Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Зорівської сільської ради Золотоніського району про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року помер її двоюрідний племінник [PERSON], який був постійним жителем [ADDRESS] Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,1215 га наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,1319 га наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 3,1006 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: [ADDRESS]; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав померлій [INFO] року [PERSON], спадкоємцем якої був син [PERSON], який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив спадкових прав; земельної ділянки площею 0,1500 га наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] року [PERSON], спадкоємцем якої був син [PERSON], який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав; земельної ділянки площею 0,1656 га наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] року [PERSON], спадкоємцем якої був син [PERSON], який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав; земельної ділянки площею 3,1006 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] року [PERSON], спадкоємцем якої був син [PERSON], який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав. Позивач спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріальної контори у встановленому законом порядку. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та необхідністю встановлення факту родинних відносин позивача із померлим. Враховуючи, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно у позивача відсутні, а сам спадкодавець [PERSON] помер, позивач позбавлена можливості врегулювати дане питання в позасудовому порядку, а тому звернулася до суду із відповідним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Зорівської сільської ради Золотоніського району в судове засідання не з'явився, проте надав листа згідно якого сільська рада просить розгляд справи проводити за відсутності свого представника, та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2017 року, позивач [PERSON] правовстановлюючі документи на спадкове майно не надала, а також відсутні документи про родинні відносини з померлим, за таких обставин вказаною постановою завідуючої Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. від 21.03.2017 року у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] було відмовлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає із позивачем в одному селі, давно товаришує із її сім'єю, а тому добре знає про родинні відносини між позивачем та померлим [PERSON] Так [PERSON] та [PERSON], яка після одруження змінила своє прізвище на [PERSON], є рідними братом та сестрою. У [PERSON] народилася дочка [PERSON] [INFO], яка після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]. У [PERSON] [INFO] дочка [PERSON], яка є позивачем по справі та яка після одруження змінила прізвище на [PERSON]. Таким чином [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними сестрами. У [PERSON] [INFO] син [PERSON], який є двоюрідним племінником позивача по справі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що добре знає сім'ю позивача, та ствердила, що [PERSON] є двоюрідним племінником [PERSON] надавши суду аналогічні пояснення надані свідком [PERSON] Суд бере до уваги, що актові записи про народження [PERSON] за 1912 рік та [PERSON] за 1926 рік не виявлені, що стверджується повідомленнями Золотоніського районного відділу ДРАЦС виданими 10.02.2017 року № 471/15.13-04.7, які додані до матеріалів справи. Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00017652346 виданим Золотоніським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області 11.02.2017 року стверджується, що 07 квітня 1900 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Той факт, що [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] являлися між собою рідними братом і сестрою стверджується заявою [PERSON], що проживає в [ADDRESS], справжність підпису на якій засвідчено у Зорівській сільській раді Золотоніського району 22.02.2017 року, реєстр № 8. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Зорівської сільської ради від 26.01.2017 року №92, згідно запису по господарської книги №2 за 1944-1946 роки [PERSON] [INFO], являється батьком [PERSON], [INFO]. Із свідоцтва про одруження (серія [NUMBER], виданого Зорівською сільською радою Золотоніського району 18.02.1988 року) вбачається, що [PERSON] після одруження з [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]". Свідоцтвом про народження (серія [NUMBER], виданим Зорівською сільською радою Золотоніського району 01.09.1950 року) стверджується, що [PERSON] являлася матір'ю [PERSON], який народився [INFO] року. Відповідно до свідоцтва про одруження (серії [NUMBER], виданим Золотоніським райвідділом ЗАГС Черкаської області 04.11.1980 року) [PERSON], [INFO] одружилася з [PERSON] та після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Золотоніським райвідділом ЗАГС Полтавської області 25.01.1952 року. Згідно із свідоцтвом про одруження (серії [NUMBER] від 09.02.1966 року) [PERSON] одружилися 09.02.1966 року з [PERSON] та після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. На підставі зазначеного судом встановлено, що позивач, [PERSON] є двоюрідною тіткою померлого [PERSON], а отже відноситься до спадкоємців п'ятої черги спадкування. Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факт родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Саттями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] від 03.02.2014 року) [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №4. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно. Так до спадкового майна належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки виданої виконкомом Зорівської сільської ради №90 від 26.01.2017 року, згідно запису в по господарській книзі №4, особовий рахунок №0299-5 за [PERSON] числиться житловий будинок (1963 року побудови) з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Факт належності вказаного будинку [PERSON] стверджується також копією договору купівлі-продажу будинку, посвідченого в Золотоніській райдержнотконторі 27 листопада 1998 року, реєстр № 2433. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1215 га нада для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1319 га наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 5-13, копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,1006 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: [ADDRESS]. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Як вбачається з довідки № 93 від 26.01.2017 року, виданої виконкомом Зорівської сільської ради, згідно із записом в погосподарській книзі № 4, особовий рахунок № 0297-5 за [PERSON] числиться житловий будинок (1952 року побудови) з надвірними будівлями в [ADDRESS] по [ADDRESS]. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Так із вказаної довідки № 93 від 26.01.2017 року, виданої виконкомом Зорівської сільської ради та копії технічного паспорту, копія якого додана до матеріалів справи, судом вбачається, що будинок був побудований у 1952 році , а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 01.03.2012 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Спадщину після померлої [PERSON] прийняв її син [PERSON], подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С.В.,що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 33163087, виданим 31.01.2013 року. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1500 га наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1656 га наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 5-13, копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,1009 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована: [ADDRESS]. Спадкові земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі, що стверджується витягами з ДЗК про земельну ділянку № НВ-7105062422017, № НВ-7105062392017, № НВ-7105098032017, № НВ-7105062432017, № НВ-7105062402017, № НВ-7105098002017 виданими Управлінням Держгеокадастру у Золотоніському районі 10-11.03.2017 року. Оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки втрачені, що стверджується оголошенням в газеті «Вісник Золотоніщини» за 02.03.2017рік № 9, а отримати їх дублікати немає можливості. Оскільки [PERSON], як встановлено судом та стверджено доказами, які знаходяться в матеріалах справи, прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], хоча юридично і не оформив своїх спадкових справ, однак набув їх, а тому, в силу вимог ст. 1218 ЦК України, таке майно може бути передане в спадок спадкоємцю. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач по справі є єдиною спадкоємницею після смерті [PERSON] Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №285/01-16 від 05.04.2017 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 17 червня 2014 року за № 279/2014. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Прийняття спадщини позивачем по справі стверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №37651402. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], яка виявила бажання та належним чином прийняла спадщину після його смерті, а тому з метою захисту її прав та інтересів позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved