Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

ТОВ "Науково-комерційна фірма "Глобус" звернулись до суду з позовом до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності МОН України, третя особа: ТОВ "Мале підприємство "Світання", в якому просили суд визнати недійсними патенти України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] від 27 грудня 2010 року та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру патентів на винаходи та корисні моделі про визнання недійсними повністю патентів України на корисні моделі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Позивач в позові посилається на те, що відповідач [PERSON] є власником патентів України [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на корисну модель «[INFO]», [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на корисну модель «[INFO]», [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на корисну модель «[INFO]». Такі корисні моделі, як «[INFO]» та «[INFO]» застосовувались в промисловості, зокрема, машинобудуванні, деякими виробниками, задовго до подання відповідачем заявок №u201007461, №u201007463 від 15.06.2010 року на вказані патенти, тобто 15.06.2010 року, а отже не є новим і не мають винахідницького рівня. Технічне рішення, на яке виданий патент на корисну модель [NUMBER], на переконання позивача, ні заявником, ні будь-ким іншим ніколи не використовувалось і без технічної переробки, використане бути не могло, оскільки воно є промислово непридатним (непридатним для промислового використання). Також позивач зазначав, що патенти [NUMBER] та [NUMBER] видані внаслідок подання заявки відповідача [PERSON] з порушенням прав інших осіб, тобто виробників раніше відомих технічних розробок, що містять аналогічні сукупності суттєвих ознак, зокрема і ДП НВК «Електровозобудування». Виходячи з цього позивач вважає, що деклараційні патенти [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на корисну модель «[INFO]», [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на корисну модель «[INFO]», [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на корисну модель «[INFO]» підлягають визнанню недійсним відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його. Представник відповідача - Державної служба інтелектуальної власності проти позову заперечував, посилаючись на те, що видачею даних патентів права позивача з боку ДСІВ порушені не були. Крім того зазначав, що поняття «інтерес» в цивільних справах має тлумачитися саме в юридичному розумінні, а не в «етимологічному, загально-соціологічному, психологічному» чи будь-якому іншому розумінні, як його тлумачить позивач у своїх поясненнях. Інтерес сам по собі за своїм змістом є прагненням до користування конкретним матеріальним (нематеріальним), а тому таке прагнення повинно мати відображення у діях позивача, направлених на отримання цього блага. В зв'язку із зазначеним просив відмовити в задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову також заперечували, посилались на те, що існування спірних патентів жодним чином не порушує право чи інтерес позивача, зокрема останнім не надано суду, всупереч ст. 10, 60 ЦПК України переконливих та беззаперечних доказів про порушення його права чи інтересу відповідно до ст. 3 ЦПК України. Виходячи з цього, вважають, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, а тому просять суд у позові відмовити. Також посилались на те, що технічне рішення, на які видано патент України [NUMBER] «[INFO]» втілювалось у виробі і встановлювалось та використовувалось у промисловості, тобто є промислово придатним, а технічні рішення, на які видано патенти України [NUMBER] та [NUMBER] по своїй суті є пристроєм, приладом, що призначений для пуску двигуна (дизеля), а тому без сумніву можуть мати схожий вигляд та принцип роботи із тотожними приладами, які виробляються більше 50 років, проте по своїй суті є новими, тобто до часу подачі заявок на видачу цих патентів сукупність їх суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі. В зв'язку із зазначеним просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Також просили суд застосувати строк позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову та відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року зареєстровано патенти України [NUMBER] на корисну модель «[INFO]», [NUMBER] на корисну модель «[INFO]», [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» за заявами [PERSON], який став власником патентів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та посилався на те, що такі корисні моделі, як «[INFO]» та «[INFO]» застосовувались в промисловості, зокрема, машинобудуванні, деякими виробниками, задовго до подання Відповідачем заявок №u201007461, №u201007463 від 15.06.2010 року на вказані патенти, тобто 15.06.2010 року, а отже не є новим і не мають винахідницького рівня. Технічне рішення, на яке виданий патент на корисну модель [NUMBER], на переконання позивача, ні заявником, ні будь-ким іншим ніколи не використовувалось і без технічної переробки, використане бути не могло, оскільки воно є промислово непридатним (непридатним для промислового використання). Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Згідно зі ст. 469 права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. У пунктах «а» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону. Частиною 2 ст. 7 цього Закону передбачено, що корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В обґрунтування промислової непридатності корисної моделі «[INFO]», на яку видано патент [NUMBER] представник позивача посилався на пояснення головного інженера і конструктора у коментарі ДП НВК «Електровозобудування» про те, що «зачеплення втулки з гайкою ходовою через шліци робить конструкцію механізму зачеплення електростартера (без значних конструктивних змін) непрацездатною», а також на свій висновок про те, що відповідач [PERSON] ніколи не використовував і не використовує технічне рішення механізму зачеплення електростартера із згадуваною відмінною ознакою, оскільки нібито у жодному виробі не реалізував ні до, ні після офіційно встановленої дати подання заявки на цей патент - 15.06.2010 року. У судовому засіданні відповідач 1 [PERSON], як власник патенту України надав суду пояснення стосовно того, що шліци не передають обертання, лише здійснюють функцію подовжнього руху. Гайку ходову не потрібно переміщати у повздовжньому напрямі, на неї такої функції не покладено. Крім цього за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, яке задоволено, судом витребувано у ТОВ «Будівельно-інжинірингове підприємство «Інвеститор» (50007, Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, буд. 102, к. 18) копію Договору № 17 від 26.12.2013р. з ТОВ БІП «Інвеститор», копію рахунку № вв-0010 від 12 лютого 2014р., копія додаткової угоди і специфікації №9 до договору №103 від 20.03.2012 з ПАТ «Стахановський завод феросплавів», копію накладної № 44 на продаж електростартерів та інших запчастин ПАТ «Стахановський завод феросплавів», які були надіслані як додаток до листа ТОВ «БІП «Інвестітор», відповідно до якого останнє повідомляє суд, що відповідно до договору, укладеного з [PERSON], у нього було придбано електростартер ПС-У2, який у подальшому було поставлено ПАТ «Стахановський завод феросплавів», яке (товариство) прийняло вказаний електростартер та сплатило за нього кошти у розмірі відповідно до договору. Відповідно до листа ТОВ «Інвестітор» умовою поставки (продажу) електростартеру типу ПС-У2 ПАТ «Стахановський завод феросплавів» була відстрочка платежу за фактом приймання продукції і перевіркою її на відповідність (достовірність нового виробу), комплектність, працездатність та ін. Лише після перевірки всіх згаданих вище якостей продукції, покупцем ПАТ «Стахановський завод феросплавів» підписується видаткова накладна в якій вказано поставлений товар. Відповідно, у разі постачання ТОВ «БІП «Інвеститор» на ПАТ «Стахановський завод феросплавів» непрацездатного, бувшого у використанні чи іншого дефектного товару, приймання зазначеного товару ПАТ «Стахановський завод феросплавів» не проводилося б, а товар було б повернуто. За вказаних обставин директор зазначеного товариства приходить до висновку, що підстави вважати непридатними, непрацездатними, неякісними або дефектними електростартера типу ПС-У2, виготовлені ФОП [PERSON] відсутні. Зазначений письмовий доказ, що міститься у матеріалах цивільної справи повністю спростовує коментар конструктора ДП НВК «Електровозобудування» за №95-3 від 31.01.2014 року, який взятий позивачем в основу доказування промислової непридатності механізму зачеплення електростартера, на який видано патент України [NUMBER]. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 зазначено, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. Як зазначено Конституційним судом України, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Для розуміння поняття охоронюваний законом інтерес важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Певною конфліктністю характеризуються і охоронювані законом та правом інтереси акціонера і акціонерного товариства, учасника товариства і самого товариства. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, необхідними умовами захисту прав та охоронюваних інтересів особи, яка звертається до суду, є їх порушення або невизнання зі сторони іншої особи. В силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення чи оспорення відповідачем-1 будь-яких законних прав чи охоронюваних інтересів позивача у зв'язку з наданням правової охорони корисним моделям за патентами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. В той же час відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом було задоволено клопотання представника відповідача стосовно витребування матеріалів кримінальної справи, порушеної за заявою відповідача-1. Так, у матеріалах кримінального провадження №12013200040000118 міститься протокол додаткового допиту свідка - [PERSON] від 18.12.2013 року, де на запитання слідчого: «Вам надається для ознайомлення електронні документи які знаходились на «флеш картці пам'яті», яка була вилучена у Вас під час обшуку 19.09.2013, електронні файли в папці «pasport», файл при відкритті якого мається зображення «Електростартер тип ПС и паспорт технико эксплуатационные характеристики ТУ 31.6-....2009», що це за документ, хто його розробив і для чого він Вам був потрібен?» засновник позивача [PERSON] дав відповідь: за період 2009-2011 роки я працював разом з [PERSON] Ми разом займалися розробкою цього документу, і на скільки я пам'ятаю це була зроблена фотографія на мобільний телефон. В той час ми разом розробляли технічну документацію для електростартеру ПС та його подальшого виробництва. Також у матеріалах кримінального провадження №12013200040000118 міститься протокол додаткового допиту свідка - [PERSON] від 23.12.2013 року, де на запитання слідчого: «Скажіть чи знаєте Ви, що на праві власності за [PERSON] зареєстровані: знак для товарів та послуг, патент на промисловий зразок «[INFO]», патент на корисну модель «[INFO]», патент на корисну модель [INFO], патент на корисну модель механізм зачеплення електростартеру з 2010 року?» [PERSON] дав відповідь: У розробці документації для отримання патенту на промисловий зразок «[INFO]», патенту на корисну модель «[INFO]», патенту на корисну модель [INFO], патенту на корисну модель механізм зачеплення електростартеру я приймав безпосередню участь, тому про це знаю. Макет знаку для товарів та послуг ми розробляли разом з [PERSON], а про те що він його зареєстрував я дізнався 19.09.2013 року під час проведення обшуку у НВКФ ТОВ «Глобус». Зазначені протоколи допиту [PERSON] підписані ним особисто та записувалися з його слів. За вказаних обставин, засновник позивача [PERSON] під час допиту визнав те, що знав про наявність деклараційних патентів України на корисні моделі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] з 2010 року, оскільки у розробці документації для отримання цих патентів приймав безпосередню участь. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про визнання недійсними оспорюваних патентів сплив 28.12.2013 року. Позовна заява про визнання недійсними оспорюваних патентів зареєстрована у Солом'янському районному суді міста Києва 16 грудня 2014 року (дати вихідної реєстрації позовної заяви). За таких обставин подана позовна заява є такою, що подана із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв'язку із тим, що суд не знайшов підстав для визнання недійсними деклараційних патентів України на корисні моделі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], а отже не підлягає задоволенню і вимога позивача стосовно зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України внести зміни до Державного реєстру патентів України про визнання недійсними повністю патентів України на корисні моделі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. З огляду на викладене вище, позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed