Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] 01.08.2016 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з [PERSON] заборгованості в сумі 56931,17 грн., що складається з боргу за кредитом у розмірі 7600,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 43583,57 грн., заборгованості по комісії та пені у розмірі 2798,50 грн., штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2699,10 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що останньою в порушення умов кредитного договору не в повній мірі виконано особисті зобовязання щодо здійснення щомісячних платежів за укладеною між сторонами анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11.09.2008 року, за умовами якої відповідач отримала кредитну картку, відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 7600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подавши попередньо до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. У своїй заяві представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Натомість відповідач просила у відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вказуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 30.04.2013 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 30.04.2016 року. Вважає, що позовна давність не переривалась, так як нею не здійснювалися платежі з 01.04.2013 року, а платежі 16.09.2013 року, 15.10.2013 року, 31.10.2013 року, 13.12.2013 року здійснювалися не нею, а були списані "Приватбанком" з її пенсійної картки (50%), але позивач в позовній заяві посилається на п.5.6 "Правил користування платіжною карткою", де боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку в частині з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань, таким чином правомірність списання немає нічого спільного з перериванням позовної давності, так як позовна давність переривається не тоді, коли було зарахування на рахунок, а тоді, коли боржник вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу (особисте зарахування коштів через касу особисто підписавши квитанцію). Зазначила, що платіж 15.10.2014 року взагалі невідомо від кого зарахований, так як дія картки закінчилась в червні 2013 року і нею особисто платежі не проводилися від 01.04.2013 року, а позовна заява подана 22.07.2016 року, тобто пізніше ніж закінчився позовна давність, таким чином на даний час, позовна заява позивача не підлягає задоволенню у звязку з закінченням позовної давності. Також зазначила, що існує рішення третейського суду м.Дніпропетровську від 30.03.2015 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження та з березня 2017 року щомісячно з неї стягується 20% пенсії. Просила відмовити у задоволенні позову у звязку з тим, що із одного і того ж питання вже прийнято рішення, що є підставою для закриття провадження. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.28) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, в судовому засіданні установлено, що 11.09.2008 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ "Приватбанк", підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитну картку "Універсальна" (а.с.7, 8-13), відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 7600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п.3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, також клієнт надає свою згоду у будь-який момент його змінити. Підписання договору є прямою та безумовною згодою отримувача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно змісту п.6.6. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у випадку невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту, у т.ч. й простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Згідно до п.6.7. Умов та правил надання банківських послуг отримувач зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Відповідно до вимог п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, понад 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг за відсутності на картрахунку грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії картки та при ненадходженні грошових коштів на протязі 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк нараховує комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів щомісячно. За змістом п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє упродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо за цей термін жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Строк закінчення дії картки не настав, оскільки [PERSON] не зверталась до банку із заявою про закриття картрахунку, а тому строк дії картки та відповідно строк дії кредитного договору лонгувався щороку. Суд вбачає, що останній платіж банком був нарахований за 28.04.2015 року. ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду із зазначеним позовом 01.08.2016 року, а тому з урахуванням загального строку позовної давності, з відповідачки підлягають стягненню кошти, нараховані банком, згідно умов договору, протягом трьох років до моменту нарахування банком останнього платежу. З представленого позивачем розрахунку (а.с.4-6) вбачається, що відповідачем [PERSON] в порушення особистих зобов'язань не у повній мірі здійснювались платежі за кредитним договором від 11.09.2008 року, оскільки за нею станом на 30.06.2016 року рахується заборгованість в межах заявлених позовних вимог на суму 56931,17 грн., яка складається з боргу за кредитом у розмірі 7600,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 43583,57 грн., заборгованості по комісії та пені у розмірі 2798,50 грн., штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 2699,10 грн. (процентна складова). Судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно заявлених типів платежів від 16.09.2013 року, 15.10.2013 року, 31.10.2013 року, 13.12.2013 року, а також 15.10.2014 року, що за твердженнями [PERSON] не здійснювались особисто нею, оскільки визнання цієї обставини позивачем судом не встановлено, а належних та допустимих доказів власних доводів особисто відповідачем до суду не представлено. За таких обставин судом не встановлено достатніх підстав щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності за заявою позивача. Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 01.04.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпропетровський Банківський Союз" від 30.03.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 11.09.2008 року в сумі 17892,26 грн. (а.с. 74). Виходячи із системного аналізу ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за неналежне виконання його умов. Така позиція суду з приводу тлумачення відповідних норм ЦК України повністю узгоджується із висновком, що викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення нею інших платежів в рахунок виконання власних зобовязань за вказаним договором кредиту, що з урахуванням наведного вище не припинилися та тривають після ухвалення вказаного рішення третейського суду, а отже, не доведено відсутність своєї вини у їх невиконанні, що згідно вимог закону є обовязком особи, яка порушила зобовязання. Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченої заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем із погашення боргу по кредиту, що виникла з вини позичальника, вимоги позивача в частині боргу, що виникла після стягнення заборгованості за рішенням третейського суду, не суперечать вимогам закону та відповідають положенням кредитного договору, не спростовані безпосередньо відповідачем, а тому вказані суми підлягають стягненню з останньої на користь позивача. Разом з тим, заявлена сума заборгованості, визначена станом на 30.06.2016 року в сумі 56931,17 грн., підлягає зменшенню на суму боргу в розмірі 17892,26 грн., час визначення якої та звернення до примусового виконання за рішенням третейського суду, тобо судового рішення, що набуло законної сили, охоплюється періодом нарахування оспорюваного наразі боргу за змістом розрахунку заборгованості стосовно того самого кредитного договору від 11.09.2008 року в особі того самого кредитора ПАТ "КБ "Приватбанк" та того самого позичальника [PERSON], а відтак, не підлягає стягненню вдруге в межах даного цивільного спорую У зв'язку з цим позов підлягає частковому задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача загалом боргу за договором гредиту в сумі 39038,91 грн. (56931,17 грн. - 17892,26 грн.). Також відповідно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved