Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що малолітній [PERSON] , [INFO] з 10.06.2019 року знаходиться в Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові". У вказаному закладі дитина перебувала також з 28.02.2018 року по 04.03.2019 року. Батько дитини записаний зі слів матері. Матір дитини, [PERSON] , відповідач у справі, ніде не працює, палить, зловживає спиртними напоями, постійно змінює місце проживання, тривалий час не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, з дитиною не спілкується в обсязі, необхідного для його нормального самоусвідомлення, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, свідомо нехтує своїми обов`язками. З 17.05.2018 року родина [PERSON] перебуває на обліку Коростенського міського центру соціальних служб, працівники центру постійно працюють з родиною, проводять з [PERSON] профілактичні бесіди щодо шкоди алкоголю. Відповідач поради вислуховує, однак їх не виконує, проживає за кошти які отримує, як мати одиночка, веде розгульний спосіб життя, в квартирі постійно збираються компанії, з якими вона розпиває спиртні напої. За час перебування дитини в закладі " Віри , Надії , Любові " відповідач на роботу не працевлаштувалась, дитиною не цікавилась, декілька разів відвідувала дитину, інколи з ним спілкувалась в телефонній розмові. Навчальний заклад дитини відповідач не відвідує, не бере участі в освітньому процесі. Просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, на його особовий рахунок, в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити та зазначила про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вона схильна до вживання спиртних напоїв, вихованням дитини не займається, її життям та розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, умов для проживання дитини не створила, свідомо нехтує своїми обов`язками. На початку судового розгляду відповідач в судовому засіданні позов не визнала, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просила в позові відмовити та зазначила, що твердження позивача не відповідають дійсності, не підтверджені належними доказами, вона належно виконує свої обов`язки щодо малолітнього сина, ходила до школи, постійно відвідувала в центрі, хоча її не завжди пускають до дитини, приносила продукти харчування, речі. Підтвердила, що іноді у неї вдома збиралися гучні компанії, де вони розпивали спиртні напої, а потім сусіди викликали поліцію та соціальну службу, однак це було рідко. На роботу влаштуватися не може та й боїться залишати дитину саму вдома. Коштами дитині не допомагала і намирів забрати сина з центру не було. В наступні судові засідання відповідач не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, явку свідків до суду, на яких наполягала, не забезпечила. Свідок [PERSON] (сторони позивача) свідчив про те, що він є соціальним працівником та неодноразово відвідував малолітнього [PERSON] за місце його проживання, бачив умови в яких живе дитина, які були задовільні. Родина [PERSON] перебуває на обліку з 2018 року. Хлопчик в центрі «Віри, Надії , Любові» перебуває другий раз. Матері давали можливість виправитися, працевлаштуватися, поліпшити умови проживання, перестати вживати спиртні напої, та навіть майже через рік повернули дитину. Однак через три місяці відповідач почала знову вживати спиртні напої, збирати гучні компанії за місцем свого проживання, де вчинялися бійки, сварки, що стало приводом для повторного влаштування дитини до центру. Неодноразово проводились з відповідачем бесіди, надавались рекомендації, але їх [PERSON] не виконувала, не працює, живе за кошти які отримує, як мати одиночка, дитину майже не відвідує. Свідок [PERSON] (сторони позивача) свідчила про те, що вона працює психологом в Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові" де вже тривалий час перебуває малолітній [PERSON] (більше року). Матір дитини, за період перебування в центрі, майже не відвідувала сина, матеріально його не утримує, хоча перешкод в цьому їй ніхто не чинить, іноді телефонує йому та може принести солодощі. Після їх спілкування по телефону дитина дуже змінюється, стає агресивною, що свідчить про негативний вплив матері на дитину. Вислухавши вступне слово сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] з 10.06.2019 року знаходиться в Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові". Батько дитини записаний зі слів матері. Матір дитини, [PERSON] , відповідач у справі, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, постійно змінює місце проживання, в будинку часто збираються сумнівні компанії, тривалий час не займається вихованням сина, з дитиною не спілкується в обсязі, необхідного його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, свідомо нехтує своїми обов`язками. З 17.05.2018 року родина [PERSON] перебуває на обліку Коростенського міського центру соціальних служб, працівники центру постійно працюють з родиною, проводять з [PERSON] профілактичні бесіди щодо шкоди алкоголю. Відповідач поради вислухувоє, однак їх не виконує, не працює, проживає за кошти які отримує, як мати мати одиначка, веде розгульний спосіб життя, в квартирі постійно збираються компанії, з якими вона розпиває спиртні напої. За час перебування дитини в закладі "Віри, Надії , Любові " [PERSON] не працевлаштувалась, дитиною не цікавилась, декілька разів відвідувала дитину, інколи з ним спілкувалась в телефонній розмові. Навчальний заклад дитини [PERSON] не відвідує, не бере участі в освітньому процесі. Вищевказані обставини стверджуються висновком органу опіки та піклування Коростенської міської ради, з якого вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №106 від 04.03.2020 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] - умови проживання незадовільні. До того ж, як слідує з матеріалів справи, у Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові" дитина перебувала також з 28.02.2018 року по 04.03.2019 року - за заявою його матері, [PERSON] .. Дитину повернуто матері [INFO] за місцем проживання її співмешканця, а саме [ADDRESS] . У зв`язку з неналежною поведінкою відповідача, а саме алкогольним сп`янінням та неможливістю доглядати сина, за заначеним місцем проживання [PERSON] , сусіди 03.06.2019 року викликали представників соціальних служб, швидкої допомоги та поліції. Дитину влаштували на обстеження до дитячого відділення Коростенської ЦМЛ, який був хворий та з ознаками недогляду. [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, з синцем на обличчі, від стаціонарного лікування відмовилась. За клопотанням Коростенського ВП малолітнього [PERSON] , 2011 р.н., влаштували до Коростенського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей «Віри, Надії, Любові», що стверджується медичними довідками, відповідними зверненнями та листами, в тому числі й до поліції, поясненнями свідків та фото-картками житла. З пояснень свідка [PERSON] , письмового звернення директора ЦСС до Служби у справах дітей та довідок з навчального закладу слідує, що на даний час немає можливості повернення малолітнього [PERSON] до біологічної матері, так як мати, за період перебування в центрі, не намагалася створити належні умови для проживання дитини, вислуховувала всі поради та рекомендації працівників соціальних служб, але їх не виконувала, ніде не працює, живе за рахунок коштів, які отримує як мати одиночка, веде розгульний спосіб життя. Під час візиту в родину постійно мала запах спиртних напоїв, в квартирі часто збираються компанії, з якими розпивають спиртні напої, а неодноразові бесіди з [PERSON] позитивних результатів не дали. [PERSON] не дбає про освіту дитини, за період навчання сина у Коростенській ЗОШ №9, майже за два навчальні роки, як мати, жодного разу не поцікавилась навчанням сина, не телефонувала класному керівнику, не відвідувала батьківські збори. 15.07.2019 року Коростенським міськрайонним судом [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, зокрема: не забезпечує дитину продуктами харчування, чистим одягом, належними санітарними умовами проживання, накладено стягнення у виді попередження. Вказані вище обставини не були спростовані відповідачем під час розгляду справи. За змістом ст.164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько може вважатися таким, що ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «як найкращих інтересів дитини». Доказів того, що відповідач намагається створити умови для проживання дитини разом з нею, докладає до цього певних зусиль, намагається хоча б бачитись, спілкуватись з дитиною, приймати участь в її житті та вихованні, суду не представлено, а наявні в справі докази свідчать про те, що відповідач часто перебуває в нетверезому стані, з дитиною не бачиться та не спілкується, навчальний заклад, в якому навчається дитина, не відвідує. Голослівними є і заяви відповідача про те, що вона дарує дитині подарунки, що їй чинять перешкоди в побаченнях з дитиною, оскільки жодних доказів того, що нею вживались будь-які дії для того, щоб дитина проживала з нею або періодично бачитись з нею, не подала. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свій обов`язок по матеріальному забезпеченню своєї дитини належним чином не виконує, хоча будучи працездатною особою, таке забезпечення повинна надавати. Згідно висновку органу опіки та піклування доцільно позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вона разом з дитиною тривалий час не проживає, її життям, вихованням, станом здоров`я не цікавиться, про дитину не піклується. Водночас, враховуючи рекомендації психолога [PERSON] , яка рекомендує не допитувати малолітнього [PERSON] , [INFO] в суді у зв`язку з тим, що зустрічі з матір`ю (відповідачем у справі) провокують у дитини емоційні зриви, у нього посилюється заїкуватість, підвищується температура тіла, емоційний стан, підвищується рівень тривожності, проявляється агресія по відношенню до оточуючих, суд вважає задоцільне не здійснювати допит в судовому засіданні малолітнього. Відповідно до вимог ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення умов для розвитку, життя та виховання дитини не вживає, не надає дитині матеріальної допомоги, своєю поведінкою негативно впливає на виховання та ставлення малолітнього сина, за період перебування дитини в центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії, Любові" (за майже 1,5 роки) не намагалася створити дитині належні умови для проживання, влаштуватися на роботу, живе своїм особистим життям в якому дитині не має місця, тому суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved