Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточненої позовної заяви, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором № 11337361000 від 22.04.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 28541,78 доларів США та пені у розмірі 6678,74 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", встановивши початкову ціну визначену в п. 1.2. Договору іпотеки №83788 від 22 квітня 2008 року у розмірі 705063,00 грн., в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 22.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11337361000, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 36000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 181800,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору та відповідач [PERSON] зобов'язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі, у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту не пізніше 23 квітня 2018 року та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 14,00 % річних, але не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], повідомлені про дату та час розгляду справи не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], укладено Договір про надання споживчого кредиту №11337361000, за умовами п. 1.1. якого Банк надав відповідачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 36000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 181800,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, та відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі, у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору не пізніше 23 квітня 2018 року та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 14,00 % річних відповідно до п.п. 1.2.2., 1.3.1. даного Договору (а.с. 17-26). Відповідно Додаткової угоди №1 від 04.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №11337361000 від 22.04.2008 року сторони дійшли згоди, що позичальник з дати підписання Додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу в розмірі 435,00 доларів США 04 числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж (а.с. 27-28). Відповідно Додаткової угоди №2 від 04.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11337361000 від 22.04.2008 року сторони домовилися, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 22.04.2025 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору (а.с. 29). Відповідно Додаткової угоди №3 від 22.05.2012 року до Договору про надання споживчого кредиту №11337361000 від 04.02.2009 року сторони домовилися змінити Додаток №1 до Договору, а саме викласти п. 1.3.4. Договору в наступній редакції, зазначивши, що строк сплати процентів буде відбуватися з 01 по 15 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (а.с. 30). Відповідно Додаткової угоди №4 від 24.03.2014 року до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11337361000 від 04.02.2009 року сторони домовилися змінити Додаток №1 до Договору "Про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу", а саме викласти п. 1.3.4. Договору в наступній редакції, зазначивши, що строк сплати процентів буде відбуватися з 01 по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (а.с. 31). Відповідно Додаткової угоди №5 від 04.04.2014 року до Договору про надання споживчого кредиту №11337361000 від 22.04.2008 року сторони домовилися, що позичальник з дати підписання Додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу в розмірі 435,00 доларів США 20 числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж (а.с. 32). Для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №11337361000 від 22.04.2008 року 22.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], було укладено Договір поруки №199343, за умовами п. 1.4. якого відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с. 33-34). Відповідно Додаткової угоди №1 від 04.02.2009 року до Договору поруки №199343 від 22.04.2008 року [PERSON] надав свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується Договором, а саме кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 22 квітня 2025 року, якщо інший термін не буде встановлений згідно умов Кредитного договору (а.с. 35). 22.04.2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним Кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 83788, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1753, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] було передано в іпотеку Банку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлофонду Деснянської районної у м. Києві держадміністрації від 16.08.205 року, згідно з розпорядженням (наказом) №1207 від 16.08.2005 року та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та прав реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 22 серпня 2005 року та записано в реєстраційну книгу за №1932, ринкова вартість предмету іпотеки, згідно Звіту суб'єкта оціночної діяльності, становить 705063,00 грн.(а.с. 36-40). Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] направлялися вимоги про погашення простроченої заборгованості, які були залишені без задоволення, що підтверджується списком рекомендованих відправлень та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 41-57). [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 28541,78 доларів США та пені у розмірі 6678,74 грн., з яких: 27772,20 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1407,64 доларів США за строк з 20.08.2014 року по 07.07.2015 року; 769,58 доларів США - заборгованість за процентами за строк з 20.03.2015 року по 22.06.2015 року; 5937,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 22.08.2014 року по 07.07.2015 року; 741,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 22.12.2014 року по 07.07.2015 року, що підтверджується Довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом станом на 07.07.2015 року (а.с. 58-73). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли солідарні зобов'язання, забезпечені договором поруки та іпотекою, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а відповідач зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідачі їх належним чином не виконали. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS], судом отримані (а.с. 87-89). Вивчивши пояснення сторін, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з таких підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кодексом також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом частини 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Враховуючи наведені норми, актами цивільного законодавства України сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Частиною 6 ст. З Закону «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно з п. 3, 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судом встановлено, що нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника) за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті (долар США), нерухоме житлове майно: квартира [ADDRESS], використовується як місце постійного проживання позичальника та іпотекодавця, доказів щодо наявності у відповідачів у власності іншого нерухомого майна, суду не надано. Суд дійшов висновку, що майно відповідачів підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки саме нормами даного Закону встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved