Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому, враховуючи збільшення позовних вимог, просив визнати недійсним правочин, за яким відчужено автомобіль марки "ROVER 25", легковий комбі-В, реєстраційний номер [NUMBER], 2000 року випуску, зареєстрований 30 жовтня 2010 року ВРЕР ДАІ м. Кузнецовськ УДАІ УМВС України в Рівненській області, що належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2010 року, та витребувати даний транспортний засіб на його користь із чужого незаконного володіння відповідача. В обґрунтування позову зазначав, що 28 жовтня 2011 року він видав довіреність [PERSON] та її колишньому чоловікові [PERSON] на право експлуатації та розпорядження вказаним автомобілем та передав їм транспортний засіб разом зі свідоцтвом про його реєстрацію. 26 вересня 2014 року зазначену довіреність на право розпорядження автомобілем ним було скасовано, про що повідомлено [PERSON], від якого 28 вересня 2014 року він дізнався, що на спірному автомобілі знаходяться інші реєстраційні номера [NUMBER], що свідчило про відчуження транспортного засобу та його перереєстрацію. Після звернення до реєстраційних органів ДАІ він дізнався, що 27 вересня 2014 року, тобто на наступний день після скасування ним довіреності щодо розпорядження автомобілем, без його відома, всупереч вимогам ч. 3 ст. 238 ЦК України спірний автомобіль було знято з реєстраційного обліку та переоформлено [PERSON] на своє ім'я згідно із довідкою-рахунком серії ВІА № 701800 від 27 вересня 2014 року, чим порушено вимоги законодавства та його право власності на автомобіль. Вважає, що договір відчуження спірного автомобіля має бути визнаний судом недійсним на підставі ст. ст. 215, 203 ЦК України, а належний йому транспортний засіб - витребуваний на його користь із чужого незаконного володіння відповідача. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання після заявлених нею клопотань про витребування доказів жодного разу не з'явилася, про час і місце судового розгляду вона повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання та вказаною нею адресою тимчасового перебування, заява про розгляд справи за її відсутності до суду від неї теж не надходила. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 30 жовтня 2010 року, виданого ВРЕР ДАІ м. Кузнецовськ УДАІ УМВС України в Рівненській області, на праві власності належав автомобіль марки "ROVER 25", 2000 року випуску, тип - комбі легковий-В, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER] (а. с. 46-47). 28 жовтня 2011 року [PERSON] згідно із попередньою домовленістю уповноважив [PERSON] та [PERSON], кожного окремо, бути його представником в усіх установах, організаціях та органах з питання експлуатації і розпорядження вказаним транспортним засобом, у тому числі зняття з обліку та продажу. Довіреність було видано строком на три роки до 28 жовтня 2014 року (а. с. 4). 26 вересня 2014 року за заявою позивача [PERSON] дію даної довіреності припинено, про що цього ж дня о 17.13.45 год. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру довіреностей (а. с. 5). Про скасування дії довіреності [PERSON] одразу ж повідомив [PERSON] та попросив його повідомити про це [PERSON], що той зобов'язався зробити та повернути позивачу автомобіль, який на той час знаходився у користуванні відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] у суді показав, що [PERSON] згідно із попередньою між ними домовленістю видав 28 жовтня 2011 року йому та [PERSON], з якою він перебував у шлюбі до 06 вересня 2014 року, довіреність на право експлуатації і розпорядження спірним автомобілем та передав їм цей транспортний засіб, за що протягом року вони повинні були сплатити [PERSON] суму грошових коштів у національній валюті України еквівалентну 6000 доларів США на момент розрахунку. Станом на вересень 2014 року за автомобіль позивачу вони нічого не сплатили. На той час він і [PERSON] з початку 2014 року уже проживали окремо, спірний автомобіль знаходився у користуванні останньої. 26 вересня 2014 року він разом із [PERSON] пішли до нотаріуса і позивач скасував дію вказаної довіреності на розпорядження спірним автомобілем, про що просив його повідомити відповідача [PERSON] та повернути йому транспортний засіб. 27 вересня 2014 року біля 10.00 год. про анулювання дії довіреності [PERSON] повідомив по телефону його товариш [PERSON], оскільки відповідач не відповідала на його дзвінки. Ввечері того ж дня він побачив, що на автомобілі знаходяться нові реєстраційні номери [NUMBER], що свідчило про переоформлення автомобіля [PERSON] Свідок [PERSON] у суді показав, що на прохання [PERSON] він 27 вересня 2014 року близько 10.00 год. у присутності останнього та їхнього товариша [PERSON] зателефонував [PERSON], яку повідомив по мобільному телефону за номером [NUMBER] про скасування дій виданої на її ім'я довіреності щодо розпорядження спірним автомобілем. Приблизно через 15 хв. відповідач зателефонувала йому та попросила передати [PERSON], щоб той повернув їй зимові покришки до автомобіля, які вона купляла. Зазначений номер мобільного телефону відповідач [PERSON] надавала суду для повідомлення її про судові засідання у справі. Із документів, що надійшли до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют ЛТД" (далі - ТОВ "Абсолют ЛТД") та Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, вбачається наступне. 27 вересня 2014 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 28 жовтня 2011 року (далі - Комітент), і ТОВ "Абсолют ЛТД" (далі - Комісіонер) був укладений договір на продаж № ВІА № 701800/1, за умовами якого останнє за дорученням Комітента зобов'язувалося укласти від свого імені угоду щодо продажу автомобіля марки "ROVER 25", кузов № [NUMBER], 2000 року випуску, техпаспорт серії [NUMBER], для чого відповідач згідно із актом від 27 вересня 2014 року передала спірний автомобіль Комісіонеру (а. с. 114-118). Одразу ж цього дня ТОВ "Абсолют ЛТД", діючи на підставі вказаного вище договору комісії, та [PERSON], яка діяла уже від свого імені, уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу. За умовами цього договору відповідач купила спірний автомобіль марки "ROVER 25", кузов № [NUMBER], 2000 року випуску, техпаспорт серії [NUMBER], вартістю 75000 грн. без урахування ПДВ. На підставі даного договору купівлі-продажу відповідачу [PERSON] того ж дня 27 вересня 2014 року ТОВ "Абсолют ЛТД" видало довідку-рахунок серії ВІА № 701800, яка стала підставою для реєстрації за нею права власності на спірний автомобіль (а. с. 119-122). Із заяви № 49103212 від 27 вересня 2014 року, зареєстрованої о 12.09 год. у Центрі надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, видно, що даним Центром на підставі вказаної заяви відповідача [PERSON] та довідки-рахунку серії ВІА № 701800 від 27 вересня 2014 року було проведено перереєстрацію зазначеного вище автомобіля марки ROVER 25", 2000 року випуску, із [PERSON] на [PERSON], видано відповідачу нові реєстраційні номери [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а. с. 37-44). Оплату за проведення перереєстрації спірного автомобіля [PERSON] здійснила 27 вересня 2014 року о 11.52.28 год. за квитанцією № 3481/1 (а. с. 45). Виходячи з наведеного, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що 27 вересня 2014 року відповідач [PERSON] на момент укладення нею від імені [PERSON] договору комісії із ТОВ "Абсолют ЛТД" на продаж спірного транспортного засобу була повідомлена про скасування 26 вересня 2014 року довірителем виданої 28 жовтня 2011 року на ім'я відповідача довіреності про розпорядження автомобілем марки ROVER 25", кузов № [NUMBER]. Однак відповідач [PERSON], будучи повідомленою про скасування довіреності, не маючи на те законних повноважень, вчинила у своїх інтересах правочин щодо відчуження зазначеного вище спірного рухомого майна на свою користь. У ч. ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За змістом положень ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У ч. 1 ст. 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. За змістом положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. У ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи повідомленою 27 вересня 2014 року про скасування [PERSON] виданої їй 28 жовтня 2011 року довіреності щодо розпорядження спірним автомобілем, не маючи повноважень на вчинення дій від імені позивача - власника автомобіля, діючи у своїх інтересах, уклала 27 вересня 2014 року з ТОВ "Абсолют ЛТД" одночасно договір комісії та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами яких ТОВ "Абсолют ЛТД" продало їй, [PERSON], належний [PERSON] спірний автомобіль марки ROVER 25", 2000 року випуску, кузов № [NUMBER], суд дійшов висновку, що вказані договори комісії та купівлі-продажу суперечать вимогам закону, що відповідно до положень ст. ст. 215, 203 ЦК України є підставою для визнання цих двох договорів недійсними. З метою захисту порушених прав позивача суд вважає необхідним визнати недійсною також довідку-рахунок серії ВІА № 701800, видану 27 вересня 2014 року ТОВ "Абсолют ЛТД" на підставі зазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу, яка стала підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на належний позивачу спірний автомобіль марки ROVER 25", 2000 року випуску, кузов № [NUMBER]. За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що відповідач [PERSON] незаконно заволоділа належним [PERSON] на праві власності автомобілем марки ROVER 25", 2000 року випуску, кузов № [NUMBER], суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про витребування на його користь від відповідача [PERSON] вказаного автомобіля ґрунтуються на вимогах закону, тому позов у цій частині теж підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved