Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 грудня 2012 року між їх матір'ю - [PERSON], [PERSON] та ТзОВ «Кристал-Інвест-Україна» було укладено договір поділу нежитлових приміщень, що знаходяться у спільній частковій власності, розташованих за адресою: [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. за реєстровим № 2598. Відповідно до умов даного договору матері було виділено 30/100 часток у праві власності на вищевказані нежитлові приміщення. У п. 4 договору було визначено, що з моменту укладення цього договору право спільної часткової власності сторін на нежитлові приміщення, які є предметом даного договору, припиняється і за кожною стороною реєструється право власності на окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна за результатами поділу. З метою реєстрації права власності на підставі вищевказаного договору [PERSON] звернулась з заявою в Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції, 28.01.2013 року Реєстраційною службою було надано витяг № 471837 про реєстрацію за [PERSON] права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення розташованих за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]). Однак при реєстрації права власності реєстраційною службою було допущено помилку: замість зареєструвати дані приміщення як окремий об'єкт нерухомого майна, реєстратор зареєструвала право власності [PERSON] на 30/100 часток у праві власності на вищевказані нежитлові приміщення. 24.06.2014 року [PERSON] уклала договір дарування 30/100 часток даних нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. за реєстровим № 785, подарувавши по ? частці позивачам [PERSON] та [PERSON]. Відповідно, внаслідок помилки, допущеної при первинній реєстрації 28.01.2013 року реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції нотаріус, яка відповідно до п. 2 ч. 1 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV) є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зареєструвала за кожним з нас право власності на дані нежитлові приміщення по 3/20 частки. Дану помилку, допущену при реєстрації у визначенні часток, ними було виявлено лише у лютому 2018 року. Після виявлення помилки у витягах про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно нами було скеровано заяву від 01.03.2018 року в Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції про внесення змін у записи про право власності на вищевказане нерухоме майно, а саме змінити розмір часток у праві власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] з 3/20 на 1/2. Однак, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції прийняла рішення № 3964880 від 02.03.2018 року про відмову у внесення змін у запис про право власності на нерухоме майно, оскільки після державної реєстрації права власності за [PERSON] 30/100 частин нежитлових приміщень було проведено відповідні нотаріальні дії, а саме - укладено договір дарування зазначених нежитлових приміщень. До приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Загвойської Н.І., яка посвідчувала договір дарування нежитлових приміщень, вони не мали змоги звернутись із заявою про виправлення помилки, оскільки така припинила свою діяльність у зв'язку зі смертю. Тому змушені звернутися до суду з вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію Та визнання за ними права власності на належну їм частку. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, подав до суду письмові пояснення на позов, просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника. Суд,заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, вважає,що позов слід задовольнити з наступних підстав. 18.04.20112 року між ТзОВ "КРИСТАЛ-ІНВЕСТ" та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS], загальною площею 412,9 кв.м., що становить 30/100 часток нежитлових приміщень загальною площею 1362,3 кв.м., які знаходяться в будівлі, позначеній за планом літерою "А-3". Даний факт також стверджується витягом з державного реєстру від 25.04.2012 року, згідно якого [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 30/100 частки нежитлових приміщень по [ADDRESS]. 08.12.2012 року між ТзОВ "КРИСТАЛ-ІНВЕСТ", [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поділу нежитлових приміщень, що знаходяться у спільній частковій власності. Згідно п. 4 договору було визначено, що з моменту укладення цього договору право спільної часткової власності сторін на нежитлові приміщення, які є предметом даного договору, припиняється і за кожною стороною реєструється право власності на окремий виділений в натурі об'єкт нерухомого майна за результатами поділу. Крім того в зазначеному договорі вказано, що [PERSON] на праві власності належить 30/100 частки, що складає 412,9 кв.м. (а.с.8) В подальшому [PERSON] на підставі договору дарування від 24.06.2014 року подарувала своїм синам [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному належну їй на праві власності частку нежитлових приміщень в [ADDRESS].(а.с.6-7). На підставі даного договору були внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Загвойською Н.І. - 24.06.2014 року, підставою внесення відомостей в реєстрі зазначено - договір дарування 30/100 часток нежитлових приміщень, однак розмір частки кожного із обдарованих, тобто позивачів був зазначений 3/20, що в ідеалі складає, значно більшу площу нежитлових приміщень, яка фактично позивачам не належить. (а.с. 9-10). З оглянутих матеріалів, суд може дійти висновку, що при реєстрації права власності, відбулась технічна помилка, яка позбавляє позивачів права розпоряджатися своєю власністю. Згідно з п.3 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує прав. Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, і виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.2 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Частиною 1 статті 26 Закону визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб'єкта управління об'єктами державної власності, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого право набувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Згідно ст. ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності є обґрунтованими та законними, та є вибраним ними способом захисту свого права.

Outcome: approved