Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги мотивує тим, що з 01.05.1982 року працював на посаді тракториста у колгоспі «Комсомолець» (с. Несвіч Луцького району), який 23.05.1992 року було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Несвіч», яке у свою чергу 31.03.1999 року було реорганізовано у сільськогосподарське приватне підприємство «Несвіч». 01.03.1995 року він був звільнений з посади, а 01.06.2006 року прийнятий в сільськогосподарське приватне підприємство «Несвіч» на посаду тракториста, де пропрацював до 01.02.2007 року і був звільнений у зв`язку із досягненням пенсійного віку. На час формування списків осіб, які мають право на земельну ділянку (пай) 16 березня 1994 року він передував у складі членів КСП, однак, ні в основних списках, ні у додатку до протоколу № 2 зборів уповноважених КСП «Несвіч» від 27.11.1998 року «Список громадян, членів КСП «Несвіч», які мають право на земельну частку (пай)» і були пропущені у списку станом на 16 березня 1994 року, він не значиться. Оскільки станом на час формування списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) 16.03.1994 року він перебував у складі членів КСП, то вважає, що має право на земельну частку (пай), і на його ім`я помилково не видали сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай) при розпаюванні землі.Про порушення його права він дізнався з архівної довідки від 11.07.2019 року, де зазначено, що його немає в переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та з відповідей на заяви «Про виділення земельної ділянки (паю), які отримані від Городищенської сільської ОТР від 31.05.2019 року та СПП «Несвіч» від 27.05.2019 року, оскільки вважав, що він є у списку на майновий пай та отримав його, а тому просить суд поновити строк звернення до суду з позовом,визнати за ним право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах та нормах для членів колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Несвіч» Луцького району Волинської області в розмірі 3,10 умовних кадастрових гектарів. Представник позивача просить розгляд справи провести без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити . Відповідачі, належно повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, представник Луцької районної державної адміністрації та представник Городищенської сільської ОТГ подали до суду заяви про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 01.05.1982 року [PERSON] працював на посаді тракториста у колгоспі «Комсомолець» (с. Несвіч Луцького району), який 23.05.1992 року було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Несвіч», яке у свою чергу 31.03.1999 року було реорганізовано у сільськогосподарське приватне підприємство «Несвіч». 01.03.1995 року позивач був звільнений з посади, а 01.06.2006 року прийнятий в сільськогосподарське приватне підприємство «Несвіч» на посаду тракториста, де пропрацював до 01.02.2007 року і був звільнений у зв`язку із досягненням пенсійного віку. Як зазначено у відповіді 26.12.2019 головного управління Держгеоккдастру у Волинській області, то згідно книги реєстрації державних актів на право колективної власності на землю сільськогосподарського підприємства, зареєстровано Державний акт на право колективної власності на землю 17.01.1994 року серії ВЛ № 1 на колективне сільськогосподарське підприємство «Несвіч» площею 1413,9 га Луцького району Волинської області. На час формування списків осіб, які мають право на земельну ділянку (пай) 16 березня 1994 року він передував у складі членів КСП, однак, ні в основних списках, ні у додатку до протоколу № 2 зборів уповноважених КСП «Несвіч» від 27.11.1998 року «Список громадян, членів КСП «Несвіч», які мають право на земельну частку (пай)» і були пропущені у списку станом на 16 березня 1994 року, він не значиться. Оскільки станом на час формування списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) 16.03.1994 року він перебував у складі членів КСП, то вважає, що має право на земельну частку (пай), і на його ім`я помилково не видали сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай) при розпаюванні землі. Згідно до\~статгі 14 Конституції України\~право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 55 Конституції України\~гарантовано, що права і свободи людини і громадянине захищаються судом. Згідно ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто ш може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень пункту 17\~розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України\~та\~ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Згідно ч. ч. 1, 5\~ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Частиною 2\~ст. 116 Земельного кодексу України\~визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Пунктом "а" ч. 3\~ст. 152 Земельного кодексу України\~встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Частиною 3 ст.\~1\~та п. 3 ч. 2 ст.\~2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"\~передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2\~Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. В п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"\~вказано, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 у справі № 614/568/16-ц). На момент отримання селянською спілкою "Нива" державного акту на право колективної власності на землю\~\~ [PERSON] \~\~був його членом, а згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої в ухвалі від 27.08.2014 р. по справі № 6-12823св14, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільгосппідприємством державного акта про право колективної власності на землю, яке є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.\~ Реалізувати свої права в позасудовому порядку позивач не може, то суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право на земельну частку (пай), в судовому порядку. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved