Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Лимантепломережа», 29.01.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію в сумі 11032,67 грн. за період з 01.10.2017 року до 01.01.2021 року, інфляційні збитки в сумі 909,39 грн., 3% річних в сумі 687,11 грн. за період з 21.11.2018 по 22.01.2021 року, судові витрати в сумі 227 грн., плату за абонентське обслуговування у сумі 52,84 грн. за період жовтень-листопад 2020 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», основною діяльністю якої є виробництво теплової енергії та надання її споживачам (фізичним та юридичним особам). Оскільки квартира відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, він є споживачем житлово-комунальних послуг. На його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Заборгованість відповідача за період з 01.10.2017 року до 01.01.2021 року становить 11032, 67 грн. Крім того, у відповідача склалася заборгованість за абонентське обслуговування за жовтень і листопад 2020 року, розмір якої встановлено відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Також позивач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України має право вимагати оплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних. Таким чином, оскільки на дату звернення до суду заборгованість відповідачем не сплачена, відповідачем не виконано свої зобов`язання в частині оплати за спожиту теплову енергію, внаслідок чого порушено право позивача. Ухвалою судді від 01.02.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження та справу було призначено до судового розгляду без виклику сторін. 15.02.2021 року до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 15.02.2021 року постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання. 01.03.2021 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, у якій відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що в період з 23.03.2018 року до 10.01.2019 року він був позбавлений можливості користуватися житлом за адресою: [ADDRESS] . Відновлено його право користування вказаним житлом було лише рішенням апеляційного суду, яким задоволено позов [PERSON] про вселення, та подальшим виконавчим провадженням. Отже, відповідач мав можливість користуватися квартирою в періоди: з 30.01.2018 року до 23.03.2018 року та з 10.01.2019 до 01.01.2021 року. За вказані періоди відповідачем сплачено платежі за спожиті послуги. Щодо періоду, який передував 30.01.2018 року, відповідач просив застосувати строк позовної давності, оскільки на його думку за цей період такий строк було пропущено. Зазначив, що має статус учасника бойових дій, тому звільнений від сплати судового збору. Також вважав себе неналежним відповідачем у справі. Просив залучити в якості співвідповідача Лиманську міську раду Донецької області. Враховуючи позицію представника позивача, яка вважала, що саме [PERSON] є належним відповідачем у справі, ухвалою суду від 02.03.2021 року в задоволенні заяви відповідача про залучення співвідповідача у справі відмовлено. 15.03.2021 року позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він категорично не погодився з доводами відповідача, зазначивши, що останній був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 28.05.2013 року та відповідно до ст. 64 ЖК України саме з моменту реєстрації в нього виник обов`язок сплати за житлово-комунальні послуги. Відсутність особи за місцем реєстрації не звільняє її від такого обов`язку. Також 15.03.2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію в сумі 10234,43 грн. за період з 01.05.2018 року до 01.01.2021 року, інфляційні збитки в сумі 1052,46 грн., 3% річних в сумі 610,12 грн. за період з 21.05.2018 по 22.01.2021 року, судові витрати в сумі 2227 грн., плату за абонентське обслуговування у сумі 52,84 грн. за період жовтень-листопад 2020 року. 19.03.2021 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь, де заперечується його обов`язок оплати послуг за час, коли він був позбавлений права користуватися житлом. Ухвалою суду від 23.03.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 07.04.2021 року. В судовому засіданні 07.04.2021 року представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні уточненого позову в повному обсязі. Надала аргументи, які відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Звернула увагу суду на те, що у спірний період відповідач продовжував користуватися пільгою за адресою його реєстрації, не відмовлявся від пільги, суми, які підлягають сплаті відповідачем за комунальні послуги складають лише 25% від загальної суми. Також зазначила, що в період, коли відповідач був позбавлений можливості користуватися житловим приміщенням, там зберігалися його речі, меблі, які б могли зіпсуватися в разі ненадання послуги теплопостачання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що зазначав у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь. Зазначив, що готовий сплачувати свої борги, але лише за фактично спожиті послуги. Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, що діє на підставі Статуту, зареєстрованою в установленому законом порядку. До складу підприємства у вигляді відокремлених підрозділів входить 18 теплопостачальних відокремлених підрозділів, в тому числі Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань. Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» не є юридичною особою, є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», діє на господарських засадах згідно з Положенням про неї, здійснює виробничу діяльність в межах прав, наданих обласним підприємством, керується законодавчими актами та іншими нормативними документами України, наказами та розпорядженнями ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з метою найбільшого, повного та якісного задоволення споживачів щодо забезпечення тепловою енергією, іншими видами послуг. Згідно довіреності, що видана директору ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа», останньому надається право від імені Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» укладати договори на постачання теплової енергії, інші господарські договори, приймати заходи досудового врегулювання спорів, подавати у місцеві суди позовні заяви та заяви про видачу судового наказу з правом підпису претензій, заяв про видачу судових наказів, позовів, договорів, додатків, змін, доповнень до них, а також всіх процесуальних документів. Відповідно до ордеру на житлове приміщення, виданого Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради від 29.04.2013 року, [PERSON] разом з родиною, яку складає її чоловік [PERSON] , надано право на зайняття житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). 30.01.2013 укладено договір між Краснолиманською міською радою та [PERSON] про забезпечення останньої впорядкованою житловою площею (ас.с. 27). [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 28.05.2013 року (а.с. 21) до теперішнього часу (а.с. 66). Має статус учасника бойових дій, користується пільгами на житлово-комунальні послуги з 29.01.2016 року (а.с. 109). Відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 28.11.2018 року, якою частково скасовано рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 23.07.2018 року у цивільній справі № 236/912/18 (а.с.91-96), 12.03.2018 року [PERSON] звернулась до Лиманської міської ради Донецької області із заявою, повідомила про те, що за сімейними обставинами вона звільняється з постійного місця роботи - Комунального закладу «Лиманський центр первинної медико-санітарної допомоги імені М.І. Лядукіна» у зв`язку із виїздом з м. Лиман на постійне місце проживання, заявник просить прийняти у неї житлове приміщення - квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Лиманським міським головою та [PERSON] було складено акт приймання-передачі квартири житловою площею 28,2 кв.м, квартира передана власнику у задовільному санітарному та технічному стані, претензій з боку власника до наймача немає. 21.03.2018 року на підставі рішення виконавчого комітету Лиманської міської ради № 82 «Про вирішення житлових питань» [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування службовим жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Цим же рішенням надано це службове житлове приміщення [PERSON] , лікарю-анестезіологу КЛПЗ «Лиманська центральна районна лікарня», склад сім`ї - 3 осіб (заявник, чоловік заявника, донька заявника). 23.03.2018 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради направлено [PERSON] лист № 10-154, згідно з яким позивачу повідомлено про наявність у спірної квартири статусу службового житла, запропоновано прибути до виконкому і перереєструватись за іншою адресою. Так, вказаною постановою Донецького апеляційного суду від 28.11.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 23.07.2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про вселення. Позов [PERSON] про вселення задоволено. Постановлено вселити [PERSON] до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини не заперечуються сторонами та відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, відповідно до довідки Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 06.04.2018 року, 23.03.2018 року до відділення поліції звернувся [PERSON] , який повідомив, що співробітники ЖЕКу замінили на вхідних дверях його квартири замки за адресою [ADDRESS] (а.с. 90). За результатом виконавчого провадження № 57924846 [PERSON] вселено до вказаної квартири, виконавче провадження закінчено 10.01.2019 року у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 97-99). 22.02.2019 року відповідач звернувся до позивача із заявою про переоформлення особового рахунку № [NUMBER] на його ім`я (а.с. 21). 06.02.2019 року відповідач звертався до позивача із заявою, в якій просив заборгованість за теплопостачання в період з 23.03.2018 року до 10.01.2019 року покласти на Лиманську міську раду через неможливість у вказаний період користуватися квартирою (а.с. 22), на що отримав відмову (а.с. 23). Також в судовому засіданні встановлено, що в спірний період з 01.05.2018 року до 01.01.2021 року позивачем надавалися послуги з теплопостачання відповідно до розпоряджень Лиманського міського голови про початок та закінчення опалювальних періодів, в тому числі квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідними актами (а.с. 29-46). Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між позивачем та відповідачем не укладався, але теплова енергія у квартиру відповідача надавалась, тобто відповідач знаходився у фактичних договірних відносинах з ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Вказані правовідносини врегульовано Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 09.06.2016 року № 1101 «Про затвердження тарифів на теплову енергію ТОВ «ОКП «Донецьктеплокомуненерго», Розпорядженням Донецької ОДА від 29.07.2020 року №805/5-20 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для всіх категорій споживачів обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго». Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за теплову енергію вноситься щомісячно, не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунком. При цьому оплата за послуги вноситься споживачем у відповідності до показань приборів обліку або за нормами споживання. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» (N 2633-IV від 02.06.2005р.) тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Позивачем надано довідку про рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] ( [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ) з жовтня 2017 року до грудня 2020 року з розшифровкою по місяцях(а.с.138). Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, якими є не тільки законні, а й підзаконні нормативно-правові акти. За відсутності таких умов та вимог зобов`язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 17, 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005р. N630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Проте судом встановлено, що в період з 21.03.2018 року до 10.01.2019 року відповідач не лише був відсутній в житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , але не зважаючи на реєстрацію місця мешкання за вказаною адресою, був позбавлений права та фізичної можливості користуватися квартирою. 21.03.2018 року рішенням виконавчого комітету Лиманської міської ради № 82 «Про вирішення житлових питань» це житлове приміщення надано третій особі. Право відповідача користування вказаною квартирою було відновлено після прийняття постанови Донецького апеляційного суду від 28.11.2018 року та виконання вказаного судового рішення в примусовому порядку 10.01.2019 року. Вказане не спростовується доводами позивача про те, що послуга з теплопостачання була фактично спожита відповідачем, оскільки в квартирі зберігалися речі та меблі відповідача, оскільки відповідач, на думку суду, не зберігав там речі, а був позбавлений доступу до них з вини третіх осіб. Відхиляє також суд доводи позивача щодо отримання відповідачем пільги за вказаний період, оскільки нарахування пільги не є свідченням фактичного споживання послуг з теплопостачання. Суд вважає, що оскільки у вказаний період відповідач був позбавлений можливості фактичного споживання послуг позивача, він не несе обов`язок зі сплати не спожитих ним послуг. А отже, вимоги щодо стягнення заборгованості за теплову енергію, інфляційних збитків, 3% річних, нарахованих за період з березня 2018 року до грудня 2019 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої за період з січня 2019 року, коли право відповідача на користування житловим приміщенням було відновлено та відповідач отримав можливість споживати послуги опалення, суд зазначає наступне. Надані позивачем докази свідчать про те, що в період з 01.01.2019 року до 01.01.2021 року, з урахуванням сплачених відповідачем платежів за вказаний період, [PERSON] має заборгованість за послугу опалення в розмірі 3245,13 грн., яка підлягає стягненню з нього. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що відповідач вчасно не виконав своє зобов`язання з оплати отриманих послуг, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь інфляційних збитків за період прострочення грошового зобов`язання з 21.01.2019 року по 21.12.2020 року (відповідно до розрахунку позивача, а.с. 142-146) в сумі 523,56 грн. та 3% річних за цей же період в сумі 242,95 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення плати за абонентське обслуговування, суд зазначає, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21.08.2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Оскільки плата за абонентське обслуговування за жовтень-листопад 2020 року в розмірі 52,84 грн. відповідачем не сплачена, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Враховуючи викладене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд відхиляє заяву відповідача про застосування строку позовної давності до правовідносин, що мали місце до 30.01.2018 року, оскільки згідно із заявою позивача про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути заборгованість за теплову енергію за період з 01.05.2018 до 01.01.2021 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] має статус учасника бойових дій(а.с.77). Згідно з п.13 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, як зазначає Верховний Суд в постанові від 19.10.2020 справа №240/934/20 сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Оскільки, в межах даної норми, учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу і, якщо вимоги не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист саме, як учасника бойових дій, то судовий збір має бути сплачений на загальних підставах. В постанові від 12.02.2020 справа № 545/1149/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 ЗУ "Про судовий збір", суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Враховуючи вказане, вимоги та зміст позовної заяви, суд приходить до висновку, що даний предмет позову ніяким чином не порушує права відповідача [PERSON] саме як учасника бойових дій, а тому має сплачувати судовий збір на загальних підставах. Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем, відповідно до уточнених позовних вимог від 15.03.2021 року, заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 11949,85(10234,43+1052,46+610,12+52,84)грн., при цьому був сплачений судовий збір у сумі 2270,00грн.(а.с.19). Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково 34,01%(4064,48(3245,13+523,56+242,95+52,84)/(11949,85/100%)), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 772,03(2270,00/100%Х34,01) грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial