає у Покупця з дати підписання цього договору відступного. Реєстрація права власності на Майно здійснюється на підставі цього Договору відступного в порядку та на умовах, передбачених приписами чинного законодавства. В разі оспорювання права власності Покупця державними реєстраційними органами або іншими особами, Покупець має право на захист права власності в судовому порядку. В такому разі, право власності на Майно реєструється на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.5.1 договору від 29.11.2011 року). Відповідно до п.6.3 договору від 29.11.2011 року, шляхом підписання цього договору, Сторони погодили передачу Покупцю права власності на Майно як відступного за невиконаними зобов'язаннями згідно протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 12.09.2011року, попереднього договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року, додаткової угоди від 05.10.2011 року до попереднього договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року. 30.11.2011 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі вказаного в п.1.2 договору майна. Акт підписаний всіма трьома учасниками правочину без жодних зауважень. Під час надання правової оцінки вказаному договору від 29.11.2011 року, суд виходить з наступного. Сторони вправі припинити існуюче між ними зобов'язання за домовленістю. Укласти договір про припинення зобов'язання, зокрема договір відступного, сторони можуть як до початку виконання зобов'язання, так і в процесі його виконання. Предметом домовленості може бути будь-яка діяльність сторін, зокрема передача відступного, прощення боргу тощо. Статтею 600 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. При цьому, договір відступного дуже схожий за своїми ознаками до новації. Фактично, за наслідками укладення договору відступного у сторін повністю припиняються зобов'язання за попередніми підставами, а також виникають нові обов'язки щодо вчинення певних дій (передачі відступного, яке за своїми ознаками може бути будь-якою річчю, рухомим та нерухомим майном, коштами тощо). Договір відступного характеризують ознаки наявності взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов'язання, припинення всіх додаткових зобов'язань. Метою та наслідками відступного є припинення зобов'язання та всіх відносин між сторонами. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За приписами ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі, є договори та інші правочини… Статтями 525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Однак, за своїми ознаками, вищевказаний договір від 29.11.2011 року є змішаним та має ознаки договору відступлення права вимоги. Так, згідно п.2.1 договору від 29.11.2011 року, ціна на нерухоме Майно, яке є предметом відступного, складає 650000,00доларів США. Пунктом 2.2 договору від 29.11.2011 року визначено, що Сторони підтверджують той факт, що станом на дату підписання цього договору відступного Покупець вже здійснив попередню оплату у виконання умов протоколу про порядок та загальні умови продажу бізнесу від 12.09.2011 року, попереднього договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року, додаткової угоди від 05.10.2011 року до попереднього договору купівлі-продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року на користь Первинного боржника суми 650000,00 доларів США. За домовленістю Сторін зазначена сума платежу 650000,00 доларів США відступається Первинним боржником на користь Нового боржника. Оплачена Покупцем сума 650000,00 доларів США за умовами цього договору відступного вважається сумою попередньої оплати в розмірі 100% за цим договором. Відповідно до п.2.3 договору від 29.11.2011 року, Сторони підтверджують той факт, що вартість Майна, що є предметом цього договору відступного, є вже сплаченою у розмірі 100% в сумі 650000,00 доларів США. Таким чином, Незалежно від виконання чи невиконання (неналежного виконання) Первісним боржником свого обов'язку перед Новим боржником, Покупець в будь-якому разі набуває право власності на Майно за умовами цього договору відступного. Пунктом 6.4 Договору визначено, що шляхом підписання цього договору Сторони погодили право отримання суми вартості відчужуваного Майна Новим боржником від Первинного боржника. Отже, за фактом підписання такого правочину, ТОВ "Дніпрохліб" фактично надало згоду на отримання коштів в якості попередньої оплати за відчуження свого нерухомого майна від ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика". Водночас суд звертає увагу на те, що ТОВ "Дніпропетровська паперова фабрика" має корпоративні права відносно ТОВ "Дніпрохліб". За наведених обставин, враховуючи підставу виниклих первинних зобов'язань до укладення договору від 29.11.2011 року та предмет таких зобов'язань, суд дійшов висновку, що внесення відповідних умов в договір від 29.11.2011 року не суперечить приписам діючого законодавства, не порушує охоронюваних законом прав та інтересів будь-яких осіб. Отже, всі вказані вище правочини, в тому числі договір від 29.11.2011 року, є достатньо правовими підставами для виникнення між сторонами зобов'язань в силу ст.174 ГК України та ст. 11 ЦК України. Тобто, позивач дійсно придбав оспорюване нерухоме майно, що належало ТОВ "Дніпрохліб" за вищевказаними договорами. Однак, згідно тверджень позивача, протягом 2013 року він декілька разів звертався до реєстраційних органів з наміром зареєструвати право власності на належне йому нерухоме майно, проте дізнався про порушення його права, що полягає в наступному. По-перше, спірне майно на теперішній час зареєстровано за ТОВ "Райфорд" на підставі договору купівлі-продажу № 8471 від 23.10.2012р. По-друге, в державному реєстрі обтяжень нерухомого майна міститься запис про заборону на спірне майно за номером 2303775, в державному реєстрі іпотек міститься запис про іпотеку за номером 2304200. Обтяжувачем вказано ПАТ "Промінвестбанк". З огляду на вищевикладене, позивач звернувся із вимогами про визнання права власності на майно, усунення перешкод у користуванні майном та витребування майна з чужого незаконного володіння. Під час розгляду вимог про визнання права власності, суд виходить з наступного. По-перше, суд констатує факт, що позивач раніше за ТОВ "Райфорд" уклав договір, за яким набувається право власності на спірне нерухоме майно. Договір від 29.11.2011 року недійсним не визнавався, судом вже його досліджено та встановлено, що договір від 29.11.2011 року є дійсним, таким, що направлений на набуття права власності позивачем на спірне майно. Статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведених норм закону вбачається, що позов про визнання права власності може пред'являтись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує її майнове право. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. З огляду на характер сталих правовідносин, враховуючи той факт, що єдиним правовим засобом отримання та доведення своїх прав у позивача в даному випадку є звернення до суду, враховуючи довготривалі відносини між сторонами - учасниками правочинів (попереднього договору купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року та додаткової угоди від 05.10.2011 року до попереднього договору купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохліб" від 05.10.2011 року, договору про відступлення права вимоги від 17.11.2011 року, договору про припинення зобов'язання переданням відступного від 29.11.2011 року), а не спонтанний характер правочину, з огляду на весь логічний ланцюг подій, позовні вимоги про право майнове - визнання права власності на спірне нерухоме майно, є правомірними, доведеними позивачем та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зважаючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (абз.2 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"), повноцінний захист прав та інтересів позивача можливий шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння ТОВ "Райфорд" в сукупності зі скасуванням державної реєстрації права власності, як незаконно набутого. В свою чергу, суд не може не звернути увагу на факт існування на теперішній час зареєстрованого договору купівлі-продажу № 8471 від 23.10.2012 року, укладеного між ТОВ "Райфорд" та ТОВ "Дніпрохліб". До того ж, на даний час існують й обтяження на спірне нерухоме майно. Під час надання оцінки означеній ситуації, суд виходить з наступного. Статтями 10-11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі… Разом з цим, за змістом п.3 Постанови Пленуму Верховного суду №14 від 18.12.2009р. "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України. При цьому суди повинні мати на увазі, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 235 ЦПК). На теперішній час належним власником спірного майна є позивач по справі, набуття права власності відбулось на підставі договору укладеного від 29.11.2011 року, а ТОВ "Райфорд" нібито набув право власності за договором укладеним 23.10.2012 року. Відчужувачем майна - стороною договору від 23.10.2012 року, була інша (не власник майна) особа, свою згоду на відчуження спірного майна власник такого майна (позивач) не надавав. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про неможливість одночасного існування двох договорів купівлі-продажу на одне нерухоме майно. Наявність означеного договору від 23.10.2012 року прямо перешкоджає належному власнику - позивачу розпоряджатись своїм майном, використовувати його за призначенням. Отже, існування двох правочинів на один об'єкт, якщо мова не йде про сумісну власність, а йдеться про приватну власність, є само по собі неправомірним та протизаконним. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати правочин - договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 23.10.2012р. та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 8471 недійсним. Додатково суд зауважує, що банківською установою ПАТ «Промінвестбанк» неправомірно, без згоди належного та дійсного власника майна було взято в іпотеку спірне нерухоме майно, зокрема, відповідно до наявних в матеріалі справи документів: - підставою виникнення іпотеки в реєстрі іпотек зазначений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №7 від 14.08.2009 року, укладений 23.10.2012 року та посвідчений приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], - іпотекодавцем означена інша особа (не власник спірного майна), а саме ТОВ «Райфорд». Всі означені дії вчинені без волі та відома належного власника спірного нерухомого майна та вже після набуття останнім права власності на майно. Окрім того, матеріалами справи, в тому числі листом від 29.11.2011 року, за змістом договору від 29.11.2011 року, вбачається, що ПАТ «Промінвестбанк» був повідомлений про відчуження майна ТОВ "Дніпрохліб" на користь позивача по справі. Означене не спростовано відповідними доказами учасниками судового процесу. З огляду на викладене, договір іпотеки із внесеними до нього змінами від 23.10.2012 року, всі інші вчинені банківською установою дії протягом 2013 року є такими що обмежують право користування власника майна-позивача своїм правом на спірне майно та підлягають визнанню недійсними. Отже, вирішуючи спір про визнання означених договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За приписами ст.ст.202-203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.09 №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України). За приписами ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Оскільки договір від 23.10.2012 року укладений між суб'єктами господарської діяльності, то до спірних правовідносин також застосовується положення Господарського кодексу України. Згідно ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині… Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє… У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом. Згідно із п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. З огляду на наявність вже дійсного та укладеного правочину щодо спірного майна в 2011 році, з огляду на той факт, що право власності набуте позивачем за договором укладеним в 2011 році і позивач, як належний власник спірного майна не надавав своєї згоди на відчуження нерухомого майна, на передачу майна в іпотеку, договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 23.10.2012 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 8471, договір іпотеки від 14.08.2009р. з договором про внесення змін від 23.10.2012 року до договору іпотеки № 7 від 14.08.2009 року, є такими, що укладені із порушенням приписів чинного законодавства, особою (ПАТ "Дніпрохліб"), яка не мала права на відчуження нерухомого майна у спірний період, без згоди власника - позивача нерухомого майна, а отже підлягають визнанню недійсними. Під час розгляду вимог про усунення перешкод у користуванні майном та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд виходить з наступного. Як вже вказано вище, існують записи в державному реєстрі іпотек (номер 2304200 про обтяження майна іпотекою), відповідно до якого іпотекодержателем вказано Публічне акціонерне товариство "Промінвестбанк", іпотекодавцем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Райфорд", щодо об'єкту нерухомого майна) та в державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (номер обтяження 2303775), відповідно до якого іпотекодержателем вказано Публічне акціонерне товариство "Промінвестбанк", іпотекодавцем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Райфорд", щодо об'єкту нерухомого майна). На підставі вказаних записів, за фактом наявності заборони на нерухоме майно та його знаходження в іпотеці, на теперішній час Позивач, за приписами чинного законодавства України не може використовувати належне йому на праві власності майно за призначенням, для здійснення своєї господарської діяльності. Оскільки Позивач по справі на теперішній час визнаний в судовому порядку власником спірного майна, що є предметом іпотеки та застави за оспорюваними правочинами, то означений факт не потребує повторного доказування. Окрім того, суд звертає увагу сторін на те, що право власності Позивача в установленому чинним законодавством порядку не може бути обмежено без наявності законних підстав на це. Так, відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно положень ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки власником такого майна фактично є позивач по справі, а відповідна згода на передачу нерухомого майна в іпотеку не надавалась, вищевказані правочини щодо передачі майна в іпотеку визнані судом недійсними, сама по собі наявність вищевказаних записів позбавляє позивача можливості здійснювати та реалізовувати свої права з використання, розпорядження та володіння спірним майном, тобто його право власності на таке майно, то позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом виключення записів про обтяження майна іпотекою та накладення заборони відчуження на нерухоме майно підлягають задоволенню в повному обсязі. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення штрафу з відповідача 2 - [PERSON] в сумі 25 000,00 грн. за договором про надання юридичних послуг від 25.11.2011 року, суд вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 25.11.2011 року між ПАТ "Хліб" та [PERSON] укладено Договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалась надавати юридичні послуги, що спрямовані на захист прав та законних інтересів ПАТ "Хліб", підготовку аналітичних та експертних висновків з питань застосування законодавства, підготовку проектів договорів та супроводжуючих ці договори документів, підготовку процесуальних документів, а також вжиття інших заходів з метою забезпечення законності і правопорядку. Вказаним договором також встановлені штрафні санкції у випадку невиконання, неналежного виконання обов'язків по цьому договору виконавцем, або настання негативних наслідків для замовника. П.6.4 Договору встановлено розмір штрафу 10 % від суми невиконаного зобов'язання, або від суми збитків, шкоди, заподіяних замовнику, але в розмірі не більшому ніж 25000 грн. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що передбачено ст.526 ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що неналежне виконання своїх обов'язків [PERSON] відповідно до договору про надання юридичних послуг, привело до наслідків порушення прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] штраф у розмірі 25000 грн., що передбачено умовами договору. На підставі викладеного та

Outcome: approved