Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

18.03.2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь заборгованість за договором позики від 17.02.2011 року у розмірі 2\~541\~312,70 грн., яка складається з: 2\~306\~160,00 грн. сума позики, 230\~616,00 грн. відсотки за користування коштами, 4\~536,70 грн. три відсотки річних, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 17 лютого 2011 року між ним - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позичальник позичив, а позикодавець передав 90 000 доларів США, що на момент укладання договору становило еквівалент 714 753 грн. Позивач вказує, що на підтвердження факту укладення договору позики та передання грошей йому було видано розписку від 17.02.2011 р., яка посвідчує факт отримання у борг грошових коштів у розмірі 90 000 доларів США, що складало еквівалент 714 753 гривні. Грошові кошти, як зазначає позивач, були надані [PERSON] для придбання нежитлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] , із зобов`язанням повернути позику в строк до 17.02.2020 року з виплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 10 % від суми позики. Позивач стверджує, що на момент укладання договору позики, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та в листопаді 2011 року [PERSON] , за кошти, взяті в борг, придбав нежитлові офісні приміщення загальною площею - 83,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрував їх на дружину - [PERSON] . Однак, як вказує позивач, станом на 12 березня 2020року [PERSON] своїх зобов`язань належним чином не виконав, вказану суму позики у визначений договором строк не повернув. З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики (розписки), відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертає, [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Одеси Петренка\~В.С.\~від 20.03.2020\~рокупозовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення боргу\~за договором\~позикибуло залишено без руху. Повідомлено [PERSON] про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено [PERSON] , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Одеси Петренка\~В.С.\~від 31.03.2020\~року було\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні 14.04.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 28.04.2020 року позивач не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, 14.04.2020 року надав до канцелярії суду заяву, в якій, у зв`язку із запровадженням з 12 березня 2020 року на усій території України карантину щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, просив провести розгляд справи за його відсутності. У судове засідання 28.04.2020 року відповідач - [PERSON] не\~з`явився,про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, 14.04.2020 року надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій, у зв`язку із запровадженням з 12 березня 2020 року на усій території України карантину щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, просив провести розгляд справи за його відсутності. Крім того, 14.04.2020 року відповідач - [PERSON] надіслав на електронну адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що він не має об`єктивної можливості повернути грошові кошти позивачу, та вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого та судового засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у підготовче та судове засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до п. 99\~постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату. У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення. Відповідно до п. 116\~розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. З матеріалів справи вбачається, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Неотримання судових повісток відповідачем та повернення їх до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідачів щодо їх належного отримання, тобто є власною волею відповідачів. У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1\~статті 8 ЦПК України\~ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2\~статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не була позбавлена права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача - [PERSON] за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 17 лютого 2011 року відповідач - [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США 00 центів, що складало еквівалент 714\~753,00 грн. по курсу НБУ на дату отримання, на придбання нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , які зобов`язався повернути до 17 лютого 2020 року, з виплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 10 % від суми боргу. Даний факт підтверджується копією розписки, яка наявна в матеріалах справи (а.с.13). Судовим розглядом також встановлено, що на момент укладення договору позики (розписки) відповідач [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти були взяті в борг на придбання нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване за відповідачем - [PERSON] . Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1\~ст. 190 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта\~статті 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 вересня 2016 року у справі №6-539цс16, від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15-ц Відповідно до вимог\~статті 65 СК України\~при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, приймаючи до уваги, що на момент укладення договору позики (розписки) відповідачі були подружжям, суд приходить до висновку, що кошти вони позичали у [PERSON] спільно на спільні сімейні потреби - придбання нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , а тому у них вбачається солідарний обов`язок боржників за вказаним зобов`язанням. Однак, [PERSON] та [PERSON] не виконали взятих на себе зобов`язань за договором позики (розписки), і в установлений термін 17.02.2020 року своє зобов`язання щодо повернення грошей не виконали, у зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст.\~1050\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів повернення суми позики відповідачами, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. При вирішенні питання щодо стягнення грошової суми у гривні, що складає еквівалент у доларах США станом на день ухвалення рішення, суд враховує роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету\~Міністрів України\~від 19\~лютого 1993\~року N\~15-93\~"Про\~систему валютного\~регулювання і\~валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення саме у грошовій одиниці України гривні в еквіваленті іноземної валюти - доларах США, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд не може стягнути борг в іноземній валюті доларах США, при тому, що судовим розглядом встановлено, що грошові кошти передавалися саме у доларах США. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачами не було повернуто у встановлений строк [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у розмірі 90\~000,00 доларів США та відсотки за користування позикою у розмірі 9\~000,00 доларів США, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 2\~306\~160,00грн., що складає еквівалент 90\~000 доларів США 00 центів та відсотків за користування позикою у розмірі 9\~000,00 доларів США, що складає еквівалент 230\~616,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Таким чином,\~позовні вимоги\~ [PERSON] про\~стягнення трьох\~відсотків річних\~за прострочення\~виконання зобов`язання\~в розмірі4\~536,70 грн., також задовольняються судом. Відповідно до\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що ні договором, ні законом не встановлено солідарного обов`язку відповідачів по відшкодуванню судових витрат, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 10\~510,00 грн. в рівних частинах.

Outcome: approved