Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення Фонда ССНВППЗ в місті Новогродівка про відшкодування моральної шкоди, вказуючи на те, що він має з 26.06.1978 року по 25.01.2003 року працював багато років періодами на шахтах робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, на протязі цих років він працював на важких та небезпечних підземних роботах на об'єктах ДП «Селидіввугілля»". Тривала робота в умовах важкого фізичного навантаження та несприятливих санітарно-гігієнічних умовах праці призвели до розвитку професійного захворювання. Згідно висновку лікувально-експертної комісії від 29.08.2003 року встановлено діагноз- хронічна вертеброгенна поперекова-хрестцова радикулопатія, стадія субремісії, з помірним больовим м'язево-тонічним синдромом. Актом розслідування професійного захворювання від 11 вересня 2003 року визнано пов'язаним з виробництвом професійне захворювання - хронічна вертеброгенна поперекова-хрестцова радикулопатія, стадія субремісії, з помірним больовим м'язево-тонічним синдромом. Даний діагноз був встановлений Донецькою обласною клінічною лікарнею професійних захворювань. Професійна хвороба мала тривалий клінічний плив, що змушувало його систематично проходити медичне обстеження та лікування, що підтверджено епікрізами. Вперше висновком МСЕК від 2003 року йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та надано 3 групу інвалідності. Згідно висновку МСЕК від 27.10.2007 року йому повторно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та 3 група інвалідності. В зв'язку з цим він вимушений неодноразово проходити лікування, виконував всі приписи лікарів задля повернення до нормального способу життя та відновлення організму, але все одно постійні болісні відчуття в поперековій області не дозволяють виконувати навіть легку домашню роботу, іноді, при русі чи нахилі виникає гострий біль, який віддає на всю спину та ноги, що дуже впливає на його загальний психологічний стан. Він вимушений щорічно проходити амбулаторне та стаціонарне лікування, приймати велику кількість ліків, що спричиняє додаткові незручності та переживання для його сім'ї. Все це підтверджує, що відбулися необоротні зміни в організмі та вже нема надії на відновлення стану здоров'я. Вважає, що внаслідок завданих фізичних страждань йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 40000грн. Просить стягнути з відповідача 40000грн. у відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги, просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача з позовом не згоден, вважає що згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування..." позивачу належить сплата моральної шкоди при наявності висновку медичного закладу, який підтверджує заподіяння моральної шкоди. Вважає, що позивач не надав достатньо доказів про заподіяння йому моральної шкоди. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач дійсно працював на ШУ "Новогродівське", ЗАТ "Вуглевидобуток", шахта №2 "Новогродівська" ДП ДВАТ шахта "Україна", які всі є підприємствами ДП «Селидіввугілля»( копія трудової книжки в матеріалах справи). Згідно акту розслідування професійного захворювання від 11 вересня 2003 року визнано пов'язаним з виробництвом професійне захворювання - хронічна вертеброгенна поперекова-хрестцова радикулопатія, стадія субремісії, з помірним больовим м'язево-тонічним синдромом. Висновком МСЕК від 2003 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та надано 3 групу інвалідності. Згідно висновку МСЕК від 27.10.2007 року [PERSON] повторно, у зв'язку з професійним захворюванням, встановлена стійка втрата професійної працездатності в 40 % та він був визнаний інвалідом 3 групи (копії висновків в матеріалах справи). Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » . Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат внаслідок виробничої травми настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно із ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » позивач є застрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, що потягли втрату працездатності. Відповідно до ст.25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених ст.ст.21,22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду. Відповідно до ст.21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд соціального страхування від нещасних випадків, укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Згідно зі ст.ст. 21, 28 ч.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » у разі настання страхового випадку відповідач зобов'язаний виконати в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяну працівнику в наслідок пошкодження його здоров'я , а також сплатити йому грошову суму за моральну шкоду. Це зобов'язання, у тому ж числі і потерпілим, яким встановлена стійка втрата професіональної працездатності, підтвердив Конституційний Суд України своїм рішенням від 27.01.2004 року, згідно якого моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я, тощо. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, як роз'яснено в п.п. 9 та 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань( фізичних,душевних,психічних,тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступені зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON], внаслідок отриманого ним професійного захворювання, завдані моральні страждання, пов'язані з погіршенням стану здоров'я, обмеженням фізичних можливостей та життєдіяльності, обсягу трудової діяльності, необхідністю регулярного проходження медикаментозного лікування у медичних закладах, визнання його інвалідом, необхідністю додаткових зусиль для організації його життя. Факт моральних страждань і заподіяння даної шкоди, крім особистих пояснень позивача, підтверджується розслідування професійного захворювання, встановленням МСЕК стійкої втрати профпрацездатності в 40 % та визнання позивача інвалідом 3 групи, даними амбулаторної карти позивача. Втративши 40 % працездатності, позивач зазнав та зазнає психічні страждання, так як в період лікування відчував фізичній біль, знаходився на лікуванні тривалий час. Він був змушений прийняти додаткові зусилля для організації свого життя, в теперішній час не має можливості у повній мері займатися домашнім господарством та вести колишній спосіб життя. При призначенні щомісячних виплат моральна шкода позивачу відповідачем не відшкодована. Доводи відповідача в частині того, що Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік" призупинена дія Закону України "«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам, а також їх родинам, судом до уваги не приймаються, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до дня набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норми, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральних збитків, за законом України №717-У потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху. Таким чином потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв»язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01.04.2001 року до 31.12.2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Відтак потерпілі не мають права на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за рахунок Фонду соцстраху, не підлягають задоволенню їх вимоги про відшкодування моральної шкоди в разі, коли встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності потерпілому мало місце після 01.01.2006 року. В данному випадку позивачу вперше була встановлена МСЕК стійка втрата працездатності в 2003 році. Доводи відповідача про надання позивачем медичного висновку, про те що він дійсно переніс психічні страждання у зв'язку з професійним захворюванням і втратою професійної працездатності, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються обставинами справи та нормами діючого законодавства. На думку суду, наявність факту моральних страждань позивача в зв'язку з професійним захворюванням, а отже і наявність моральної шкоди в зв'язку з цим, підтверджується фізичними і моральними стражданнями в зв'язку з професійним захворюванням протягом тривалого часу, постійним відчуттям позивачем дискомфорту, неможливістю ведення колишнього складу життя, а тому суд вважає факт моральної шкоди встановлений і доведений у судовому засіданні. Незважаючи на законність та обгрунтованість вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає, що сума, яку вимагає позивач (40000грн.) є завішеною та несорозмірна з перенесеними ним фізичними та моральними стражданнями у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та його наслідками. Виходячи з вищевикладеного суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 15000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial