Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

28.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 01.04.2014 року та 29.01.2015 року - з уточненими позовними заявами, до [PERSON] та [PERSON] з наступними вимогами: - встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 2013 рік; - визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що воно істотно збільшилося у своїй вартості за час фактичного проживання однією сім'єю; - визнати недійсною угоду купівлі-продажу 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладену між [PERSON] та [PERSON] від 19.02.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Олійник Л.М. та записану до реєстрової книги за №279; - визнати недійсною угоду купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладену між [PERSON] та [PERSON] від 19.02.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Олійник Л.М. та записану до реєстрової книги за №284; - поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], відступивши від рівності часток: визнати за [PERSON] право приватної власності на гараж літ. В, що розташований за адресою: [ADDRESS], право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку літ. А-1, що розташований за адресою: [ADDRESS]; огорожу №1 та ворота №2 залишити у сумісній власності; - визначити порядок користування житловим будинком літ А-1, що розташований за адресою: [ADDRESS], наступним чином: виділити [PERSON], з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], в користування наступні приміщення: житлову кімнату №2, загальною площею 9,6 м2, житлову кімнату №3, загальною площею 8,2 м2; [PERSON] виділити у користування житлову кімнату №8, загальною площею 13,3 м2; місця загального користування: кухня №1, сходова клітина №4, санвузол №5, передпокій №6, сходова клітина №7, підвал І, тамбур ІІ - залишити у загальному користуванні. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що з 1995 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], мають сина [PERSON] Спочатку вони проживали разом з відповідачкою [PERSON] в найманих квартирах, потім у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Мешкали вони разом та мали спільний сімейний бюджет, вели сумісне господарство, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 21 червня 2003 року вони, за його кошти, придбали у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Покупцем у договорі було вирішено вказати [PERSON] В 2004 році він, сумісно з батьком [PERSON] та рідною тіткою [PERSON], зі згоди відповідачки [PERSON], вирішили перебудувати будинок, провести водопостачання, газ, опалення до будинку, побудувати гараж, паркан та інше, з метою відпочинку, як влітку так і взимку. Перебудування домоволодіння проводилося власними коштами та за власний рахунок як його так і батька та рідної тітки. Відповідачка [PERSON] ніяким чином не опікувалась цим майном та не звертала уваги, що там будується, та не приймала участі у будівництві. З 2004 року по 2014 рік домоволодінням користувалися він, його батько та рідна тітка. За час сумісного проживання та ведення сумісного господарства між ним та відповідачкою [PERSON], а саме з 2003 року по 2014 рік, майно придбане на ім'я відповідачки [PERSON], а саме домоволодіння, суттєво збільшилося як за загальною площею так і за вартістю. З 2003 року по 2014 рік загальна площа будинку збільшилась за рахунок будівництва: веранда літ. а (бетон, цегла, шифер 14,3 кв. м), тамбура літ. а2 (бетон, цегла, шифер 6,6 кв. м), прибудова літ. а3 (бетон, цегла, шифер 5,7 кв. м), житлова збільшилась на 0,2 кв.м за рахунок знесення пічного комину в житловій кімнаті 1-3, у 2006 році збудовано гараж цегляний літ. В, загальна площа 23,6 кв.м, у 2006 році збудована огорожа цегляна №1115,3 кв. м, у 2006 році, збудовані ворота №2 дерев'яні. У 2003 році майно (домоволодіння з надвірними будівлями) за адресою [ADDRESS], було придбано за 1060 грн. На цей час, у зв'язку з тим, що воно було перебудовано, воно коштує орієнтовно 159475 грн. Також, у вказаний період вартість майна (домоволодіння з надвірними будівлями) суттєво збільшилась за рахунок переобладнання самого будинку. В будинку було проведено централізоване газопостачання, централізований водопровід, встановлено газове опалення, проведено перепланування та капітальний ремонт житлових кімнат (реставровано вікна та поли, замінено двері, побудовано веранду, тамбур, вбиральню та ванну кімнату, замінено дах і т. д.). З 2003 року по 2014 рік ним було обладнано домоволодіння меблями та побутовою технікою. Ним особисто було придбано та встановлено у домоволодінні: телевізор "Soni", холодильник, плиту газову, диван кутовий, стіл кухонний, сервант, стіл журнальний, крісло-качалку, крісло, книжкову шафу, сейф, в якому зберігається господарський інструмент, ліжко "книжка", спальні ліжка 4 шт., шафа платтяна, газовий котел "Житомир", газова колонка "Юнкерс", у гаражі було складовано сітка "рабиця" - 6 рулонів, велосипеди 2 шт., цегла лицювальна - 1000 шт. Тобто ним було придбано та зберігалося у домоволодінні майна на загальну суму 15000 грн. Відповідачка [PERSON] приїжджала та користувалася домоволодінням за весь час дуже рідко. Весь час, переважно у літній період, домоволодінням користувався він, його батько та його рідна тітка. У травні 2013 року стосунки між ним та відповідачкою [PERSON] погіршились. Сумісне господарство з цього часу вони не ведуть, фактичні шлюбні відносини між ними припинилися. Він з дитиною мешкає окремо від відповідачки [PERSON] З часу окремого проживання відповідачка [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідачка [PERSON] у 2013 році, ще за час фактичних шлюбних відносин з ним, користуючись тим, що його батьки сприймають її як його дружину, без його згоди, не повідомивши його про свої наміри, забрала у його матері правовстановлюючі та технічні документи на домоволодіння з надвірними будівлями, а також забрала комплект ключів. Забравши документи на домоволодіння з надвірними будівлями, відповідачка [PERSON] без його згоди самостійно розпорядилася майном шляхом відчуження його відповідачеві [PERSON] Відповідачка [PERSON] самостійно вела перемовини з відповідачем [PERSON] щодо купівлі-продажу домоволодіння. На його погляд [PERSON], ще до укладення договору купівлі-продажу домоволодіння з надвірними будівлями, знав, що вказане домоволодіння не є особистою власністю відповідачки [PERSON], оскільки вона не могла надати ключі від гаражу [PERSON] В лютому 2014 році на його телефон зателефонував відповідач [PERSON] З телефонної розмови йому стало відомо, що останній приїхав за адресою: [ADDRESS], з метою доступу до домоволодіння. Сусіди у с. Курортне дали відповідачеві [PERSON] його телефонний номер з метою узгодження питання про передачу ключів від гаражу, оскільки сусіди завжди знали тільки його, як власника домоволодіння, а [PERSON] бачили перший раз. Він [PERSON] по телефону повідомив, що він самостійно будував це домоволодіння, є власником майна та згоди на його огляд та продаж не давав, у домоволодінні та в гаражі знаходяться його особисті речі. [PERSON] йому повідомив, що він є власником майна та бажає змінити замки на всіх дверях. На його питання щодо можливості отримати особисті речі, що знаходяться у домоволодінні та гаражі на суму 15000 грн., [PERSON] повідомив, що ніякі речі віддавати не буде, оскільки придбав домоволодіння в цілому з речами, які там знаходяться, і порекомендував звернутися до відповідачки [PERSON] На цей час, він не має доступу до особистих речей та майна, оскільки відповідач [PERSON] самостійно змінив замки. Вчинення відповідачкою [PERSON] незаконного правочину порушує законні права та інтереси як його, так і дитини [PERSON], який позбавлений можливості відпочивати в період канікул, а також порушує інтереси членів його родини батька та рідної тітки, які з 2004 року по 2013 рік надавали власні кошти та брали участь у будівництві домоволодіння. З урахуванням викладеного, вважав, що ним надано всі належні та допустимі докази участі у набутті спірного майна - житлового будинку що розташований за адресом: [ADDRESS], оскільки на той момент вони фактично були сім'єю, несли обов'язки по придбанню та утриманню будинку, а він особисто здійснив технічне поліпшення стану будинку. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав зазначений позов з підстав, викладених у позовній заяві. Також пояснив, що спірне нерухоме майно було придбано та покращено за його кошти, а також кошти батька і тітки. Однак, спірний будинок був оформлений на ім'я відповідачки [PERSON] через те, що, внаслідок його підприємницької діяльності, у нього був нестабільний майновий стан, і він побоювався, що на його майно може бути звернуто стягнення за борги. Виходячи з цього, він не хотів оформлювати на себе право власності на нерухоме майно. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та повідомлених позивачем під час судового розгляду. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] заперечував проти позову мотивуючи тим, що між відповідачкою та позивачем були близькі стосунки, але шлюбними їх вважати неможливо, оскільки у кожного із них був окремий бюджет, спільного побуту не було, не завжди проживали разом, а у 2010 році повністю припинили стосунки. На той час позивач зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя, зустрічався з іншими жінками, та проживав у квартирі батьків за адресою: [ADDRESS]. Також, посилався на пояснення позивача [PERSON], який під час судового розгляду не зміг пояснити суду, які у нього виникли взаємні права та обов'язки, що притаманні подружжю з відповідачкою [PERSON], а навпаки вказував, що грошові кошти зароблені ним особисто, витрачав на власний розсуд, що в свою чергу вказує, що на той час у позивача та відповідачки був окремий бюджет. Також, на його думку, з показань свідків неможливо встановити, які ж саме виникли взаємні права та обов'язки, що притаманні подружжю, між позивачем та відповідачкою. Спірне домоволодіння було придбано відповідачкою у 2003 році, коли сам факт проживання проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу не створював правових наслідків щодо майна, набутого до 01.01.2004 року. Вважав, що відсутні підстави, передбачені ст. 62 СК України, для визнання за рішенням суду спірного домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки вказаною нормою така підстава передбачена виключно для подружжя, що перебуває в зареєстрованому шлюбі, чого в даному випадку немає. Відповідачка одна виховувала дитину, що у свою чергу підтверджує окремий побут, бюджет та місце проживання у відповідачки з позивачем. Вважав, що спірний будинок є власністю відповідачки, і позивач не має права на частку цього будинку. Просив відмовити у позові в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову мотивуючи тим, що він придбав спірне домоволодіння у належного власника [PERSON], повноваження якої були перевірені під час нотаріального оформлення купівлі-продажу. Крім того, на час виникнення спору він, як належний власник, здійснив необхідні ремонтні роботи у домоволодінні. Просив у позові відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. в судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення, в яких підтвердила факт посвідчення нею спірних договорів купівлі-продажу та вказала, що правочини були здійснені у відповідності із законодавством, що діяло на момент їх укладання. Просила провести судовий розгляд за її відсутністю. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу купівлі-продажу 3/4 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 19.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Олійник Л.М. та записаного до реєстрової книги за №279, та договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладену між [PERSON] та [PERSON] від 19.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Олійник Л.М. та записаного до реєстрової книги за №284, спірне нерухоме майно належить на праві приватної власності [PERSON] (т. 1 а. с. 132-134, 147-149, т. 2 а. с. 60-62). Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав продавцеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.06.2003 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Трубніковою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2429. (т. 1 а. с. 12-26, 92-106, 212-225). Відповідно до розділу VII Прикінцеві положення до Сімейного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України і регулює відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Сімейний кодекс України не має зворотної сили і не може поширюватися на відносини, які виникли до цього моменту. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набув чинності з 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи дату придбання спірного домоволодіння, відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до спірних правовідносин належить застосовувати норми КпШС України та ЦК УРСР, що діяли на час укладання договору купівлі-продажу від 21.06.2003 року. Статтею 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 КпШС України права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. За таких обставин, на час укладання договору купівлі-продажу від 21.06.2003 року, відповідно до вимог ст. ст. 13, 24 КпШС України між відповідачкою [PERSON] та позивачем [PERSON] не виникли і не могли виникнути права та обов'язки подружжя, тому на спірне домоволодіння не поширюється правовий режим спільного майна подружжя. Крім того, зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] не заперечує, що станом на 01.01.2004 року спірне домоволодіння в цілому належало на праві власності [PERSON], тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню. Не оспорюючи права власності [PERSON] на спірне домоволодіння в цілому станом на 01.01.2004 року, позивач [PERSON] наполягав на тому, що після 01.01.2004 року він проживав однією сім'єю з [PERSON], під час спільного проживання він за власні кошти та кошти своїх родичів здійснив будівельні та ремонтні роботи в спірному житловому будинку, внаслідок чого суттєво збільшилася його вартість, що вважав підставою для визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності. На підтвердження факту проживання однією сім'єю з відповідачкою [PERSON] позивач [PERSON] посилався: на наявність у них спільного сина [PERSON], [INFO] (т. 1 а. с. 11); на показання свідків: [PERSON], яка є матір'ю відповідачки; [PERSON], який є спільним сином позивача [PERSON] і відповідачки [PERSON]; дані фотознімків, щодо яких представник позивача пояснила, що це сімейні фотознімки, зроблені протягом 1997-2006 років (т. 1 а. с. 82-91). На підтвердження факту істотного збільшення вартості спірного домоволодіння внаслідок трудових та грошових витрат позивача [PERSON] та його родичів позивач та представник позивача посилалися на показання вказаних вище свідків, а також наступні докази: відомості технічних паспортів на домоволодіння станом на 2003 рік та станом на 2009 рік (т. 1 а. с. 16-26, 94-104, 214-219); відомості будівельного паспорту від 30.11.2011 року на будівництво прибудов, тамбуру, веранди до житлового будинку, переобладнання приміщень у житловому будинку та будівництво гаражу в [ADDRESS] (т. 1 а. с. 222-225); довідки про наявність доходів у [PERSON], його матері [PERSON], тітки [PERSON], батька [PERSON] (т. 1 а. с. 130, 203-211); фотознімки, якими зафіксовано їх участь у будівельних та ремонтних роботах (т. 1 а. с. 107-124); висновок судової будівельно-технічної експертизи №7170/8696 від 15.10.2014 року, в якому зазначено, що домоволодіння [ADDRESS], враховуючи площу та вартість, починаючи з дати придбання, тобто з 21.06.2003 року по теперішній час з урахуванням проведених у 2004-2007 роках будівельних робіт збільшилися в 2,4 рази (на 242%). Вартість проведених у 2004-2007 роках будівельних робіт на час оцінки складає 140290 грн, ринкова вартість домоволодіння на теперішній час складає 364914 грн. (т. 2 а. с. 24-55). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. В межах заявлених позивачем [PERSON] вимог і на підставі зазначених вище, досліджених під час судового розгляду, доказів, наданих на підтвердження позовних вимог, відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 2013 рік та визнання спірного житлового будинку з надвірними будівлями сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що воно істотно збільшилося у своїй вартості за час фактичного проживання однією сім'єю. Факт спільного проживання сторін однією сім'єю чи відсутність такого доводиться сторонами належними доказами та показаннями свідків. Представник відповідачки під час судового розгляду пояснив, що відповідачка [PERSON] не заперечує того факту, що вона проводила спільно з позивачем вільний час протягом з 1995 року до 2004 року, мали близькі стосунки, у них народився спільний син, мали спільних знайомих і друзів. Водночас, [PERSON] категорично заперечувала наявність у неї сім'ї з позивачем у розумінні ст. 3 СК України. Внаслідок цього, підлягають критичній оцінці показання свідків [PERSON] (матері відповідачки) та [PERSON] (сина позивача та відповідачки), які, внаслідок суб'єктивного сприйняття, помилково вважали, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю. Показання свідків [PERSON], [PERSON] в цілому узгоджуються з доводами представника відповідачки, якими обґрунтовуються заперечення проти позову. Позивачем не надано належних доказів, якими б переконливо підтверджувалося, що в періоди придбання спірного майна [PERSON], а також під час перебудови вказаного домоволодіння, між ним та відповідачкою існували взаємні права та обов'язки, притаманні поняттю «сім'я». Пояснення представника позивача, за відсутності інших належних доказів, не можуть сприйматися судом належним доказом факту проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, наявності спільного сімейного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначеною нормою передбачено можливість визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності лише у тому випадку, якщо майно дружини збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат чоловіка саме за час шлюбу. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не реєстрували шлюб у державному органі реєстрації актів цивільного стану, на правовідносини щодо права власності на майно, власником якого є [PERSON] не поширюється дія ч. 1 ст. 62 СК України. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що є ознаками сім`ї. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Таким чином, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі, необхідним є придбання ними цього майна за час спільного проживання однією сім`єю, яке характеризується пов'язаністю спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю взаємних прав та обов'язків. Позивачем [PERSON] заявлено позовну вимогу про встановлення факту його проживання однією сім'єю з [PERSON] з 01 січня 2004 року. Як зазначено вище, спірне домоволодіння було придбано у власність [PERSON] у 2003 році, тобто до тієї дати, яку позивач просив вважати початком його проживання однією сім'єю з відповідачкою. Виходячи з викладеного, незалежно від того, чи проживали [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з 01.01.2004 року, до правовідносин щодо права власності на спірне домоволодіння, придбане на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2003 року, не може бути застосовано положення ч. 1 ст. 74 СК України. Будь-яких письмових доказів, якими б підтверджувалася наявність між позивачем та відповідачкою угоди щодо виникнення у них права спільної сумісної власності на спірне домоволодіння, сторонами не надано. Всі правовстановлюючі та технічні документи видавалися на ім'я [PERSON], як власника домоволодіння. Докази, яким б спросотвувалося право власності [PERSON] на домоволодіння в цілому, суду не надані. За таких обставин, позовна заява в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 2013 рік та визнання спірного житлового будинку з надвірними будівлями сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Вчинення [PERSON] інших правочинів, зокрема придбання квартири у матері позивача [PERSON] (т. 1 а. с. 71-75), не має правового значення для вирішення даного спору. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Оскільки не підлягає задоволенню вимога щодо визнання спірного домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності, позивач [PERSON] не є співвласником вказаного майна та не набув права на виділ частки у праві власності на це домоволодіння, внаслідок чого не підлягають задоволенню вимоги про поділ спірного нерухомого майна, визнання за позивачем права власності на частку вказаного домоволодіння та визначення порядку користування домоволодінням. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідач [PERSON] правомірно набув право власності на спірне домоволодіння на підставі договорів купівлі-продажу 3/4 та 1/4 частин житлового будинку з надвірними будівлями, укладених між [PERSON] та [PERSON], посвідчених 19.02.2014 року приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Олійник Л.М., реєстри №279, №284. Набувши право власності на спірне домоволодіння, [PERSON] добросовісно здійснює права власника, зокрема вчинив дії щодо підтримання майна в стані, придатному для використання за призначенням. (т. 2 а. с. 132-195). Статтею 1 Протоколу до Конвенціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивач [PERSON] не є стороною спірних договорів купівлі-продажу, а також не є співвласником домоволодіння, яке є предметом зазначених договорів. Таким чином, немає підстав вважати, що спірні договори купівлі-продажу укладені [PERSON] та [PERSON] всупереч вимогам діючого законодавства з порушенням права власності позивача на предмет договорів. Відсутні передбачені законом і загальними принципами міжнародного права умови для позбавлення [PERSON] свого майна у виді спірного домоволодіння, тому вимоги про визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними є безпідставними і задоволенню не підлягають. За таких обставин, належить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю; про визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю; про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток житлового будинку; про поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, з відступом від рівності часток; про визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed