Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення 962 доларів США заборгованості за кредитом, 143,64 долари США заборгованості за процентами, 22 грн. 12 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 01 грн. 75 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами по кредитному договору №239/2004-фс/840 від 05.11.2004 року звернулось ПАТ "УкрСиббанк". ПАТ "УкрСиббанк", посилаючись на невиконання відповідачем [PERSON] кредитного договору №239/2004-фс/840 від 05.11.2004 року, згідно якого відповідачем було отримано кредит в розмірі 20000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних та невиконання відповідачем [PERSON] своїх обов'язків за договором поруки №1/2004/п від 05 листопада 2004 року, яким забезпечено кредитний договір, посилаючись на ст. 525, 526, 533, 553, 554, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просить стягнути з відповідачів як солідарних боржників 962 долари США (що еквівалентно 23896 грн. 56 коп.) заборгованості за кредитом, 143,64 долари США (що еквівалентно 3568 грн. 09 коп.) заборгованості за процентами, 22 грн. 12 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 01 грн. 75 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами по кредитному договору. В подальшому уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідачів солідарно 962 долари США заборгованості за кредитом, 143,64 долари США заборгованості за процентами, 22 грн. 12 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 01 грн. 75 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами по кредитному договору. Відповідачі позов не визнали, зазначаючи про те, що позивач не навів належних доказів видачі кредиту в доларах США, не надав доказів наявності на момент укладення договору права на видачу валютних кредитів в доларах США, не надавши індивідуальної ліцензії Національного банку України. Зазначили на недотримання позивачем умов п.6.1 кредитного договору, яким передбачено право позичальника ставити перед банком питання про перенесення термінів погашення заборгованості по договору у випадку виникнення тимчасових фінансових чи інших ускладнень по незалежним від позичальника обставинам, а також умов п.9.2 кредитного договору, яким передбачено, що у випадку зміни кредитної політики згідно з рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, банку, а також зміною ситуації на грошовому ринку, у договір за узгодженням з позичальником у десятиденний термін з моменту введення нових положень вносяться відповідні зміни, про що банк надсилає позичальнику відповідне повідомлення. Представник ПАТ "УкрСиббанк" в судовому засіданні пояснив, що 05.11.2004р. між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №239/2004-фс/840, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у сумі 20000 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення до 31.10.2014 року. Зазначив, що відповідно до п. 1.3 кредитного договору [PERSON] зобов`язався з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти, проводити їх оплату, а п.7.1 кредитного договору визначено, що за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит відповідач зобов'язався сплатити пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу. Пояснив, що всупереч ст.. 525, 526, 1054 ЦК України та умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконує умови договору в частині своєчасності та повноти сплати кредиту і процентів та у строк до 31.10.2014 року не повернув кредитні кошти, у зв'язку з чим у нього перед банком виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11.02.2015 року становила 1105,64 долара США та складалась: 962 долари США - заборгованість за кредитом, 143,64 долари США - заборгованість за процентами, 22 грн. 12 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 01 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Вказуючи на те, що [PERSON] проігнорував письмові вимоги банку про повернення кредиту, просить стягнути з нього вказану заборгованість. Зазначив, що в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, між позивачем та [PERSON] 05.11.2004 року було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1 - 1.5 якого [PERSON] зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] кредитного договору. Пояснив, що оскільки [PERSON] свої зобов'язання порушив, а [PERSON] проігнорувала письмову вимогу про повернення заборгованості, то просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, як з солідарного боржника. Зазначив, що оскільки 28.10.1991 року позивач отримав банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, а 24.12.2001 року отримав письмовий дозвіл №75-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями, то має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив укладення кредитного договору 05.11.2004 року та його умови та пояснив, що кредит йому видавався для купівлі квартири. Зазначив, що кредитні кошти він отримував через касу банку, але не в іноземній валюті, а погашення кредиту здійснював через касу банку в гривнях. Пояснив, що тривалий час дотримувався умов договору по поверненню кредитних коштів, але у зв'язку з тим, що втратив роботу в січні 2014 року допустив прострочення платежів. Зазначив, що у зв'язку з втратою роботи 31.07.2014 року звертався до банку з проханням про перенесення термінів погашення заборгованості із-за тимчасових фінансових ускладнень, але його звернення банком було проігноровано. Підтвердив отримання від позивача листів з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила укладення кредитного договору зі [PERSON] та укладення договору поруки з нею на забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору та пояснила, що кредит отримувався для купівлі квартири, яка є предметом іпотеки за вказаним договором і зазначила, що вказана квартира купувалась не за долари США, а за гривні. Представник відповідачів в судовому засіданні зазначила, що позивач не навів належних доказів видачі кредиту в доларах США, не надав доказів наявності на момент укладення договору права на видачу валютних кредитів в доларах США, не надавши індивідуальної ліцензії Національного банку України. Зазначила на недотримання позивачем умов п.6.1 кредитного договору, яким передбачено право позивача ставити перед банком питання про перенесення термінів погашення заборгованості по договору у випадку виникнення тимчасових фінансових чи інших ускладнень по незалежним від позивача обставинам, а також умов п.9.2 кредитного договору, яким передбачено, що у випадку зміни кредитної політики згідно з рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, банку, а також зміною ситуації на грошовому ринку, у договір за узгодженням з позичальником у десятиденний термін з моменту введення нових положень вносяться відповідні зміни про що банк надсилає позичальнику відповідне повідомлення. Окрім того, зазначила, що кредитний договір не містить положень про те, що валютні ризики несе позичальник, чим порушено ст.. 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів". Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, вважає, що позов ПАТ "УкрСиббанк" до [PERSON] [PERSON] задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 05 листопада 2004 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати йому кредит в сумі 20000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. Пунктом 1.2.1 даного договору визначено, що надання кредиту здійснюється з 05.11.2004 року по 31.10.2014 року. Графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору визначено, що погашення здійснюється 05 числа кожного місяця і останній платіж мав бути внесений 05.10.2014 року. Відповідно до п. 1.3.4 договору, [PERSON] зобов'язався сплачувати проценти за використання кредиту в період з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за яким були нараховані проценти, а відповідно до п.7.1 кредитного договору визначено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. З п.1.4 кредитного договору вбачається, що він наданий для придбання трикімнатної квартири, а п.2.1 договору визначено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором банком прийнято заставу нерухомості за договором іпотеки від 05.11.2004 року. Одночасно, з пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що 05.11.2004 року між АКІБ "УкрСиббанк" і [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель, яким є [PERSON], поручилась перед банком за виконання [PERSON] свого обов'язку по кредитному договору. Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з червня 2014 року відповідач припинив сплачувати чергові платежі за кредитом, які банком обраховувались в доларах США. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами кредитного договору (п. 1.1.) банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 20000 доларів США, у порядку і на умовах, визначених у даному договорі. Порядок надання кредиту був визначений п.1.5, 3.1 кредитного договору, якими передбачено, що банк відкриває для видачі кредиту позичковий рахунок №2214-7-02033-01-00 та надає кредит шляхом видачі через касу банку. Як доказ видачі кредиту позивачем надано виписку по рахунку [NUMBER], яка не містить даних про отримання кредиту [PERSON] Відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України №337 від 14 серпня 2003 року, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №254 від 18 червня 2003 року, підставою для обліку здійснених операцій є первинні документи. Підставою для відображення в обліку операцій, здійснення яких є невід'ємною частиною від їх обліку є меморіальні та касові документи, які одночасно підтверджують факт здійснення операції і несуть інформацію про відображення операції в обліку. Меморіальні первинні документи в іноземній валюті оформлюються за формою і відповідно до вимог "Положення про оформлення та виконання документів про перерахування, зарахування, купівлю та продаж іноземної валюти або банківських металів", затвердженого постановою Правління Національного банку України №82 від 05 березня 2003 року. З зазначених нормативних документів вбачається, що заява на видачу іноземної валюти, платіжне доручення та валютний меморіальний ордер є документами, які підтверджують факт отримання клієнтом суми в іноземній валюті. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Частиною 3 зазначеної статті визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує спір з приводу факту видачі для [PERSON] кредиту саме в доларах США. Суд вважає, що вирішення зазначеного питання є суттєвим для вирішення спору, оскільки від нього, і зокрема коливання курсу валют, залежить наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до нормативних актів Національного банку України, заява на видачу іноземної валюти, платіжне доручення та валютний меморіальний ордер є документами, які підтверджують факт отримання клієнтом суми в іноземній валюті. На неодноразову вимогу суду про надання відомостей про відкриття валютного рахунку на ім'я [PERSON], платіжного доручення в іноземній валюті, валютного меморіального ордера, та квитанції про отримання [PERSON] кредитних коштів в іноземній валюті за кредитним договором №239/2004/фс/840, які були викладені в ухвалі суду від 09.04.2015 року жодного з цих документів надано не було з посиланням на те, що термін їх зберігання становить 5 років. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було доведено факту видачі [PERSON] в якості кредиту саме 20000 доларів США, що вказує на те, що позивач не може вимагати повернення кредиту саме в доларах США, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України та ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, такого самого роду, що були передані йому позикодавцем. Одночасно, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів про те, що позивач не надав доказів наявності на момент укладення кредитного договору у нього права на видачу валютних кредитів в доларах США, не надавши індивідуальної ліцензії Національного банку України, виходячи з наступного. Згідно зі ст.. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмеження приймається на всій території України, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Статтями 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківських ліцензій та письмового дозволу. Відповідно до ст..5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.1 ст.5 зазначеного Декрету. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Оскільки 28.10.1991 року Національним банком України для позивача видано банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий дозвіл №75-2 від 24.12.2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями, то позивач станом на 05.11.2004 року мав право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Стосовно вимог п.п. "в" п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то станом на 05.11.2004 року законодавством не було передбачено межі термінів та сум надання чи одержання кредитів в іноземній валюті, а тому доводи відповідачів в цій частині є необґрунтованими. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено право позичальника ставити перед банком питання про перенесення термінів погашення заборгованості по договору у випадку виникнення тимчасових фінансових чи інших ускладнень по незалежним від позичальника обставинам. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що 31 липня 2014 року звертався до позивача з заявою про перегляд умов кредитного договору у зв'язку з неможливістю сплачувати борг за збільшеним валютним курсом. В той же час, серед обов'язків банку, визначених розділом 3 кредитного договору №239/2004/фс/840 від 05.11.2004 року не передбачено обов'язку обов'язкового перенесення термінів погашення заборгованості по договору у випадку виникнення тимчасових фінансових чи інших ускладнень по незалежним від позичальника обставинам. За таких обставин, суд вважає позицію відповідачів в цій частині такою, що не ґрунтується на умовах договору та вимогах ст.. 526 ЦК України, якою визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одночасно, суд бере до уваги і те, що за даними трудової книжки [PERSON] в період виконання кредитного договору, а саме 01.06.2005 року трудовий договір з ним було розірвано за угодою сторін, що вказує на те, що відповідач сам поставив себе в умови, коли в період виконання трудового договору залишився без доходу у виді заробітної плати. Пунктом 9.2 кредитного договору передбачено, що у випадку зміни кредитної політики згідно з рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, банку, а також зміною ситуації на грошовому ринку, у договір за узгодженням з позичальником у десятиденний термін з моменту введення нових положень вносяться відповідні зміни, про що банк надсилає позичальнику відповідне повідомлення. Посилаючись на дану умову кредитного договору та зазначаючи про те, що з моменту укладення кредитного договору курс долара США у співвідношенні до національної валюти значно зріс, а позивач у зв'язку з цим не вніс змін до кредитного договору, чим не виконав його умов, відповідачі просять відмовити в позові. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони договору є вільними в його укладенні, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні кредитного договору сторони домовились про можливість внесення до нього змін у разі зміни кредитної політики згідно з рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, банку, а також зміною ситуації на грошовому ринку, за узгодженням з позичальником у десятиденний термін з моменту введення нових положень. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що обов'язок банку за узгодженням з позичальником внести зміни до кредитного договору виникає у зв'язку з введенням нових положень рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, банку. В судовому засіданні не встановлено та відповідачами не доведено, що в період виконання кредитного договору мала місце зміна кредитної політики за рішенням Верховної Ради України, Національного банку України, позивача. За таких обставин, суд вважає, що правова позиція відповідачів в цій частині є необґрунтованою. Одночасно, суд вважає, що зростання курсу іноземної валюти не передбачав обов'язку банку внести зміни до кредитного договору, оскільки сторони договору були вільні у визначенні його умов під час укладення, положення про коливання іноземної валюти стосуються обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення довгострокового кредитного договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість укладення договору на отримання кредиту в національній валюті, зважаючи і на те, що кредит був отриманий на купівлю квартири і зазначене житло було придбано за національну грошову одиницю, про що заявляли самі відповідачі. Обґрунтовуючи свою позицію про необхідність відмови в позові, відповідачі зазначають, що кредитний договір не містить положень про те, що валютні ризики несе позичальник, чим порушено ст..11. 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів". Оскільки Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, п.3.8 яких визначено обов'язок банку у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що саме він несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором, не діяли на час укладення кредитного договору, а ст.. 11. 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів" формулювань про те, хто саме несе валютні ризики не містить, то правова позиція відповідачів в цій частині є необґрунтованою. На підставі ст. 526, 553, 627, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст..5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю",

Outcome: dismissed