Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

05.04.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач проситьвизнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS], та зобов'язати Шполянський районний сектор Управління Державної Міграційної Служби України в Черкаській області, зняти з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку,розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі мав намір придбати житловий будинок, зареєстрована в будинку, але фактично не проживає у вказаному будинку з 13.01.2017 і по теперішній час. Позивач звертався до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належного позивачу будинку, на що отримав відмову. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданою 02.04.2018, в будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.Факт не проживання відповідача по справі за спірною адресою понад шести місяців без поважних причин підтверджується документами, доданими до позовної заяви. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про перенесення розгляду справу не надав, причини неявки до суду не повідомив. Шполянський РС УДМС України в Черкаській області надав до суду пояснення, в яких вказав, що у зв'язку з набранням чинності 29.12.2015 Закону України №888-VIII від 10.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг»), в Україні змінилася система реєстрації місця проживання. Відповідно до Закону з 04.04.2016 реєстрацію місця проживання здійснюють виконавчі органи місцевих громад(сільська, селищна або міська рада, сільський голова (у разі, якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено). Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.04.2018 відкрито провадження по справі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 08.10.2013, рішення вступило в законну силу 19.10.2013 (а.с.5-6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15309880 від 24.12.2013 (а.с.7). Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №357 від 02.04.2018, виданою Васильківською сільською радою Шполянського району Черкаської області, до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: власник [PERSON], мешканка [PERSON], дочка мешканки [PERSON], син мешканки [PERSON], дочка мешканки [PERSON], проживають без реєстрації мешканець [PERSON], мешканка [PERSON], мешканка [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки №340 від 26.03.2018, виданої виконавчим комітетом Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] дійсно не проживає [ADDRESS], з 13.01.2017. Разом з [PERSON] вибули [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], 2014 року народження (а.с.9). Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 "Федоренко проти України". Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. В розумінні житлового права входячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сім'ї є дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є членом сім'ї позивача. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад шість місяців; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку з 13.01.2017 без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР втратив право на користування цим житлом. Таким чином позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Крім того суд враховує також норми ст. 29 ЦК України, згідно до яких місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тобто, судом встановлено що відповідач - мати дітей: [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], 2014 року народження, фактично вирішила питання про місце їх проживання, так як діти вибули разом з нею. Згідно з ст. 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження з формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Позивач просить суд зобов'язати Шполянський РС УДМС України в Черкаській області зняти з реєстрації відповідача та дітей відповідача, в той час як вказані повноваження належать відповідним органам місцевого самоврядування. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходячи з вищевикладеного в суду немає підстав самостійно знімати з реєстрації відповідача та дітей відповідача, оскільки в такому випадку суд замінить собою орган реєстрації місця проживання, що недопустимо. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст. 29, 391 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування»,

Outcome: partial