Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства "Корпорація України" (далі ПСП "Корпорація України") про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] вказав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 9,22га, що розташована на території Лукашівської сільської ради Первомайського району. 14.10.2004 року позивачем було укладено з відповідачем договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 7 років зі сплатою орендної плати в сумі 1456 грн. не пізніше 1 грудня щороку. 01.12.2008р. між ними укладена додаткова угода до зазначеного договору, відповідно до умов якої розмір орендної плати становить 2210грн. та строк дії договору продовжується на 10 років до 01.12.2018р. Орендар взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати належним чином не виконав та, не зважаючи на неодноразові звернення позивача, не сплатив орендну плату за 2012 та 2013 роки в сумі 4420грн. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати та укладені договір оренди та додаткову угоду до договору розірвати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю Ремський Є.В. позов не визнав та заперечував проти його задоволення, зазначаючи, що умови договору оренди земельної ділянки відповідачем виконуються. Так, позивач неодноразово в усній формі та за допомогою листів запрошувався протягом 2012р. та 2013р. для отримання орендної плати, однак [PERSON] листи від підприємства отримувати відмовляється та навмисно ігнорує запрошення. Свої дії позивач пояснював тим, що бажає розірвати договір оренди земельної ділянки з тією метою, щоб самостійно її обробляти. Суд, вислухавши пояснення сторін; всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази у їх сукупності, дійшов слідуючого. Згідно вимог статей 58,59,60 ЦПК України обставини, які законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть вважатись встановленими у цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно вимог ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Судом встановлено, що позивач, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 15.09.2004р. (а.с. 5), має у приватній власності земельну ділянку площею 9.22га в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 14.10.2004р. [PERSON] та ПСП "Корпорація України", в особі голови [PERSON], підписали договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 15.04.2005р. за реєстровим №040502200116 (а.с. 6-8). За умовами договору він укладений на 7 років та орендна плата сплачується у розмірі 1456грн. протягом строку дії договору, але не пізніше, ніж до 1 грудня щороку. 01.12.2008р. сторони підписали додаткову угоду до договору оренди землі, що зареєстрована 05.05.2009р. за №040902200136, відповідно до якої орендна плата складає 2210грн. та строк дії договору продовжений до 01.12.2018р. (а.с. 6). Підставою для розірвання договору оренди землі та додаткової угоди до договору позивач вказує істотне порушення відповідачем умов договору: а саме, відмова у виплаті орендної плати за 2012-2013 роки. Однак такі твердження позивача спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Так, представник відповідача зазначив, що позивача неодноразово протягом 2012 та 2013 років в усній формі, запрошувався до підприємства для отримання орендної плати. На його адресу направлялись листи, від отамання яких він відмовлявся. Викладене підтверджується листами ПСП "Корпорація України" про запрошення [PERSON] для отримання орендної плати, що знаходяться в матеріалах справи (а.с. ). Зазначені листи направлялись позивачу 20.11.2012р. та 20.04.2013р. з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак позивач відмовився від їх отримання, про що зазначено на конверті працівником пошти. Зазначені обставини також підтвердили суду голова правління ПСП "Корпорація України" [PERSON] та бухгалтер підприємства [PERSON], які допитані в судовому засіданні в якості свідків. З видаткового касового ордера від 20.01.2014р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що орендна плата за 2012-2013р. ПСП "Корпорація України" направлена позивачу поштовим переказом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Пункт «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України вказує, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Обставини справи свідчать про те, що позивач навмисно ухиляється від отримання орендної плати за 2012-2013роки, отже вина відповідача у неотриманні орендної плати позивачем відсутня. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов не знайшов підтвердження в судовому засіданні та підстави для його задоволення відсутні.

Outcome: dismissed