Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про її виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Посилався при цьому на ті обставини, що згідно ордеру на жиле приміщення [NUMBER] від 03 червня 1992 року він був включений в складі сім`ї його діда - [PERSON] на право вселення в квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат житловою площею 42,6 кв. м., що знаходиться в ЖБК "Молодіжний-18".У вказаній квартирі він є постійно зареєстрованим з 25.06.1992 року. [INFO] помер його дід - [PERSON] , про що 10 січня 2016 року у Відділі реєстрації смерті у м.Києві було зроблено відповідний актовий запис №679. Факт родинних стосунків з дідом підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] його батька - [PERSON] та копією Свідоцтва про народження, де його батьком вказаний [PERSON] . Його дід [PERSON] був членом ЖБК "Молодіжний-18" та на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 11.05.1992 року за №253 йому 03 червня 1992 року було видано ордер на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу [NUMBER] на право заняття жилого приміщення, що складається з трьох кімнат в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] 11.12.1989 року (так як він був членом кооперативу з 02 листопада 1989 року на підставі рішення житлової комісії управління житлово- будівельних кооперативів виконавчого комітету міської ради народних депутатів міста Києва вніс на рахунок кооперативу пайовий внесок в сумі 5 908 рублів 31 копійку та 30.07.1992 року 11 850 рублів та повністю сплатив пайовий внесок. Після смерті [PERSON] 10 січня [INFO] вказану квартиру успадкував його батько - [PERSON] (третя особа в справі) та 23 лютого 2017 року на підставі договору дарування вказана квартира перейшла у власність позивача. [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19.06.1985 року по 18.06.2018 року. Як дружина [PERSON] - [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі, вселилась в квартиру 17 листопада 1992 року. [PERSON] є інвалідом другої групи та потребує сторонньої допомоги, страждає на ряд тяжких захворювань, в тому числі цукровий діабет, захворювання серця, переніс інсульт, проживає в квартирі [ADDRESS] . Позивач також зазначив, що Відповідачка по справі, яка також зареєстрована у вказаній квартирі, постійно створювала конфліктні ситуації, безпідставно викликала працівників поліції, перешкоджала зверненню батька Позивача до медичних закладів, коли той потребував екстреної госпіталізації, порушувала правила співжиття. Позивач зазначив, що всі витрати по оплаті комунальних послуг за весь період проживання у вказаній квартирі сплачував його батько та він, [PERSON] ніяких обов`язків щодо сплати обов`язкових платежів не несла і лише останнім часом за декілька місяців частково сплатила по квитанціям. Договір найму жилого приміщення з [PERSON] . Позивач не укладав, ні в усній, ні в письмовій формі. [PERSON] не є членом його сім`ї, вказана квартира, що належить йому на праві приватної власності необхідна йому для проживання його та членів його сім`ї - неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка також є зареєстрованою у вказаному помешканні. Через конфліктні ситуації у батька з колишньою дружиною (відповідачкою) [PERSON] та на цьому ґрунті конфліктні ситуації у нього з відповідачкою, Позивач змушений звернутись до суду з позовом про її виселення без надання іншого жилого приміщення, оскільки він є новим власником вказаної квартири, яка необхідна йому для проживання разом з його сім`єю, крім того, відповідачка забезпечена іншим житлом, що належить їй на праві спільної часткової власності. Позивачем в досудовому порядку направлено вимогу про виселення відповідачки з його квартири в добровільному порядку, яка залишена без реагування. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 150, 169 Житлового кодексу України, ст. 391 Цивільного кодексу України просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зазначивши при цьому, що відповідачка [PERSON] в кінці жовтня 2018 року без дозволу Позивача та його батька вивезла частину речей з спірної квартири, у зв`язку з чим [PERSON] звертався до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві з відповідною заявою, про що свідчать наявні письмові докази в матеріалах справи, змінила місце свого проживання, залишаючись зареєстрованою в спірній квартирі, порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження його власністю, а від так позивач обрав спосіб захисту своїх порушених прав, як виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Відповідач - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вважає можливим розгляд справи за її відсутності. Третя особа - [PERSON] та представник ЖБК "Молодіжний-18" в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вважає можливим розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Згідно ордеру на жиле приміщення [NUMBER] від 03 червня 1992 року [PERSON] був включений в складі сім`ї його діда - [PERSON] на право вселення в квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат житловою площею 42,6 кв. м., що знаходиться в ЖБК "Молодіжний-18". Вказана обставина стверджується копією ордеру. У вказаній квартирі [PERSON] є постійно зареєстрованим з 25.06.1992 року. [INFO] помер [PERSON] , про що 10 січня 2016 року у Відділі реєстрації смерті у м.Києві було зроблено відповідний актовий запис №679. Факт родинних стосунків Позивача з дідом підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] його батька - [PERSON] та копією Свідоцтва про народження, де його батьком вказаний [PERSON] . [PERSON] був членом ЖБК "Молодіжний-18" та на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 11.05.1992 року за №253 йому 03 червня 1992 року було видано ордер на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу [NUMBER] на право заняття жилого приміщення житловою площею 42,6 кв. м., що складається з трьох кімнат в квартирі [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] 10 [INFO] вказану квартиру успадкував [PERSON] 23 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 390, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , житловою площею 42,6 кв. м. що складається з трьох кімнат, загальною площею 74,6 кв.м. [PERSON] на адресу [PERSON] було направлено претензію про виселення її в добровільному порядку, яка залишена нею без задоволення. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно приписів ст. 169 Житлового кодексу України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Положення Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочносте володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка проживала у спірному житловому приміщенні в якості члена сім`ї власника (колишня дружина третьої особи) і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що право на користування житловим приміщення є похідним від права власності, і, оскільки власник житлового приміщення змінився і має намір використовувати житло для власного проживання, а відповідач не є членом сім`ї власника, а тому позивач має право заявити вимогу про його виселення. За таких обставин, оскільки проживання відповідача, який не є членом сім`ї позивача, у належній позивачу квартирі, створює перешкоди позивачу у здійсненні прав власника, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: approved