Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] року помер їх батько. Заповіту батько не складав. Позивачі, діти померлого, являємося спадкоємцями за законом 1 черги спадкування, згідно ст. 1261 ЦКУ. Оскільки їхня сестра [PERSON] відмовилася від своєї частки спадщини на користь співмешканки батька, то відповідачка по справі [PERSON] спадкує після смерті [PERSON], як спадкоємиця четвертої черги спадкування, нарівні з ними. На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок в [ADDRESS]. Присадибна земельна ділянка не приватизована; земельну ділянку загальною площею 5,8700 га, що розташована за адресою Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. У визначений законом термін позивачі та відповідачка - прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. 26 червня 2015 року вони звернулися до Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Але нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] р., оскільки вони не надали для оформлення спадщини правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на земельну ділянку та житловий будинок. Між ними та відповідачкою виник спір з приводу спадщини, відповідачка [PERSON] утримує у себе та не надає оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку їм та державному нотаріусу. З цієї причини вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Їм відомо, що батько [PERSON] 24.03.1978 р. купив житловий будинок в [ADDRESS] у [PERSON]. На підтвердження цього факту вони надають суду копію Договору купівлі-продажу, посвідченого 24 березня 1978 р. секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Куян Н.Г. № 19 та довідку Орджонікідзевської сільської ради № 676 від 26.07.2016 р. про місце знаходження та адресу будинку. Згідно даних архіву КП ДР БТІ архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в [ADDRESS] на ім?я [PERSON] відсутня. Згідно чинного на той час законодавства договір купівлі-продажу підлягав реєстрації у виконкомі Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966 р., яка діяла та той час, передбачала, що будинки розташовані в сільській місцевості не підлягали реєстрації в бюро технічної реєстрації. Факт належності [PERSON] земельної ділянки товарного сільськогосподарського призначення загальною площею 5.8700 га підтверджується повідомленням Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі від 04.06.2015 р. 0-403-05-1476/2-15 про реєстрацію земельної ділянки на ім*я [PERSON] згідно Державного акту Серії [NUMBER] від 26.10.2004 р. Кадастровий номер [NUMBER]. До довідки Управління Держземагенства додається копія державного акту. Спадкове майно успадкували три спадкоємці: позивачі та відповідачка. Відповідно до ст. 1267 ЦКУ частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожний із них успадковує по 1/3 ч. спадкового майна. Просять суд визнати за [PERSON] [INFO], паспорт [NUMBER] виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 24.10.1997 р. ІПН [NUMBER], зареєстрована [ADDRESS] право власності в порядку спадкування за законом, на 1/3 ч. житлового будинку А-1, а-1 прибудову, а - ґанок, Б - сарай, В - погріб з шийкою, № 1-5 споруди, вимощення, що складається з приміщень : 1 коридор пл. 8.9 кв.м.; 2 кухня пл.5.9 кв.м.; З передпокій пл.8.6 кв.м.; 4 житлова кімната пл.8.5 кв.м.; 5 житлова кімната пл.18.1 кв.м. разом загальною площею 50.0 кв.м., житловою 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Визнати за [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Дніпропетровським РВУ МВС України в Дніпропетровській області 09.12.2002 р., ІПН [NUMBER], зареєстрована [ADDRESS] та області право власності в порядку спадкування за законом, на 1/3 ч. житлового будинку А-1, а-1 прибудову, а - ґанок, Б - сарай, В - погріб з шийкою, № 1-5 споруди, вимощення, що складається з приміщень : 1 коридор пл. 8.9 кв.м.; 2 кухня пл.5.9 кв.м.; З передпокій пл.8.6 кв.м.; 4 житлова кімната пл.8.5 кв.м.; 5 житлова кімната пл. 18.1 кв.м. разом загальною площею 50.0 кв.м., житловою 26.6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] р. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 ч. земельної ділянки, загальною площею 5.8700 га за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району та області цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну померлому [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER] від 26.10.2004 р., кадастровий номер [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 ч. земельної ділянки, загальною площею 5.8700 га за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району та області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну померлому [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER] від 26.10.2004 р., кадастровий номер [NUMBER]. У судове засідання позивачі не з'явилася, але до його початку надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] актовий запис про смерть №18 від 10.11.2014 року. Родинні відносини між позивачами та [PERSON] підтверджуються наступними доказами: копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 07.03.1973 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 06.10.1990 року; копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.03.1986 року. Після його смерті відкрилася спадщина на: житловий будинок в [ADDRESS]. Присадибна земельна ділянка не приватизована; земельну ділянку загальною площею 5,8700 га, що розташована за адресою Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. В матеріалах справи є копія дублікату договору купівлі-продажу від 24 березня 1978 року з якого вбачається, що [PERSON] придбав належний [PERSON] будинок, що знаходиться в [ADDRESS], договір посвідчений виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 24.03.1978 року та зареєстровано в реєстрі за №18. Згідно інформації наданої Комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» вих..№531 від 26.05.2015 року, вбачається, що згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року, за адресою: [ADDRESS], архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім*я [PERSON] - відсутня. Суд зазначає, що станом на момент придбання житлового будинку - у 1978 році, виникнення права власності на житлові будинки та державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25.12.1974 р. «Про державний нотаріат», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 р. за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 р. № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності на житлові будинки, споруди, може підтверджуватись, разом з записами у погосподарських книгах, і іншими в сукупності доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності на житловий будок, розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] набув право власності на зазначений житловий будинок, оскільки будинок було придбано до набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1978 року посвідченого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно повідомлення Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі від 04.06.2015 р. 0-403-0.5-1476/2-15 вбачається, що відповідно до відомостей, які містяться в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі на ім*я [PERSON] зареєстрована земельна ділянка загальною площею 5,8700 га, що розташована за адресою: Орджонікідзевська сільська рада Дніпропетровський район Дніпропетровська область, Державний акт серія [NUMBER] від 26.10.2004 р., реєстраційний номер [NUMBER], виданий на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 30.09.2004 року №717-р, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - [NUMBER]. В матеріалах справи є також копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 26.10.2004 р. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли, про що свідчать відповідні заяви. В матеріалах справи є заява від 24.03.2015 року [PERSON], [INFO], яка є донькою спадкодавця та від належної їй частини спадщини за законом, після смерті [PERSON], відмовилася на користь його цивільної дружини [PERSON]. В матеріалах справи є постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2015 року, з якої вбачається, що [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідність до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Отже, після смерті [PERSON] є три спадкоємці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], частини яких є рівними, тобто по 1/3 частині спадкового майна. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Отже, права позивачів як спадкоємців підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16 ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно. Суд вважає можливим визнати за [PERSON], [PERSON] право власності по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та по 1/3 частині земельної ділянки після смерті [PERSON], оскільки визнання права власності на дане майно за позивачем не порушуватиме права та інтереси інших осіб, крім того відповідачем позовні вимоги визнані, а згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved