Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» звернулось із позовною заявою до [PERSON], в якому просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 8724,18 грн. Позов обґрунтовано тим, що 30 квітня 2009 року в м. Дніпропетровськ на вул. Набережна Заводська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi» реєстраційний номер АЕ 5266 CM, під керуванням [PERSON]. Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 15 червня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. 18 липня 2008 року між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-10298-08 згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi» реєстраційний номер [NUMBER]. 06 вересня 2009 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту № 10946/206/201 від 04 жовтня 2012 року, Звіту № 05-09-Б від 11 травня 2009 року та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувала на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 8724 (вісім тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 18 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5386 від 17 листопада 2012 року. В зв`язку з виплатою страхового відшкодування потерпілій особі у позивача виникло право на звернення із означеним позовом. Представник позивача до суду не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за відсутності представника. У відповідності до наданих суду письмових пояснень вказав, що договір з оцінювачем, яким проведено оцінку ушкодженого майна розірвано. Виплата страхового відшкодування страхувальнику здійснена на підставі платіжного доручення. Зазначений у ремонтній калькуляції розмір матеріальної шкоди відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи. Розмір збитків визначено на підставі страхового акту. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що не погоджується із розміром збитків, визначених страховою компанією оскільки не був присутнім під час визначення розміру збитків, завданих застрахованому транспортному засобу. Просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки пригода сталась 30 квітня 2009 року, докази на підтвердження розміру завданої шкоди знаходились в матеріалах адміністративного провадження по факту ДТП. Третя особа, залучена судом - [PERSON] до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до договору страхування наземного транспорту № 206-10298-08 від 18 липня 2008 року, між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-10298-08 згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.5/. 30 квітня 2009 року о 11:20 годині в м. Дніпропетровську по вул. Набережна Заводська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] та автомобіля «Мітсубісі-Лансер» реєстраційний номер АЕ 5266 CM під керуванням [PERSON] Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 15 червня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу /а.с.15/. 06 вересня 2009 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування /а.с.6/. 11 травня 2009 року ПП [PERSON] складено звіт № 05-09-Б про оцінку вартості транспортного засобу, у відповідності до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 8274,18 грн. /а.с.8-12/. 04 жовтня 2012 року позивачем та третьою особою складено страховий акт № 10946/206/201 /а.с.7/, у відповідності до якого сума виплати страхового відшкодування становить 8274,18 грн. 17 жовтня 2012 року позивачем третій особі виплачено страхове відшкодування у розмірі 8724,18 грн. /а.с.13/. Згідно до ст. 11, 16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Правилами ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. У відповідності до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 27 Закону України "Про страхування" встановлено, що До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 38 Закону № 1961-IV визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до: страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій; до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом; до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди. Таким чином і регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоровю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного спяніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону № 85/96-ВР. Проте між зазначеними поняттями існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобовязанні (зміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. Це означає, що одна особа набуває прав і обовязків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим. Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків. У чинному законодавстві термін «суброгація» у страхуванні застосовується лише в Кодексі торговельного мореплавства (ст. 269), де також обумовлюється перехід прав до страховика за договором морського страхування на застраховане майно. У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому, якщо страхове відшкодування лише частково погашає спричинені потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди є можливість предявлення двох вимог: перша вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга вимога потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Заподіювач шкоди може висувати проти страховика лише ті вимоги (заперечення), які він має до потерпілої особи. При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж зазначено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювача шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, та, враховуючи, що відповідно до ст. 515 ЦК заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, відповідно, при укладенні договору особистого страхування у страховика немає правових підстав для стягнення виплаченого страхувальнику (вигодонабувачу) страхової виплати у порядку суброгації. Тобто суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування. З матеріалів справи не вбачається страхування відповідачем цивільно-правової відповідальності, також не вбачається що відповідач відноситься до переліку осіб, які визначені, як суб`єкти регрес них правовідносин статтею 38 Закону № 1961-IV. Пошкоджений автомобіль є предметом договору добровільного страхування на випадок пошкодження, знищення, незаконного заволодіння цим транспортним засобом, тобто зазначений договір є договором майнового страхування. Страхове відшкодування виплачено позивачем третій особі в розмірі 8724,18 грн. Таким чином, з урахуванням норм статті ст.993 ЦК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачене третій особі позивачем страхове відшкодування в означеному розмірі саме в порядку суброгації. Вирішуючи питання про не доведеність розміру матеріальної шкоди, заподіяної потерпілій особі, суд виходить з того, що відповідачем, при роз`яснені судом права заявити експертизу на доведення фактичного розміру шкоди заявлено про не бажання проводити експертизу, внаслідок чого, суд виходить з доказів, наданих позивачем на підтвердження розміру шкоди звіту № 05-09-Б від 11 травня 2009 року та фактично виплаченої позивачем відповідачу суми страхового відшкодування /а.с.13/. Однак, у відповідності до ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як роз`яснено Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», на вимоги, що випливають із договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Таким чином, оскільки подія ДТП, яка є страховим випадком, сталася 30 квітня 2009 року, саме з цієї дати необхідно відраховувати строк початку перебігу позовної давності до вимог про відшкодування в порядку суброгації виплаченого страхового відшкодування. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 13 листопада 2014 року /а.с.17/, доказів зупинення або зміни строку суду не надано, позивач заявив про застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин - строк позовної давності за даним позовом є таким, що сплив, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на положення ст.267 ЦК України. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed