Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У лютому 2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - Товариство) звернулось з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (поданої, зважаючи на ухвалу від 29.04.2014 р. (т. 1, а. с. 163)) (т. 2, а. с. 37), просило звернути стягнення на предмет іпотеки - приватний одноповерховий житловий будинок загальною площею 49,3 кв. м за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 30 від 06.03.2006 р., яка станом на 30.06.2013 р. становить 22 735,36 грн., а саме: за кредитом - 19 122,98 грн., за відсотками - 3 218,96 грн., з пені - 393,42 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. [PERSON] та її представник проти позову заперечили, посилаючись на те, що окремі документи, надані Товариством як докази, викликають сумніви у їх достовірності, Товариство не довело, що до нього перейшло право вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Банк) до [PERSON] за кредитним договором № 30 від 06.03.2006 р., а якщо і перейшло - то у якому саме розмірі, договір відступлення права вимоги від 17.12.2012 р., укладений між Банком та Товариством, є договором факторингу, а відтак за ним можуть передаватись лише грошові, а не іпотечні зобов'язання, розмір заборгованості, в рахунок погашення якої Товариством просить звернути стягнення на предмет іпотеки, є значно меншим від вартості предмету іпотеки. Крім того, [PERSON] та її представник просили застосувати позовну давність до вимоги про стягнення тіла кредиту (т. 2, а. с. 42 - 43). Судом з'ясовано, що між Банком та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір про іпотечний кредит № 30 від 06.03.2006 р. (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк, зокрема, надає Позичальнику кредиту у розмірі 35 000,00 грн. на умовах, передбачених цим Договором, за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 25% річних, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 04.03.2016 р., погашення кредиту та процентів за ним здійснюється Позичальником щомісячно, кредит погашається у відповідності до графіку (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною Договору (пункти 2.1 - 2.4 Договору) (т. 1, а. с. 26 - 33). На виконання Кредитного договору [PERSON] отримала від Банку 35 000,00 грн., що нею не заперечується та випливає зі змісту заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.07.2008 р. у справі № 2-1553/08 (т. 1, а. с. 171). Між Банком (Іпотекодержатель), [PERSON] (Іпотекодавець) та [PERSON] (Позичальник) 06.03.2006 р. було укладено іпотечний договір № 30 (далі - Іпотечний договір), згідно з умовами якого цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору, предметом іпотеки є приватний одноповерховий житловий будинок загальною площею 49,3 кв. м за адресою: [ADDRESS]. Іпотекодержатель має право задовольняти свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, при повному або частковому неповерненні Позичальником у встановлені Кредитним договором строки сум кредиту, при несплаті або частковій несплаті передбачені Кредитним договором строки сум процентів (т. 1, а. с. 32 - 40). Між Банком (Первісний Кредитор) та Товариством (Новий Кредитор) 17.12.2012 р. було укладено договір відступлення права вимоги (далі - Договір відступлення), умовами якого передбачалось, що на умовах, встановлених цим договором, Первісний Кредитор передає (відступає), а Новий Кредитор приймає Кредитний Портфель. Внаслідок передачі (відступлення) Кредитного Портфеля за цим Договором Новий Кредитор набуває усіх Прав Вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами та Договорами Забезпечення, включно з правом вимагати від Позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язаннями Позичальників на заставлене майно, та іншими Правами Вимоги за Кредитними Договорами та Договорами Забезпечення (т. 1, а. с. 17 - 27, т. 2, а. с. 2 - 23). Між Банком (Цедент) та Товариством (Цесіонарій) 17.12.2012 р. було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення (далі - Договір про передачу), умовами якого встановлювалось, що у зв'язку з відступленням Кредитного портфелю за Договором відступлення Цедент, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає Цесіонарію Права, що передаються, та зобов'язується передати Цесіонарію Договори забезпечення, а Цесіонарій приймає та набуває Права, що передаються, та зобов'язується прийняти Договори забезпечення (т. 1, а. с. 24 - 27, т. 2, а. с. 24 - 30) Частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 та частини першої статті 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Зважаючи на наведене та враховуючи, що ні Кредитним договором, ні Іпотечним договором не встановлювалось необхідності надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов'язанні, суд, беручи до уваги визначення понять "Кредитний Портфель", "Права Вимоги", "Кредитні Договори", "Договори Забезпечення" та "Позичальники", які містяться у Договорі відступлення, а також Витяг з Реєстру позичальників (Додаток № 1) до Договору про відступлення (а. с. т. 1, а. с. 28), сторінки з Реєстру позичальників (Додаток № 1) до Договору про відступлення (т. 1, а. с. 226 - 228), приходить до висновку, що до Товариства на підставі укладеного між ним та Банком Договору відступлення та Договору про передачу перейшло право вимоги Банку до [PERSON] за Кредитним договором, та до [PERSON] і [PERSON] - за Іпотечним договором. [PERSON] помер, його правонаступником (спадкоємцем) є [PERSON], що було встановлено в ухвалі від 29.04.2014 р. на підставі наявних у справі документів (т. 1, а. с. 163). Таким чином, до Товариства перешли права вимоги Банку за Кредитним договором та Іпотечним договором, боржником за якими після смерті [PERSON] є [PERSON]. Суд відхиляє доводи [PERSON] та її представника про те, що окремі документи, надані Товариством як докази, викликають сумніви у їх достовірності, оскільки ними не наведено будь-яких значущих аргументів, з посиланням на докази, на підтвердження цих доводів, при цьому ці документи не містять будь-чого, що викликало б у суду сумніви в їх достовірності. Приховування Товариством окремих пунктів Договору про відступлення, який міститься у т. 1, а. с. 12 - 22, було усунуто Товариством шляхом подання іншої копії цього договору, яка міститься у т. 2, а. с. 2 - 23, у якій таке приховування є мінімальним, та не стосується обставин справи. Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позову Товариства необхідно відмовити з таких підстав. Юридична наука визначає правонаступництво як перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Воно може бути універсальним (повним) або сингулярним (частковим). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше. Це має місце у разі спадкування, об'єднання в одне кількох підприємств, установ, організацій. За сингулярного правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки. Це має місце у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір. Таким чином, Товариство є правонаступником Банку, при цьому правонаступництво є сингулярним (частковим). На підтвердження цього висновку суд додатково зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 р. у справі № 6-122-цс13 зроблено висновок про те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом. Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.07.2008 р. у справі № 2-1553/08 (т. 1, а. с. 171 - 172), яке, як вбачається з заяви від 12.05.2014 р. представника [PERSON] (т. 1, а. с. 170), набрало законної сили, було задоволено позов Банку (в особі філії) та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме -житловий будинок за адресою: [ADDRESS], для задоволення вимог Банку за Кредитним договором та Іпотечним договором. Суд звертає увагу, що у резолютивній частині цього рішення міститься очевидна описка: як вбачається з описової та мотивувальної частин рішення, йдеться про саме про Кредитний договір та Іпотечний договір, тоді як в резолютивній частині помилково вказана інша дата договорів - 18.05.2005 р. Ця описка може бути виправлена в порядку статті 219 Цивільного процесуального кодексу України. Зі змісту зазначеного рішення випливає, що підставами позову було неналежне виконання [PERSON] умов Кредитного договору. Підставами ж позову, який розглядається, є також неналежне виконання [PERSON] Кредитного договору, та укладення між Банком та Товариством Договору відступлення та Договору про передачу, тобто правонаступництво Товариства щодо Банку. Крім того, як вказувалось раніше, [PERSON] є правонаступником (спадкоємцем) [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку, що існує заочне рішення суду, яке набрало законної сили, у справі, сторонами або правонаступниками у якій на даний час є Товариство (правонаступник Банку) та [PERSON] (сторона та правонаступник [PERSON]). Частиною другою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Враховуючи викладене, суд вважає, що Товариство не може з тих самих підстав пред'являти позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - приватний одноповерховий житловий будинок загальною площею 49,3 кв. м за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення її заборгованості за Кредитним договором, тобто позов, який розглядається, у тому у задоволенні такого позову має бути відмовлено. Суд не приймає до уваги інші заперечення проти позову [PERSON] та її представника, оскільки, враховуючи наведені вище обставини та висновки, вони не мають значення для вирішення спору. Між тим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що Товариство як правонаступник Банку щодо Кредитного договору та Іпотечного договору, зважаючи на правовий висновок, наведений у постанові Верховного суду України від 20.11.2013 р. у справі № 6-122-цс13, має право звернутись до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про видачу на виконання заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.07.2008 р. у справі № 2-1553/08 виконавчого листа, а у подальшому - вчинити інші дії, направлені на його виконання.

Outcome: dismissed