Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що з відповідачем [PERSON] проживала однією сімєю з 2006 по 2010 роки. Від спільного проживання сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Життям і здоров"ям дитини відповідач не цікавиться, від утримання та виховання доньки самоусунувся, не виявляючи ніякої турботи. Станом на січень 2019 року дитина проживає в [ADDRESS] . Відповідач проживає в місті Києві. Інших дітей, окрім спільних з позивачкою, а також непрацездатних батьків відповідач не має, аліментів нікому не сплачує. Відповідач в даній справі є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідно харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальноосвітніх норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Батько зобов"язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідач ігнурує станом на день звернення до суду, та вже протягом двох останніх років. Таким чином відповідач самоусувся від належного виховання доньки, тому позивач вимушена звернутись з позовом до суду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гончарук О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати, 09.07.2019 року в судове засідання не з"явились, представник позивача- адвокат Гончарук О.О. подав до канцелярії суду заяву в якій просить суд розглянути справу без їх участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 09.07.2019 року в судове засідання, яке було призначене в режимі відеоконференції із Печерським районним судом м.Києва не з"явився через технічні проблеми суду, однак надіслав до суду письмову промову у судових дебатах та заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи служби у справах дітей Благовіщенської РДА суду 09.07.2019 року в судове засідання не з"явився подав до канцелірії суду заяву про розгляд справи без його участі, крім того, надав висновок та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Допитана в ході судового розгляду донька сторін [PERSON] , [INFO] , пояснила, що вона вважає за необхідне позбавити її батька батьківських прав відносно неї. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що сторони проживали сім`єю без реєстрації шлюбу з 2006 по 2010 роки. У сторін народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з бабусею та матір`ю в місті Благовіщенське Кіровоградської області, батько [PERSON] проживає окремо в місті Києві. Як вбачається з позову, на підтвердження своїх позовних вимог, сторона позивача, як доказ, обмежилась тільки: довідкою Благовіщенського навчально-виховного комплексу №1 "Гімназія заклад загальної середньої освіти 1-111 ступенів заклад дошкільної освіти "Сонечко" Благовіщенської районної ради від 03.01.2019 року за №1 з якої вбачається, що за період навчання учениці 5 Г класу [PERSON] , жодного разу батько дівчинки до школи не з`являвся, не цікавиться навчанням доньки, не відвідував школу та батьківські збори, своїми паспортними даними та копією свідоцтва про народження дитини. Позивачка у позовній заяві посилається на те, що Батько зобов"язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідач ігнурує станом на день звернення до суду, та вже протягом двох останніх років, однак докази того, що є заборгованність по сплаті аліментів відсутні, крім того відсутнє рішення суду про стягнення із [PERSON] аліментів. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов впевненого висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси малолітньої [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] як крайнього заходу впливу. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed