Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до приватного нотаріуса Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Ухвалами суду від 12.11.2014 року було замінено відповідача на [PERSON], приватного нотаріуса залучено до участі у справі в якості третьої особи на строні відповідача без самостійних вимог. Позивачі, з урахуванням змін до позовної заяви, поданих в порядку ст. 31 ЦПК України, посилаються на те, що 01 вересня 2013 року помер їх рідний батько - [PERSON]. На момент смерті [PERSON], його рідний син [PERSON] проживав разом з ним однією сім'єю та є володільцем ? частини спірного будинковолодіння. [PERSON] був особою пенсійного віку та страждав на ряд хронічних хвороб, в тому числі і психічних, а тому потребував постійної опіки та піклування, що ними як дітьми покійного і надавалося останньому. Після смерті батька, поховання та поминальний обід проводили безпосередньо син [PERSON] та донька [PERSON] (в дівочестві [PERSON]) [PERSON] за власний рахунок. Позивачем [PERSON] було подано заяву на ім'я приватного нотаріуса Гощанського нотаріального округу [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст.ст. 1261, 1268 Цивільного кодексу України. Згодом за повідомленням приватного нотаріуса [PERSON] вони дізналися про те, що є заповіт на іншу особу, який начебто уклав покійний [PERSON] на імя [PERSON], яка зареєстрована в [INFO]. В період спільного проживання однією сімєю із батьком останній жодного разу не обмовився про зміну своєї волі. А тому вважають, що оспорюваний заповіт посвідчений нотаріусом [PERSON], є недійсним. Позивачі, посилаючись на ст.ст. 1257, ч.1 ст. 225 ЦК України, вважають, що волевиявлення покійного [PERSON], щодо укладення спірного заповіту, посвідченого нотаріусом [PERSON], не було. Останній постійно знаходився під піклуванням позивачів, тому їм невідомо, коли і в якій спосіб даний заповіт міг з'явитися та оспорюють його дійсність, оскільки він суперечить волі покійного. Позивачі просять визнати недійсним заповіт [PERSON] (спадкова справа №55534223), посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON]. В запереченні проти позову відповідачка [PERSON] заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими, заповідальне розпорядження [PERSON], засвідчене 4 липня 2013 року приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. Згідно зі змістом заповідального розпорядження, заповідач не випадково позбавив права на спадкування свого сина [PERSON], а також свою дочку [PERSON], свідомо призначивши її як свою дружину своїм спадкоємцем на випадок своєї смерті, на що є ряд обєктивних причин. Відповідачка посилаючись на ст. 1235 ч.ч. 1,2 ЦК України, вказує, що у заяві невірно зазначено, що після смерті спадкодавця поховання, поминальний обід проводили безпосередньо син [PERSON] та дочка [PERSON] за власний рахунок, що суперечить дійсності та фактичним обставинам і може бути підтверджено поясненнями свідків. Заповідач призначив її своїм спадкоємцем, враховуючи їх тривале спільне подружнє життя, а саме з 04.12.1990 року. Коли позивачі дізналися про хворобу її покійного чоловіка, вирішили позбавити її у майбутньому спадщини, підмовивши спадкодавця розлучитися з нею, в результаті чого 22.03.2013 р. між ними шлюб було розірвано і вона вимушена була їхати жити до своїх дітей в м.Київ. Через короткий проміжок часу, спадкодавець зрозумів, що залишений своїми дітьми напризволяще, які відмовилися допомагати йому в тяжку хвилину, знаючи про його хворобу і те що він постійно потребував турботи, перебуваючи в лікарні, його ніхто не відвідував, в нього не було можливості замінити брудний одяг на чистий. Був позбавлений можливості придбати необхідні ліки та інші речі. Після чого зробив висновки, що крім своєї дружини він нікому не був потрібний і вирішив попросити в неї пробачення та просив повернутися до нього. Так, 04.07.2013 року між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] було в черговий раз укладено шлюб. Вона до самої смерті належним чином опікувалася своїм чоловіком, який помер 01.09.2013 р., що можуть підтвердити свідки. Коли заповідач був пенсійного віку з діагнозом рак прямої кишки та потребував будь-якої допомоги від свого сина, позивач, будучи повнолітнім, працездатним, матеріально забезпеченою людиною, свідомо і тривалий час зневажливо ставився до особистого життя заповідача, не цікавився станом його здоров'я, не поважав свого батька, не дбав про нього, не чинив своєму батькові ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки. Для неї до останньої хвилини свого життя заповідач був доброю, порядною, прямою, чесною, справедливою людиною. Фактичні дані щодо відносин між заповідачем і його сином та дочкою, а також її з померлим відносини, волевиявлення заповідача, яке було вільним та відповідало його внутрішній волі щодо призначення її - його дружини, своїм спадкоємцем, а також інших фактичних даних, зокрема, що на час посвідчення заповіту можуть підтвердити свідки. Щодо заперечень проти тверджень позивача, що в момент підписання та посвідчення заповіту заповідач не розумів значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, відповідачка посилається на ст. 44 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої обов'язком нотаріуса є перевірити, чи розуміє особа в момент підписання угоди, в тому числі, заповіт, значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вилинути на його здатність розуміти свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат" (Крім водійського посвідчення, паспорта моряка, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою (Стаття 44 в редакції Закону № 614-VI від 01.10.2008). У заповіті, крім власноручного підпису і власноручного напису свого прізвища, імені та по-батькові, міститься також власноручний напис заповідача, що: "Цей заповіт мною особисто прочитаний. З моїх слів записано нотаріусом вірно», - враховуючи рукописний текст (почерк) заповідача в заповіті, а також порівнявши інші зразки почерку заповідача, можна встановити, що особа, яка здійснила підпис та написи в заповіті, не перебувала у незвичайному стані. Немає сумнівів, що спадкодавець в момент складання заповіту усвідомлював значення своїх дій щодо призначення своїм наступником її - [PERSON], а також міг керувати цими діями, окрім цього, волевиявлення заповідача про позбавлення права на спадкування свого сина [PERSON] і свою дочку [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі. Позов позивачів є ніщо іншим, як зловживання правом, а тому просить відмовити повністю [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В запереченні проти позову приватний нотаріус [PERSON] вказує на неможливість притягнення нотаріуса як відповідача у даній справі, оскільки нотаріус є публічною особою, відсутня процесуальна заінтересованість у предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Ухвалами суду від 12.11.2014 року замінено відповідача належним відповідачем та залучено приватного нотаріуса до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог. В судовому засіданні позивачі та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених у ньому з урахуванням змін до позовної заяви, просять його задовольнити. В судовому засіданні відповідачка та її представник вважають позов необґрунтованим з підстав, викладених у запереченні, просять відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Суду показала, що дійсно [PERSON] звернувся до неї з приводу складання та посвідчення заповіту. Вона спілкувалася з ним з цього приводу, запитувала, на кого саме хоче [PERSON] скласти заповіт, чи є у нього спадкоємці за законом, діти чи інші особи, які мають право на обовязкову частку спадщини, розяснила положення законодавства, суть, значення та наслідки складання заповіту. [PERSON] при розмові вів себе нормально, адекватно, повністю розумів розмову та відповідав на всі запитання, які вона ставила. У неї не виникло жодного сумніву щодо дієздатності особи [PERSON] чи перебування його в такому стані, що він не розумів, що відбувається. Навпаки, він чітко та послідовно сказав, що саме хоче заповісти і кому, сам перечитав вголос заповіт та особисто його підписав. За декілька днів приблизно за 3-5 днів він сам приходив до неї на консультацію з приводу заповіту, в день складання та посвідчення заповіту він також приходив сам. [PERSON] особисто подав заяву до неї, вона звернула увагу, що в той день [PERSON] одружився, оскільки в документах, які він мав при собі, вона помітила свідоцтво про укладення шлюбу того ж дня, вона його привітала, а [PERSON] подякував та повідомив, що хоче зробити дружині подарунок скласти на неї заповіт. На її запитання щодо дітей [PERSON] повідомив, що діти дорослі, з сином вони вирішили питання щодо його частини будинку, [PERSON] особисто сказав: «[PERSON] з сином розібралися по будинку, він свою частку отримав, а свою я хочу заповісти дружині». Всіх правовстановлюючих документів він нотаріусу не показував. Особа, на користь якої складено заповіт [PERSON] до неї на консультації не зверталася. Жодних сумнівів щодо стану [PERSON] у неї при складанні та посвідченні заповіту не виникало, вона не помітила ніяких відхилень, він чітко викладав, що саме хоче зробити, позитивно відзивався про дружину, чітко відповідав на всі запитання. За час її практики як нотаріуса жодного заповіту, які вона посвідчувала, не оскаржувалося, це перший випадок. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України [PERSON] суду показав, що коли його батько почав хворіти, приблизно з квітня 2013 року вживав сильнодіючі наркотичні препарати. Тоді ж уклав заповіт. Про заповіт його сімя та він нічого не знали, хоча постійно спілкувалися, допомагали по господарству. За 6 місяців перед його смертю швидка допомога до нього приїжджала всього 3 рази. Відповідачка від нього поїхала 21.11.2012 року, коли вона та батько посварилися, батько звернувся до суду зняти з реєстрації з будинку його дочок, потім подав заяву про розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано в грудні 2012 року. Коли відповідачка з будинку забирала речі, викликали міліцію, була сварка. Які речі вивозила відповідачка, точно не знає, все було замотане, міліція відмовилася приймати його заяву. В суд по справі про розірвання шлюбу батько сам ходив, підтримував заяву. У нього з батьком були нормальні відносини до квітня 2013 року. Потім, коли приїхала відповідачка і вони знову почали разом проживати, він з батьком почав рідше спілкуватися, однак батько нічого не повідомляв, що знову хоче одружитися і скласти заповіт. При цьому приблизно з квітня-травня місяця батько через сильні болі почав вживати сильнодіючі препарати, які він та відповідачка отримували в лікарні, назву не знає, препарати надавали у вигляді рідини вже у готовому шприці. Отримував як він, так і відповідачка та давали батьку. В той же час, коли приїхала відповідачка та повернулася до батька, відношення у спілкуванні з батьком змінилося, змінилася його поведінка, неприязнь та небажання спілкуватися з дітьми. Відносини батька з відповідачкою погіршилися приблизно з 2010 року, коли батько захворів, батько скаржився, що відповідачка його обманює, він їй перестав довіряти. Йому невідомо, чи перебував батько на обліку у лікаря психіатра чи нарколога. На час настання цих подій він був безробітний, їздив на заробітки по будівництву на 2-3 тижні, потім приблизно місяць вдома. Письмового підтвердження, що тільки він піклувався про батька, немає. Поховання батька здійснював він разом з сестрою та відповідачкою, кожен оплачував своїх гостей він з сестрою 8 чоловік, відповідачка всього замовляла на 50 чоловік. Прибудову до будинку робив він за власні кошти, розмови з батьком щодо розпорядження його майном після смерті не було. Допитана в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України [PERSON] суду показала, що вона періодично приїжджала до батька та брата, приблизно 1 раз на 3 місяці. Коли в 2010 році батько захворів, вона навідувала його в лікарні, частково оплачувала лікування. За життя батько часто говорив, що майно хоче залишити дітям та онукам. Коли захворів, у батька з відповідачем були сварки, він часто скаржився для неї, що відповідачка погано з ним поводиться, тому він подав на розлучення, в судовому порядку вони розлучилися, він також зняв з реєстрації її дочку, відповідачка забрала речі та виїхала жити в м. Київ до дочки. В лікарню навідувалися вона та брат зі своїми дітьми, також провідувала відповідачка. Коли в 2013 році відповідачка повернулася жити до батька, батько почав рідко спілкуватися з рідними. Рідних батько не повідомляв, що знову хоче одружитися та скласти заповіт, яким заповісти все майно для відповідачки. Відповідачка була проти, щоб брат частину будинку оформляв на себе. Також він ображався на дочок відповідачки, казав, що вони його обзивали та ображали. Відповідачка в останні місяці життя батька не давала спілкуватися з ним, забирала телефони. З батьком вона не проживала з 7 класу, Коли батько був хворий, переважно з ним перебував брат [PERSON] З відповідачкою батько перебував у шлюбі приблизно 23 роки. Батька провідували в лікарні брат, його дружина та син. З 21.11.2012 року по квітень-травень 2013 року відповідачка разом з ним не проживала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України [PERSON] суду показала, що у покійного [PERSON] вона була четверта дружина. Коли у 1990 році вона прийшла жити до [PERSON], в неї вже було двоє дітей. Діти на даний час дорослі, живуть своїм життям. Діти були проти, щоб він з нею жив. Вона розлучилася з першим чоловіком, з яким прожила 14 років. Коли у них виник конфлікт у листопаді 2012 року, коли [PERSON] сказав, що хоче з нею розлучитися, вона була у важкому стані, приїхали її діти, щоб забрати її в м. Київ, вона взяла з собою постіль, одяг, посуд, а також забрала зерно, яке отримала на роботі. Дочка їй завжди допомагала, давала гроші, в тому числі на операцію, ремонти. Вона та діти знали про заповіт. [PERSON] їй повідомив, що коли вони повторно уклали шлюб, він після того пішов до нотаріуса та склав на неї заповіт. [PERSON] після їх розлучення в квітні 2013 року їй зателефонував, попросив вибачення, просив повернутися до нього. Вона приїхала в смт. Гоща та пішла в лікарню. [PERSON] був в тяжкому стані, не доглянутий. Вона його обмила, принесла нову одежу, переодягла. Пару днів, поки [PERSON] був у лікарні, вона жила у знайомих, тому що боялася йти в будинок, оскільки сімя [PERSON] їй погрожувала. Меблі та речі в будинок купували обоє як сімя, її дочка допомагала, платила за неї кредити. Шлюб між нею та [PERSON] було розірвано заочним рішенням суду від 22.03.2013 року. 21.11.2012 року вона забрала речі та жила у дочки в м. Києві. 20.03.2013 року [PERSON] їй телефонував, чи приїде вона на судове засідання про розірвання шлюбу, вона сказала, що ні. З 1990 року перебували у шлюбі, жили нормально. Сварки та непорозуміння виникли, коли з сином [PERSON] почали ділити хату. Після операції приблизно 03.04.2011 року [PERSON] склав заповіт на неї та на сина, в 2011 році тільки на неї, однак вона заперечувала, вказала, що діти мають право на частку. З розлученням вона погодилася, рішення суду про розірвання шлюбу не оскаржувала. Потім 08.03.2013 року їй [PERSON] телефонував, вітав зі святом, на що вона відповіла, щоб їй він більше не телефонував. Приблизно 26-28 березня 2013 року вона знялася з реєстрації в смт. Гоща. Приблизно в середині квітня [PERSON] їй зателефонував, почав просити у неї пробачення, просив повернутися до нього жити разом. Потім перед Пасхою знову телефонував, просив повернутися жити до нього. Вона приїхала на провідну неділю та була у сестри в с. Бабин Гощанського району. Пізніше знову просив вибачення та повернутися до нього, їй стало його шкода і вона вирішила повернутися до [PERSON] Після свята Трійці вона приїхала в смт. Гоща, відвідала [PERSON] в лікарні та вирішила до нього повернутися. Потім він запропонував їй укласти шлюб, повідомив, що у лікарні взяв довідку та хоче з нею одружитися, на що вона погодилася. 04.07.2013 року вони зареєстрували шлюб. Про заповіт вона дізналася пізніше, коли [PERSON] розказав своїй дочці, через що з нею посварився та був засмучений. З середини липня 2013 року відносини у [PERSON] з сином [PERSON] погіршилися, стали напруженими. Коли вона повернулася жити до [PERSON], з якого часу сказати точно не може, йому за рецептом лікаря прописали сильнодіючі обезболюючі медичні препарати, які лікар їй давав у шприцах для інєкцій хворому. Дані препарати вона брала у лікаря кожен день по одному шприцу під розписку, та робила інєкцію на ніч [PERSON], приблизно о 20-21 годині. Також періодично хворому за допомогою сусідки, яка працювала медсестрою, ставили крапельниці з фізрозчином, препаратом «Аспаркам», глюкозою тощо, щоб не допускати інтоксикації організму та підтримувати хворого. Ліки, крім морфіну, який отримувала від лікаря, вона купувала особисто. З червня місяця із-за сильного болю лікар призначив морфін, який вона почала колоти на ніч. 04.07.2013 року [PERSON] сказав їй, що він взяв у лікарні довідку і хоче з нею зареєструвати шлюб, на що вона погодилася. Про те, що [PERSON] потім ходив до нотаріуса, вона не знала, а дізналася значно пізніше. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача [PERSON] вони проживають в добудові до хати покійного батька чоловіка [PERSON], яку будував її чоловік. Їй відомо, що з 2010 року відносини між батьком чоловіка та його дружиною [PERSON] погіршувалися, вони судилися з приводу зняття з реєстрації її дочки, щодо розірвання шлюбу, який і було розірвано. З 21.11.2012 року [PERSON] забрала свої речі та виїхала проживати до дочки в м. Київ. Батько чоловіка [PERSON] просив її сина [PERSON] жити разом з ним, раніше просив жити разом з ним і дочку [PERSON]. Деякий час [PERSON] жив разом з дідом. З приводу розпорядження майном після смерті [PERSON] нікому нічого не повідомляв. Коли почалися у нього сильні болі, пив ліки в таблетках, йому робили уколи. Його поведінка змінилася, став пригнічений, часто роздратований, була приторможена рухливість. Поховання організовувала [PERSON], яка їх з чоловіком відразу і не повідомила про те, що батько помер. Вони оплатили жалобний обід за 9 чоловік, інші [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що позивач є його батьком, померлий [PERSON] був його дідом. Коли дід розлучався, в кінці осені 2012 року приїхала [PERSON] автомобілем, погрузили речі на авто, влаштували сварку, викликали міліцію, забрала речі та поїхала. Дід запропонував йому жити разом з ним, пояснив, що боїться, що вернеться [PERSON] та забере його речі. До квітня 2013 року він періодично ночував у діда, потім їздив на заробітки. У діда не було розмови, що хату він залишить [PERSON], з якою він розлучився, про заповіт дід також нічого не казав. Пояснював йому, що були підозри, що [PERSON] його не догляне, були сварки, між ними виникла недовіра. Коли дід захворів, відносини у них погіршилися. Коли приблизно у квітні 2013 року приїхала [PERSON] та почала жити разом з дідом, його відношення погіршилося, змінилася поведінка, дід говорив, що не хоче його бачити. Коли дід хворів, в лікарні його провідували батько, він, його мати та [PERSON], декілька разів [PERSON] просила його заїхати в лікарню за ліками для діда. Коли дід помер, він був за межами України на заробітках. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дочкою позивача [PERSON] та онукою [PERSON] Дід в кінці 2012 року, коли розлучився зі [PERSON], пропонував їй жити разом з ним, однак вона не погодилася. Коли вона допомагала обробляти городи, ді доглядав її сина, вони нормально з дідом спілкувалися. Подарувати чи заповідати їй хату дід не пропонував. Коли [PERSON] поїхала жити в м. Київ, дід частіше почав з ними спілкуватися, почав цікавитися родиною, разом з ними святкували сімейні свята. Вона відвідувала діда, коли приходила до батьків. Коли дід захворів, його поведінка змінилася, він говорив, що йому мало приділяють уваги. Хоча особливо поведінка діда не змінилася. Коли повернулася [PERSON] до діда, він перестав спілкуватися з родичами, говорив, що не хоче їх бачити. Допитана в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона є невісткою позивача [PERSON] Певний час проживала у свекора, знала, що [PERSON] розлучався тривалий час з дружиною [PERSON], у них виникали сварки та спори. Дід, як розлучився, почав більше спілкуватися з родиною. Про те, що дід хотів майно залишити дружині, вона нічого не знає, сула, що дід хотів залишити хату своїм дітям. Коли дід помирився з [PERSON] та почав з нею проживати, він перестав спілкуватися з родиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є сином позивача [PERSON] З дідом він нормально спілкувався. Коли дід почав проживати сам, більше спілкувався з родиною. Розмов про те, кому після смерті залишить будинок, дід не говорив. Коли [PERSON] повернулася до діда, в нього спілкування з дідом обмежилося, після того, як діду давали ліки, він був пригнічений, змінилася поведінка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона більше 40 років проживає по-сусідству з господарством [PERSON], по вул. Шевченка, 23 в смт. Гоща. Спілкувалися нормально, по-сусідські, подробиці їх особистого сімейного життя їй невідомі. Знає, що [PERSON] після розлучення з першою дружиною жив сам, потім зі співмешканкою, а потім зі [PERSON]. Бачила особисто, як в листопаді 2012 року [PERSON] вибиралася з речами з будинку [PERSON], викликали працівників міліції. Вона перебувала на відстані приблизно 10 метрів від місця події. Потім [PERSON] ходив по сусідах і скаржився, що [PERSON] позабирала всі речі. Коли [PERSON] розлучалися, [PERSON] приходив до неї скаржився на дружину, говорив, що з нею не помириться, вона була свідком по справі про розлучення. Коли [PERSON] повернулася жити до [PERSON] приблизно літом 2013 року, вона їх разом бачила біля приміщення ДРАЦС, вони разом вийшли із приміщення ДРАЦС, [PERSON] пішла по вул. Незалежності наверх в сторону центру, а [PERSON] дуже повільно пішов через парк, вона його наздогнала та запитала, що вони зі [PERSON] робили в ДРАЦС, на що [PERSON] відповів їй в грубій формі, що це не її діло та її не стосується. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає по одній вулиці зі [PERSON], є пенсіонеркою. Вона знає [PERSON], оскільки разом працювали на насіневому заводі, іноді спілкувалася з [PERSON], коли він ходив на рибалку біля її господарства, розповідав їй, що розлучився із дружиною [PERSON], вона вже забрала з будинку всі свої речі. [PERSON] спілкувався з усіма сусідами, від сусідів пізніше дізналася, що вони знову одружилися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є дочкою позивача по справі [PERSON], періодично спілкувалася з усією родиною [PERSON]. Коли відповідачка жила разом зі [PERSON], він до них не заходив та з ними не спілкувався. Коли вона дізналася, що [PERSON] розлучився зі [PERSON], вона з сімєю ходила до нього в гості, в лікарню провідувати діда також ходили. Коли дід помирився зі [PERSON], у [PERSON] змінилося ставлення до їх сімї, перестали спілкуватися. Коли діду почали давати сильнодіючі ліки, він став нервовий, йому було важко ходити, він перестав з ними спілкуватися. Коли знову одружилися дід та [PERSON], почепили замки на ворота. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працювала сестрою-господаркою в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ, проживає [INFO], знає сімю [PERSON]. Їй було відомо, що [PERSON] потрапив в лікарню та його було прооперовано, відвідували вся рідня, і жінка, і діти з онуками. Як їй відомо, жили вони нормально, при дружині він з нею не спілкувався. Вона проживає по-сусідству та входила в комісію селищної ради, коли складали акт, які речі було вивезено у [PERSON] Також вона давала показання як свідок при розлученні [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знаходився зі [PERSON] в лікарні та перебували в одній палаті, приблизно в квітні 2013 року, він лежав у лікарні 3 тижні. Багато розмовляли на різні теми, [PERSON] скаржився на дружину, говорив, що вона позабирала всі його речі, радив йому ніколи не одружуватися. В лікарні [PERSON] провідували діти та онуки. Приблизно через місяць він бачив [PERSON], привітався з ним, однак той нічого не відповів, таке було враження, що його не впізнав та був не в собі. Про хворобу зі [PERSON] вони не говорили. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що перебуває у дружніх стосунках з сімєю [PERSON], періодично з ними спілкувалася. Після операції бачила [PERSON], також бачила його в лікарні. Приблизно в кінці 2012 року він їй повідомив, що вигнав [PERSON] свою дружину та хоче з нею розлучитися. Весною 2013 року, коли вона провідала [PERSON] в лікарні, він просив допомогти йому помиритися з [PERSON], просив, щоб вона зателефонувала для [PERSON] та помирила їх, що він дуже шкодує, що так повівся з дружиною та має надію, що вона його пробачить та повернеться до нього. В лікарні, коли вона його провідувала, він був неохайний, недоглянутий, у важкому стані. Коли [PERSON] помер, майже всі витрати на поховання понесла [PERSON], син [PERSON] заплатив тільки за 7 чоловік на поминальному обіді. Про те, що [PERSON] та [PERSON] знову зареєстрували шлюб, вона дізналася від [PERSON] при спілкуванні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що дуже давно знає сімю [PERSON], з тих пір як вони разом, жили як нормальна сімя, разом вели господарство, разом купували речі, меблі тощо. Вона разом зі [PERSON] працювала у лікарні, підтримують дружні стосунки більше 20 років. Дочка [PERSON] допомагала купувати меблі, допомагала грошима. Як їй розповідав [PERSON], він розлучився із [PERSON] за порадами дітей. Пізніше він їй розповідав, що жалкує, що послухав дітей та розлучився з дружиною. Перший раз після операції [PERSON] провідували діти, онуки та дружина. А [PERSON] весь час доглядала. Як їй відомо, основні кошти на операцію надала дочка [PERSON] Вона провідувала [PERSON] і вдома, він просив у неї пробачення та при ній просив пробачення у [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає [INFO] з 1984 року. Сімю [PERSON] знає давно, оскільки разом працювали в лікарні. На той час [PERSON] жив з першою дружиною, потім розлучився. Пізніше почав проживати з [PERSON] Коли [PERSON] захворів, вона провідувала його в лікарні. Восени 2012 року при спілкуванні з [PERSON] остання скаржилася, що чоловік виганяє з дому, наполягає щоб вона виписалася та з ним розлучилася, говорила, що його діти так на нього вплинули. Весною 2013 року вона зустріла [PERSON] та дізналася, що та повернулася і знову живе разом з чоловіком. Вона періодично приходила до них додому ставила крапельниці реосорбілат для очищення організму від токсинів, глюкозу з аскорбіновою кислотою. Дружина постійно була поруч і його доглядала. [PERSON] при ній просив пробачення у [PERSON] за те, що він так з нею повівся, просив її пробачити. Вона чула, як [PERSON] говорив, що знову хоче зареєструвати шлюб зі [PERSON] та має намір скласти заповіт на дружину. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] Коли їх батьки побудували хату, її брат [PERSON] був в армії. Пізніше брат добудував кімнату та почав проживати з батьками у тій хаті по вул. Шевченка в смт. Гоща. Коли його син почав робити добудову, документи не оформляли, місце реєстрації всіх членів сімї прописували на одну книжку за однією адресою. Брат допомоги від сина [PERSON] не чекав, все робив сам по господарству. Коли брат почав хворіти, вона двічі відвідувала його у лікарні, взнала від брата, що він посварився з дочкою. Коли [PERSON] поїхала до м. Києва, [PERSON] належним чином [PERSON] та його рідні не доглядали, брат їй скаржився на це та просив дати номер мобільного телефона [PERSON], так як хотів з нею помиритися і просити, щоб вона його доглянула. [PERSON] з сином [PERSON] часто сварилися з різних приводів. Перед смертю брат просив, щоб вона приходила до нього, вона три неділі провідувала брата, допомагала [PERSON] доглядати брата. Від брата дізналася, що він знову одружився зі [PERSON] та склав на неї заповіт на будинок. В день смерті вона сиділа біля брата разом зі [PERSON] приблизно до четвертої години ранку. Брат відчував, що помирає, говорив, що де лежить на поховання та де його поховати, просив пробачення у [PERSON] Брат був у здоровому глузді до самої смерті, все памятав та розумів, що відбувається, підтримував розмову. Повторно допитана за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] показала, що поховання [PERSON] здійснювалося не тільки за кошти [PERSON], а [PERSON] сам зібрав кошти на поховання. [PERSON] постійно сварився з дружиною, постійно вживав алкогольні напої. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює завідувачем хірургічного відділення Гощанської ЦРЛ. У нього на лікуванні перебував хворий [PERSON] В 2011 році [PERSON] поступив з підозрою на онкозахворювання, при діагностиці було виявлено пухлину прямої кишки, хворого прооперували, з виведенням прямої кишки, надалі хвороба прогресувала і в 2013 році він помер. Провідувала і доглядала [PERSON] в основному дружина [PERSON], вона купувала йому ліки та отримувала ліки за призначенням. Хворий також перебував на амбулаторному лікуванні. Робили крапельниці з живильними розчинами, кровозамінниками, кололи сильнодіюче знеболювальне, в останні місяці, коли хворому було важко призначили та давали морфіну гідрохлорид 1% в поєднанні з іншим знеболювальним. Хворий, як і переважна більшість онкохворих, в останні місяці хвороби був знервований, перебував у психо-емоційній напруженості відчував певну безпорадність, нервозність, збудження. Однак в поведінці та сприйнятті оточення був нормальний, психічних відхилень чи зривів він не помічав, неадекватної поведінки у [PERSON] він не помічав. Відвідував [PERSON] як лікар також вдома. Після прийняття морфіну у пацієнтів переважно сонливий стан. Починали призначати морфін по 1 ампулі ( 1 куб.см ) в день, на останніх місяцях дозу збільшували, однак точну кількість він не памятає, всі дані є в журналах обліку препарату морфін, які видає працівник ЦРЛ [PERSON] під розписку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді начальника відділу ДРАЦС РС Гощанського РУЮ приблизно 6 років. В липні місяці 2013 року, приблизно 3 числа, до неї на прийом близько 10 години прийшов [PERSON] з приводу реєстрації шлюбу і як швидко можна зареєструвати шлюб. Вона пояснила вимоги сімейного законодавства та порядок реєстрації шлюбу. [PERSON] їй повідомив, що він онкохворий і тому йому необхідно якнайшвидше зареєструвати шлюб. Вона пояснила, які документи необхідно подати, а після обіду [PERSON] приніс паспорти та медичну довідку про стан здоровя, подав заяву. На наступний день 04.07.2013 року приблизно о 13-14 годині [PERSON] прийшов разом зі [PERSON] та зареєстрували шлюб. [PERSON] поводив себе нормально, ознак спяніння помітно не було, адекватно реагував, ставив запитання у нормальній формі та коректно давав відповідь на запитання, будь-яких сумнівів у його психічному стані не виникало. Як він пояснив, хоче якнайшвидше укласти шлюб та узаконити відносини з дружиною, оскільки може померти з дня на день, а вона його доглядає і він хоче їй щось залишити після себе. З приводу заповіту нічого не говорив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні\~\~ встановлено, що 01.09.2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ГЮ № 148879 , видане 26.09.2013 року (а.с.4). [PERSON] згідно лікарського свідоцтва про смерть № 113 від 01.09.2013 року помер вдома в смт. Гоща по причині хвороби рак прямої кишки (а.с.127). Згідно відповіді КЗ «Рівненський обласний онкологічний диспансер» № 102/01-07/15 від 03.02.2015 року, [PERSON] знаходився на диспансерному обліку з січня 2011 року по день смерті з приводу профільного захворювання. В обласному онкологічному диспансері не лікувався. Лікувальні заходи проводилися по місцю проживання, де і знаходяться медичні документи. [PERSON] мав двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] позивачі по справі, родинні стосунки підтверджуються копіями свідоцтв про народження І-ЯК № 436246 від 23.06.1968 року, І-АВ № 262201 від 27.06.1971 року (а.с.5-6). [PERSON] після смерті батька [PERSON], звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак приватними нотаріусом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у звязку з тим, що [PERSON] за життя склав заповіт на все належне йому рухоме і нерухоме майно на користь іншого спадкоємця, який прийняв спадщину відмова нотаріуса № 241/02-14 від 19.06.2014 року (а.с.7-8). Як вбачається з копії спадкової справи № 83/2013 до майна померлого 01.09.2013 року [PERSON], [PERSON] за життя\~\~04.07.2013 року на випадок своєї смерті\~\~зробив таке розпорядження: все його рухоме і нерухоме майно,\~\~де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає своїй дружині [PERSON], [INFO] відповідачці по справі (а.с.75). Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON], підписано [PERSON] у її присутності, його дієздатність нею перевірено. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі, серія та номер бланку ВТЕ 693282, заповідач [PERSON] особисто поставив свій підпис\~\~про одержання нотаріально оформленого документа у згаданому реєстрі (а.с. 75-76). 23.12.2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.69). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 04.12.1990 року, шлюб було зареєстровано відділом ДРАЦС Гощанського районного управління юстиції, актовий запис № 51. [PERSON] 13.12.2012 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, заочним рішенням Гощанського районного суду від 22.03.2013 року шлюб було розірвано матеріали цивільної справи № 1703/2058/2012, які оглянуті і в судовому засіданні. [PERSON] та [PERSON] повторно уклали шлюб 04.07.2013 року свідоцтво про шлюб І-ГЮ № 086281, видане 04.07.2013 року (а.с.80). Згідно довідки про склад сімї від 13.12.2013 року № 1582, склад сімї [PERSON] складається із 9 чоловік : син, невістка, два онука, дружина онука, дві онуки та два правнуки (а.с.81). 17.02.2014 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.90). Згідно ст.1233,\~1234 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. За змістом\~ст. 1257 ЦК України\~заповіт може бути визнано недійсним. Згідно\~ст. 1233 ЦК України\~заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені в\~ст. 203 ЦК України.\~\~Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до\~ст.215 ЦК України\~є підставою для визнання правочину недійсним. У відповідності до\~\~\~\~ч.1\~ст.225 ЦК України\~\~\~\~правочин,\~\~\~\~який\~\~\~\~дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та\~\~\~\~не\~\~\~\~могла керувати ними,\~може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,\~а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до\~ст. 1234 ЦК України\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно з положеннями\~ст.1247 ЦК України\~\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4\~ст.207 ЦК України. Відповідно до ч.2\~\~\~\~\~\~ст.1248 ЦК України\~\~\~\~\~\~нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що заповіт вчинений їх батьком [PERSON] у недієздатному стані, на момент складання заповіту батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок вживання ним медичних препаратів та за станом свого здоровя. Проте таке твердження спростовується наявними у справі доказами, які досліджені судом. В судовому засіданні оглянуто медичну картку хворого № 3685 [PERSON] В амбулаторній карті №30513 на імя [PERSON], наявні два епікризи № 1887, № 2318), згідно яких [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ: з 03.04. по 20-28.04.2011 р. з діагнозом: Сап прямої кишки... Гостра кишкова непрохідність. 03.04.2011р. переніс операцію - серединну лапаротомію, резекцію прямої кишки з виведенням плоскої сигмостоми, дренування черевної порожнини. Після отриманого лікування, зняття швів на 10 день в задовільному стані виписаний додому під нагляд онколога; з 27.04. по 16.05.2011 р., діагноз: Са прямої кишки ТІУ №хМо, клін. група III. Кахексія. Після отриманого стан хворого покращав незначно, виписаний на амбулаторне лікування під нагляд онколога. Єдиний запис в амбулаторній карті датований 30.05.2013 р. - хірург-онколог (на дому): скарги на загальну слабкість, швидку втому, порушений сон. Знаходиться на "Д" обліку в РООД. Вказано, що переніс в 2011 р. операцію, описано обєктивний соматичний стан пацієнта, без вказівок на психічний стан. Діагноз: "Са" прямої кишки. Виписано рецепт на таблетки феназепаму 0,001 N50, призначено по 1т/на ніч. За даними копій титульних сторінок медичних карт стаціонарного хворого [PERSON], наявних в матеріалах справи, вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ з приводу Раку прямої кишки з 03.04. по 28.04.2011 р., з 23.10. по 09.11.2012 р., з 09.04. по 13.05.2013 р., з 27.06. по 18.07.2013 р., з 08.08. по 27.08.2013 р., з 27.08. по 01.09.2013 р. До кожної титульної сторінки додається копія листка призначень наркотичних та психотропних лікарських засобів та виконання цих призначень. Так, в 2011 р. [PERSON] отримував морфін, сібазон, фентаніл, кетамін, за 2012 р. такий листок відсутній; за час лікування з 09.04. по 13.05.2013 р. пять разів отримував інєкцію розчину морфіну 1% 1,0; за час лікування з 08.08. по 27.08.2013 р. та з 27.08. по 01.09.2013 р. отримував щоденно по 1 інєкції розчину морфіну та розчину сібазону. За даними медичної карти №3685 стаціонарного хворого [PERSON], вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ з 27.06. по 18.07.2013 р. Запис за 27.06.2013р.: поступив зі скаргами на загальну слабість, болі в животі із іррадіацією в поперекову область. Болі сильні, кетанов не знімає. Хворіє більше місяця. В травні 2012 р. - резекція прямої кишки з виведенням сигмостоми. Останній місяць відмічає болі в животі - правому підреберї, затруднене відходження калу через сигмостому, похудання. На УЗД - Mts в печінку. Надалі написано обєктивні дані про соматичний стан пацієнта. Для знеболення призначено розчину Морфіну 1% 1,0 в/м двічі - в 12.00 та 21.00 на ніч. 04.07.: стан середньої важкості. Болі знімають кетолонгом+анальгін+димедрол. Колостома функціонує. Перевязка. 07.07.2013р.: стан середньої важкості. Хворий емоційно збуджений, вночі не спав. Для заспокоєння і сну призначено розчину сібазону 2,0 в/м на ніч. 08.07.2013р.: загальний обхід. Стан хворого важкий - турбують болі в животі, емоційно збуджений, була блювота 2 рази, нудота. Діагноз: Са recti. IV ст.Кл.гр. IV. Mts в печінку. Ракова інтоксикація. Дезінтоксикаційна терапія. Для знеболення розчину морфіну в/м + на ніч сібазон 2,0 в/м. …18.07.13 р.: стан важкий. На прохання хворого і родичів виписаний додому на амбулаторне лікування під "Д" нагляд онколога. За даними листків призначень лікарями наркотичних та психотропних лікарських засобів та виконання цих призначень, [PERSON] отримав: 27.06. - інєкцію розчину морфіну 1% 1,0 о 22.00., 28.06. - розчину сібазону 0,5%, о 23.00., 29.06. - розчину сібазону 0,5% 2,0 о 22.00., 2.07. - розчину морфіну 1% 1,0 о 12.00 і 21.00, 7.07. розчину сібазону 0,5% 2,0 о 24.00 год. Епікризи № 1887, 3685, видані хірургічним відділенням Гощанської ЦРЛ, не підтверджують, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій у момент вчинення ним правочину, а саме складення заповіту, а містить лише загальну інформацію про стан його здоров'я. Інформація в епікризі стосується лише того, що [PERSON] звертався до медичного закладу з метою лікування онкологічного захворювання, його було прооперовано, в подальшому йому було призначено лікування, виписаний додому під «Д» нагляд онколога. За даними копії лікарського свідоцтва про смерть №113 від 01.09.2013р., [PERSON] помер від ракової кахексії, зумовленої раком прямої кишки (а.с. 127). З показань свідка [PERSON], який оперував [PERSON], був його лікарем та призначав йому лікування, також вбачається, що психічних відхилень чи зривів у хворого [PERSON] він не помічав, неадекватної поведінки у [PERSON] також не помічав. Дані про те, що [PERSON] будь-коли протягом життя оглядався психіатрами, перебував на обліку, в медичній документації відсутні. Згідно висновку № 353/16 посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 грудня 2016 року, що проводилась на підставі ухвали суду від 07.07.2015 року, даних про те, що [PERSON] страждав будь-яким психічним розладом, умовленим прийомом морфінів, на момент укладення (складання) заповіту, завіреного приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв., немає. [PERSON] не страждав будь-якими психічними розладами, які б позбавляли його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту від 04 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв. Як зазначено у висновку експерта, даних про те, що [PERSON] будь-коли протягом життя оглядався психіатрами, перебував на обліку - немає. За даними наявної медичної документації, підекспертний хворів на рак прямої кишки, з січня 2011 р. перебував з цього приводу на обліку в Обласному онкодиспансері. В квітні 2011 р. лікувався в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ, де переніс операцію з приводу гострої кишкової непрохідності. В подальшому ще неодноразово лікувався стаціонарно в ЦРЛ, в тому числі з 27.06. по 18.07.2013 р. За даними історії хвороби №3685, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ з 27.06. по 18.07.2013 р. При поступленні виказував скарги на загальну слабість, болі в животі із іррадіацією в поперекову область. Згідно записів в щоденниках історії хвороби, у відділенні в період з 27.06. по 28.06. мало місце збудження, порушення сну. Для полегшення стану хворого та зменшення больових відчуттів призначався розчин сібазону, розчин морфіну, відмічалося покращення (вночі спав після сібазону...). Записи від 2 липня та 4 липня 2013 р. не містять жодних даних про наявність у [PERSON] будь-яких психічних порушень. Будь-яких обєктивних даних (записів в медичній документації), вказівок на те, що під час отримання морфіну у [PERSON] виникали побічні дії, в тому числі зі сторони психіки, виникла залежність тощо - немає. Сам факт вживання наркотичних речовин, тим більше медичного призначення, не вказує на наявність у людини психічних порушень і на те, що вона не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], лікар- хірург районної лікарні, дав показання, що [PERSON] був у свідомості, призначені йому знеболюючі засоби, наркотичні анальгетики не могли вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії. Підекспертний був знервований, але його стан не потребував виклику психіатра. Наркотичний анальгетик морфін, який отримував [PERSON] під час перебування в стаціонарі, за даними історії хвороби йому було введено 02.07.2013 р. о 12.00 та 21.00. 3-4 липня 2013 р. наркотичні анальгетики [PERSON] не вводилися, отже не було безпосередньої дії наркотичних засобів на [PERSON] у момент укладення ним заповіту від 04 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що він проводив посмертну судово-психологічну експертизу по справі. При проведенні експертизи використовувалися медична документація, зокрема медичні картки хворого [PERSON], матеріали цивільної справи, та технічний запис судового засідання. При дослідженні всіх даних в сукупності експерт прийшов до даного висновку, жодних психічних відхилень або даних про наявність психічної хвороби у [PERSON] не було встановлено. Медичні препарати, які було призначено [PERSON] є наркотичними анальгетиками, щоб полегшити стан пацієнта, однак, враховуючи кількість та періодичність вживання, вони не могли спричинити порушення чи розлад психіки, крім того, [PERSON] не вживав їх періодично. За дві доби до вчинення правочину [PERSON] не отримував анальгетики, тому в момент вчинення правочину усвідомлював значення дій та міг керувати ними. У [PERSON] не було встановлено психічних розладів, відсутні відомості про перебування [PERSON] на «Д»-обліку у психіатра або нарколога. Покази свідка [PERSON] не мають суттєвого значення та не могли вплинули на висновки експерта в разі їх зміни, оскільки в першу чергу бралися до уваги медична документація, в тому числі призначені медичні препарати для хворого та періодичність їх вживання, участь [PERSON] в судовому засіданні по іншій цивільній справі, покази свідків [PERSON] лікаря, який призначав лікування, [PERSON] завідуючої відділом ДРАЦС, яка спілкувалася з приводу реєстрації шлюбу зі [PERSON], пояснення приватного нотаріуса, яка спілкувалася з [PERSON] з приводу заповіту. При досліджені в сукупності всіх цих даних експерт прийшов до даного висновку, що відображено в його описовій частині. Жодних даних про психічні відхилення або розлади психіки у [PERSON] не встановлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 39 ЦК України\~фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1\~ст. 40 ЦК України\~фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Позивачами не надано суду доказів визнання [PERSON] недієздатним, зокрема на час укладання повторного шлюбу та підписання ним заповіту від 04.07.2013 року. Відповідно до п.п. 1, 2 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: 1. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43\~Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. 2. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Нотаріальна дія по посвідченню заповіту\~\~[PERSON] була вчинена приватним нотаріусом [PERSON], яка ставила запитання [PERSON], протягом певного часу спілкувалася з ним щодо його волевиявлення, при цьому сумнівів у дієздатності [PERSON] у неї не виникало. Покази допитаних в судовому засіданні свідка свідків [PERSON], [PERSON], які не є зацікавленими особами та спілкувалися зі [PERSON] в звязку з виконанням своїх професійних (службових) обовязків, узгоджуються між собою, є чіткими та послідовними, підтверджують той факт, що у [PERSON] не було психічних розладів. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], допитаної повторно за клопотанням сторони позивача 06.02.2017, оскільки сама свідок в судовому засіданні повідомила, що покази в минулому судовому засіданні давала добровільно, з відповідачкою в неї погіршилися відносини з березня 2016 року, вона має похилий вік 79 років, в судовому засіданні зазначила, що на даний час вона особисто бажає, щоб будинок перейшов у власність її племінникам позивачам по справі, а не відповідачці. Покази допитаних в якості свідків позивачів про те, що [PERSON] не бажав укладати повторно шлюб з відповідачкою, не мав наміру складати на неї заповіт на будинок, не розумів значення своїх дій внаслідок вживання наркотичних речовин не беруться до уваги, оскільки вони, будучи сином та дочкою [PERSON] є спадкоємцями за законом, відповідно є зацікавленими\~\~особами. Покази допитаних в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] не бажав укладати повторно шлюб з відповідачкою, постійно сварився з відповідачкою, не мав наміру складати на неї заповіт на будинок, не розумів значення своїх дій внаслідок вживання наркотичних речовин не беруться до уваги, оскільки дані свідки є близькими родичами позивача [PERSON], відповідно є зацікавленими\~\~особами. Крім того, суд враховує ту обставину, що рішенням Гощанського районного суду від 27.06.2013 р. позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності було задоволено, з якого вбачається, що [PERSON] приймав участь в судових засіданнях, які мали місце під час розгляду справи, давав показання, визнав позов сина [PERSON] позивача по справі. Водночас з показів всіх допитаних судом свідків не вбачається, що [PERSON] мав психічні розлади, страждав на будь-які психічні відхилення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України\~ правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України№ 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого\~2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно висновку № 353/16 посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 грудня 2016 року, що проводилась на підставі ухвали суду від 07.07.2015 року, даних про те, що [PERSON] страждав будь-яким психічним розладом, умовленим прийомом морфінів, на момент укладення (складання) заповіту, завіреного приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв., немає. [PERSON] не страждав будь-якими психічними розладами, які б позбавляли його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту від 04 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу [PERSON] 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв. Даний висновок повністю узгоджується з показами допитаних в судовому засіданні свідків, іншими доказами по справі. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що проведеною у справі посмертною судово-психіатричною експертизою зроблено висновок, що [PERSON] не страждав будь-яким психічним розладом, умовленим прийомом морфінів, на момент укладення (складання) заповіту, не страждав будь-якими психічними розладами, які б позбавляли його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту, а тому заповіт не можна визнати недійсним на підставі\~\~ ч. 1 ст. 225 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними доказами ту обставину, що [PERSON] на час складання заповіту мав психічні розлади, в звязку з чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позов задоволенню не підлягає в звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed