Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Згідно позовної заяви, усних пояснень позивача в судовому засіданні, 31 січня 2005 року прокуратурою Хмельницької області стосовно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст.212, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366 КК України. 26.12.2011 року прокуратурою Рівненської області винесено постанову про закриття відносно нього вказаної кримінальної справи у зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені злочинів. Позивач вважає, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного притягнення його як обвинуваченого, незаконного обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно та обшуку, штучного створення доказів, неправильного розслідування прокуратурою Хмельницької області йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 3 000 000 гривень. Моральна шкода полягає у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізації своїх звичок та бажань. Так, за період перебування під слідством і судом, він неодноразово викликався в прокуратуру, управління Служби безпеки України та суд, втративши тим самим звичний спосіб життя. Також було обмежено його право на свободу пересування, він не мав можливості виїхати за межі м.Нетішин без дозволу слідчого та суду у зв'язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. В зв'язку з порушенням кримінальної справи погіршились його відносини з оточуючими людьми, які, вважаючи його злочинцем, перестали з ним спілкуватися. Пред'явлення обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів спричинило йому глибокі моральні страждання, принизило його честь, гідність та ділову репутацію. Крім нього, моральних страждань зазнали і члени його сім'ї, що негативно впливало на його на нормальні та звичні відносини з близькими людьми. Протягом всього часу перебування під слідством і судом на нього здійснювало психологічний тиск керівництво Нетішинського МВ та УМВСУ в Хмельницькій області, змушуючи звільнитися, але він відмовився це зробити. На підставі наведеного, позивач та його представник просили позов задоволити, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3 000 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень та витрати на проведення судово - психологічної експертизи. Представник прокуратури Хмельницької області Косік О.В. позов визнав частково. Зазначив, що позивач за час перебування під слідством і судом не був обмежений в здійсненні нормальних життєвих зв'язків, не були порушенні при цьому його трудові права та право власності. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством та судом, як це передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства і суду" та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". В даному випадку [PERSON] перебував під слідством і судом протягом 82 місяців. Законом України "Про державний бюджет України на 2013 рік" встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1147 гривень. Таким чином, розмір моральної шкоди завданої [PERSON], виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, становить 94054 гривні. Представник Державної казначейської служби України позов не визнала, вказавши, що позивач помилково ототожнює державу з її органом - Державною казначейською службою України, яка лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає зобов'язання держави або державних органів. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтував та не довів, яку саме шкоду завдав йому орган Казначейства, яке його право порушив та в чому полягала протиправність діяння саме цього органу, як відповідача. Вислухавши позивача, його представника, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в двохтисячних роках [PERSON], доти жвавий, розсудливий та спокійний, змінився, перестав спілкуватися, став замкнутий, міг зірватися, було видно, що в нього проблеми. Свідок пояснила, що була присутня при обшуку, який проводився в його житлі, його дружина була цим шокована. На той час його сім'я розпадалася, дружина постійно плакала. Лише в останні роки [PERSON] заспокоївся. Свідок [PERSON] показав, що до 1998 року знав [PERSON] як веселу, жваву, компанійську людину. Після 1998 року його емоційний стан змінився, він відмовлявся спілкуватися, став мовчазним, розповідав, що має проблеми з прокуратурою. Лише після 2011 року [PERSON] став жвавішим, почав цікавитися його сімейними справами. Свідок [PERSON] показав, що працював разом з [PERSON], знає його як життєрадісну, товариську людину. Коли почалися судові справи, це вплинуло на його стосунки в сім'ї, на здоров'я, він постійно був засмучений, змінилося ставлення до нього жителів міста. Йому відомо, що керівництво міського відділу та обласного управління міліції змушувало [PERSON] писати рапорти на звільнення з посади, запитувало про причини ведення слідчих дій. Свідок [PERSON] показав, що працював разом [PERSON] і до порушення кримінальної справи знав його як нормальну, врівноважену людину. Після порушення кримінальної справи в ньому були помітні душевні хвилювання. В той час [PERSON] неодноразово перевіряло керівництво, слідкувало за його поведінкою, що впливало на його роботу. Все це висвітлювалося в засобах масової інформації, у зв'язку з чим деякі громадяни нетактовно висловлювалися в адресу [PERSON], що негативно впливало на його душевний стан. Свідок [PERSON] показав, що знайомий з [PERSON] з 1997 року, характеризує його як тактовну, врівноважену та порядну людину. Після порушення кримінальної справи він став пригнічений, насторожений, був у відчаї, хвилювався за те, як до нього ставляться люди, адже він працівник міліції, а на нього вказують як на злочинця. У 2000 році [PERSON] намагався отримати закордонний паспорт, щоб провідати родичів дружини в Латвії, але йому перешкодили, так як слідчим було надіслано заборону на його виїзд за межі України. Йому відомо, що [PERSON] залякували, примушували давати неправдиві покази, тиснули, щоб він звільнився із займаної посади, однак він відмовився. В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2005 року відносно позивача [PERSON] та інших осіб було порушену кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.212, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366 КК України. 12 березня 2005 року [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.212, ч.2 ст.366 КК України (в редакції 2001 року), ч.2 ст.165 КК України (в редакції 1960 року), а 22.03.2005 року обрано міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд. 06.06.2005 року кримінальну справу з обвинувальним висновком по обвинуваченню [PERSON] та інших осіб направлено для судового розгляду. Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 14.04.2008 року кримінальну справу направлено Острозькому міжрайонному прокурору Рівненської області для організації проведення додаткового розслідування. В подальшому, постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Рівненської області від 26.12.2011 року, вищевказану кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] та інших осіб закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 213 КПК України, тобто, у зв'язку із недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочинів. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи № 619/13-25 від 13.01.2014 року, ведення за участю [PERSON] слідчих дій, порушення відносно нього кримінальної справи, обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та проведення обшуку і накладення арешту на майно спричинило йому страждання (моральну шкоду), рекомендований розмір компенсації якої може становити 1440 мінімальних заробітних плат. Згідно ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. (досудового) слідства, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Порядок відшкодування зазначеної шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (в редакції, що діяла станом на 26.12.2011 року - на час закриття кримінальної справи відносно [PERSON]) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. З огляду на положення ст.23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості. Незаконні дії органів досудового слідства у зв'язку із порушенням кримінальної справи, пред'явленням обвинувачення у вчиненні злочинів, обранням запобіжного заходу, завдали позивачу моральних страждань. Щодо нього відбувалось незаконне кримінальне переслідування, що в свою чергу призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків. Позивач страждав через приниження його честі, ділової репутації працівника органу внутрішніх справ, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Порушенням кримінальної справи відносно позивача було сформовано негативну суспільну оцінку його ділових і професійних якостей при виконанні ним службових обов'язків. Під час застосування до позивача міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд позивач був позбавлений конституційного права громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час. При визначені розміру завданої [PERSON] моральної шкоду суд врахує вищевикладені обставини, тривалість, характер, глибину та обсяг його страждань, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану, а також те, що позивач за час перебуванням під слідством і судом не був обмежений в здійсненні нормальних життєвих зв'язків, не були порушенні при цьому його трудові права та право власності. Також суд враховує, що позивачем не надано достовірних доказів щодо незаконного порушення відносно нього кримінальної справи, обрання міри запобіжного заходу та притягнення як обвинуваченого, а кримінальна справа закрита з підстав недоведеності участі обвинуваченого у вчинені злочинів. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Так, Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" з 01.01.2014 року встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1218 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебував під слідством і судом протягом 82 місяців. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, з врахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, отриманих позивачем, суд вважає, що розмір моральної шкоди завданої [PERSON] за час перебування під слідством і судом необхідно визначити в розмірі 100 000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема, витрати на правову допомогу, витрати пов'язанні із проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, судом встановлено, що позивачем було понесенні витрати на проведення судово-психологічної експертизи в сумі 6120 гривень. Виходячи з пропорційності задоволених вимог сума витрат на проведення судово - психологічної експертизи, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 204 гривні. Крім того, підлягають частковому стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1850 гривень, пропорційно часу затраченому на участь в судових засіданнях, особою, яка надавала правову допомогу, відповідно до вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Сплата позивачем послуг за отримання правової допомоги підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 10 березня 2014 року. Згідно ст.176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Відповідно до п.16, пп.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 14.04.2011 року № 460/2011, казначейство України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі України. Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. На підставі наведеного,

Outcome: approved