Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Посилається на те, що вона із відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 11 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2065. Зазначає, що в шлюбі народився син - [PERSON] [INFO] , який проживає та знаходиться на її утриманні. Мотивує вимоги і тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки під час спільного проживання виникали різні суперечки та конфлікти, підставою яких були різні погляди на життя, на її думку, відповідач не приділяє належної уваги, як їй дружині, так і сину. Зазначає, з травня 2020 року вона з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть і з цього часу не мають спільного сімейного бюджету. В обґрунтування заявлених вимог про стягнення аліментів з відповідача, вказує, що [PERSON] є здоровою, працездатною особою, інших утриманців у нього немає, стягнень по виконавчим документам не провадиться, а тому, на її думку, останній спроможній сплачувати аліменти, які визначені у твердій грошовій сумі, на утримання сина у розмірі 3000 грн. до повноліття дитини. Просила, розірвати шлюб між нею і [PERSON] та стягнути з нього аліменти в вказаному вище розмірі до повноліття дитини, починаючи з дня звернення до суду, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2020 року позовну заяву залишено було без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.11.2020 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 24.12.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. 24.11.2020 року відповідачем направлено відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечував та в частині вимог про стягнення аліментів не погодився з розміром аліментів та вважав, що сума в 3000 грн. повинна розподілитися як між ним так і позивачем, оскільки як батько так і мати відповідно до вимог сімейного законодавства повинні матеріально утримувати своїх дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшила. В наданих суду поясненнях, не заперечуючи обставин викладених в позовній заяві, просила суд розірвати шлюб між нею і відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте в шлюбі [PERSON] та стягнути до повноліття дитини з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1500 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позивачем позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, пояснивши, що з травня 2020 року він з [PERSON] проживають окремо, не заперечував щодо виплати аліментів на утримання сина в сумі 1500 грн. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Визначений\~статтею 13 ЦПК України\~принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. З`ясовані фактичні обставини справи, досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що сторони 11.12.2013 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2065 (а.с.4). В шлюбі за період спільного проживання сторін, народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.7), який проживає з матір`ю. Спір відносно місця проживання дитини в сторін відсутній. Судом окрім наведеного, установлено, що подружні відносини між сторонами з травня 2020 року припинені. На думку, як позивача, так і відповідача подальше спільне подружнє життя їх та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам; сторони не бажають зберегти шлюб, на примирення не погодилися. Відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав та просив їх задовольнити. Відповідно до ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно зі ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст.105\~СК України шлюб\~припиняється внаслідок\~його розірвання\~за позовом\~одного з\~подружжя на\~підставі рішення\~суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ст.51\~Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Положеннями частини третьої\~статті 181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторона, що проживає окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на їх утримання. Законом України\~"Про\~охорону дитинства"\~від 26\~квітня 2001\~року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7\~Закону України\~"Про\~державний бюджет\~України на\~2020\~рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 грудня 2020 року для дітей віком до 6 років в сумі 1921 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років 2395 грн.. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення, яке їм зобов`язані, надати, згідно вимог\~ст.180 СК України, їхні батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дітей встановленим законом розміром прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд відповідно до з`ясованих обставин, визнання відповідачем того, що він є працездатною, здоровою особою, має нерегулярний мінливий дохід від найманої праці, інших утриманців не має, не являється опікуном чи піклувальником, працює по найму, а отже може сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~статті 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). З`ясувавши усі обставини справи, повно та всебічно дослідив наявні докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, змінені позивачем в судовому засіданні в частині визначеного розміру аліментів 1500 грн. З подальшою індексацією, до повноліття дитини з дня звернення позивачки в суд, підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З відповідача також слід стягнути судові витрати в дохід держави, оскільки позивач від сплати судового збору за даною категорії справ звільнена. Висновки На підставі викладеного та

Outcome: approved