Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

22 січня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на її користь суми недоплаченого страхового відшкодування понесених витрат на лікування та відновлення стану здоров`я у розмірі 25736 грн. 53 коп. та суми недоплаченого страхового відшкодування завданої моральної шкоди (5% від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) у розмірі - 1287 грн. на загальну суму - 27023 грн. 53 коп. Також просила стягнути з відповідача на її користь суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 19 січня 2019 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем «MAN TGA 26.480» реєстраційний номер [NUMBER] з технічно несправним причепом «Schmitz» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» біля с.Зайчевське Вітовського району Миколаївської області допустив зіткнення причепу з автомобілем «Kia Sorento» під керуванням чоловіка позивачки [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка - пасажир автомобіля «Kia Sorento» отримала тілесні ушкодження та тривалий час перебувала на лікуванні. Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував [PERSON] , була застрахована в ПрАТ «СК Перша», то страхова компанія мала відшкодувати матеріальну шкоду, яка складається з витрат на відповідне медичне обстеження та матеріалів медичного призначення у сумі 1027,50 грн., витрат, пов`язаних з придбанням лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я у розмірі 11177,74 грн., витрат, пов`язаних з придбанням комплекту фіксаторів для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки у розмірі 19665 грн. та інших витрат, що полягають у добровільному внеску у розмірі 126 грн., а всього 31996,24 грн. Після звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та набрання вироком законної сили позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 6572,47 грн. з яких відшкодування витрат на лікування складає 6259,50 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, складає 312,97 грн. Вважаючи, що недоплачена відповідачем сума страхового відшкодування складає 27023,53 грн., з яких 25736,53 грн. - відшкодування витрат на лікування та 1287 грн. - недоплаченого страхового відшкодування завданої моральної шкоди, позивач звернулась з позовом до суду. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з недоплаченою відповідачем сумою страхового відшкодування, яка полягає у глибокому нервовому потрясінні, погіршенні психологічного стану, втраті спокою, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї сім`ї після ДТП, віднайдення коштів на відновлення здоров`я та повернення боргів, які накопичились за час лікування у зв`язку з тим, що сума страхового відшкодування, виплачена відповідачем, була значно менша, ніж заявлена до стягнення. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він вказує на те, що відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів" особа, яка має право на відшкодування, повинна надати страховику наявні у неї документи щодо дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідного документу. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Окрім того, відповідно до п.24.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати та необхідність їх здійснення, а саме витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Так, рецепти на лікарські засоби оформлюються згідно наказу МОЗ України №360 від 19.07.2005 року «Про затвердження Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів». Однак, розмір позовних вимог позивачем не обгрунтовано та не підтверджено відповідними доказами. Окремо зазначив стосовно благодійного внеску у розмірі 126 грн., які не підлягають стягненню з відповідача, оскільки є добровільною майновою допомогою закладу охорони здоров`я внаслідок добровільного волевиявлення позивача. Крім того, відповідно до положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначений вид витрат не відшкодовується відповідачем. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн., вказав на те, що позивачем не вказано та не обгрунтовано підстави для звернення з цією вимогою. Враховуючи вищевикладене, вважав позовні вимоги не обгрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню. Позивач та її представник до судового засідання не з`явились. Предстаник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та у зв`язку з відсутністю заяви представника відповідача про відкладення судового засідання, таке проведено за його відсутності. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. У судовому засіданні складено вступну та резолютивну частину рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року, який набрав законної сили 07.07.2020 року, [PERSON] засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Зазначеним вироком суду [PERSON] визнаний винним в тому, що 19 січня 2019 року він, будучи зобов`язаним для забезпечення безпеки дорожнього руху перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу відповідно до п.2.3 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), порушуючи вищевказані вимоги, а також вимоги п.п. 31.1, 31.4.7 ПДР України та п. 6.8.16 ДСТУ 3649:2010, експлуатував технічно справний автомобіль «МАN TGA 26.480», реєстраційний номер [NUMBER] , у складі з технічно несправним причепом «Schmitz», реєстраційний номер [NUMBER] , технічна несправність якого полягала у невірному регулюванні шкотів гальмівних камер гальмівних механізмів, що призвело до відсутності гальм усіх коліс причепу та наявними слідами відновлювального ремонту зчіпного плеча причепу у вигляді зварювальних швів. Порушуючи вище вказані вимоги ПДР України та ДСТУ 3649:2010, близько 19.30 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «МАN TGA 26.480», реєстраційний номер [NUMBER] , у складі з причепом «Schmitz» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по авто дорозі М-14 "Одеса - Мелітополь - Новоазовськ" з боку міста Херсону в напрямку м.Миколаєва. Рухаючись у вказаному напрямку, в районі 142 км. + 200 м. вказаної автодороги, біля села Зайчівське Вітовського району Миколаївської області, внаслідок зламу зчіпного плеча причепу в районі зварювальних швів, причіп «Schmitz» реєстраційний номер [NUMBER] від`єднався від автомобіля «МАN TGA 26.480» реєстраційний номер [NUMBER] , виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Кіа Sorento» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. В даному автомобілі знаходились в якості пасажирів дружина водія [PERSON] - [PERSON] та син - [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Кіа Sorento» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді осколкового фрагментарного перелому нижньої треті-верхньої треті правого стегна зі зміщенням, забійної рани правої гомілки, компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця та 12-го -грудного хребця, забою грудної клітини. Як встановлено судом, між ПрАТ «СК Перша» та ТОВ «НІК ТРАНС ЮГ» був укладений Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8798288, який був чинним на момент ДТП 19 січня 2019 року та яким забезпечений транспортний засіб «МАN TGA 26.480», реєстраційний номер [NUMBER] . Сума страхової відповідальності на одного потерпілого складає 200000 грн. (а.с.55). [PERSON] станом на 19 січня 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «НІК ТРАНС ЮГ» на посаді водія-експедитора (а.с.60-62). Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 661/740/18 шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик. Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). 27.12.2019 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого (а.с.65). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 статті 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, у тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, та моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Вирішуючи питання розміру відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно пункту 24.1 статті 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно до п.24.2 ст.24 Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Як слідує з позовної заяви та матеріалів справи, 14 вересня 2020 року на підставі страхового акту № ЦВ1519832 від 18 серпня 2020 року відповідачем на користь позивача було сплачене страхове відшкодування у сумі 6572,47 грн. (а.с.64). При цьому відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, було здійснено у мінімальному розмірі страхового відшкодування, передбаченому п.24.2 ст.24 Закону, з розрахунку 45 днів лікування позивача (4173/30х45, де 4173-мінімальна заробітна плата) та склало 6259,50 грн. Відповідно відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, склало 312, 97 грн. (а.с.64 зворотній бік). Не погодившись з зазначеним розміром страхового відшкодування, сплаченого відповідачем, позивач звернулась до суду з вимогою щодо стягнення з відповідача: - витрат на медичне обстеження та матеріалів медичного призначення: УЗД суглобів - 120 грн.; МСКТ 1 зона - 750 грн; рентген плівки та інших матеріалів - 157,50 грн.; - витрат, пов`язаних з придбанням лікарських засобів та матеріалів медичного призначення на суму 11177,74 грн.; - витрат, пов`язаних з придбанням комплекту фіксаторів для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки у розмірі 19665,00 грн.; - інших витрат, які полягають у добровільному внеску -126 грн. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 527 від 08.02.2019 року, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги з 19 січня 2019 року по 08 лютого 2019 року з діагнозом осколковий фрагментарний перелом н/3-в/3 правого стегна зі зміщенням, забійна рана правої гомілки, компресійний перелом тіла L1 та Th Х11 1 ст., забійна рана грудної клітки, травматичний шок 11 ст. Отримувала лікування: анальгетики, антибіотики, фізіо терапія. Проводились перев`язки. Проводились консультації хірургом та нейрохірургом. 19.01.2019 року проведено операцію: «ПХО рвано-забійної рани с/3 правої гомілки". 28.01.2019 року проведено операцію «БІОС правого стегна стрижнем NХ». Проведено R-грамма. Виписана на амбулаторне лікування з рекомендаціями спостереження лікаря, ЛФК, постільний режим до 1 місяця з послідуючою ходою за допомогою милиць, препарати кальцію, рентген контроль правого стегна через 1.5-2 місяці, препарат «Ксарелто» протягом двох тижнів ( а.с. 101-102). Відповідно до призначеного лікування та копій рахунку фактури та товарного чеку №30 від 28.01.2019 року позивачем придбавався комплект фіксаторів для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки вартістю 19665,00 грн., що підтверджує витрати позивача на вищезазначену суму ( а.с. 103-104). Також суд вважає доведеними витрати позивача на придбання лікарських засобів та засобів догляду, здійснені у період перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні, а саме з 19 січня 2019 року по 08 лютого 2019 року та підтверджені наступними чеками: товарним чеком №091435 від 24.01.2019 року на суму 5092,35 грн. (а.с.105), чеком №89384 від 01.02.2019 року на суму 868,10 грн., чеком №25959 від 05.02.2019 року на суму 17,35 грн. (а.с.109), чеком №25290 від 04.02.2019 року на суму 59.40 грн., чеком №25270 від 31.01.2019 року на суму 270,80 грн. (а.с.110), фіскальним чеком б/н від 02.02.2019 року на суму 154,68 грн., чеком №45805 від 22.01.2019 року на суму 110.56 грн., фіскальним чеком б/н від 04.02.2019 року на суму 84,95 грн. (а.с.111), чеком №2118 від 08.02.2019 року на суму 686,05 грн. (а.с.112). Всього на суму 7344,24 грн. Витрати позивача, пов`язані з придбанням лікарських засобів та матеріалів медичного призначення на суму 3833,5 грн. не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки позивачем надано квитанції оплати грошових сум через банківські термінали без зазначення переліку лікарських засобів та їх вартості. Окрім того, грошові суми, зазначені у деяких з цих квитанцій дублюються чеками на придбання лікарських засобів, також наданих позивачем (а.с.106-108). Стосовно чеків на підтвердження придбання лікарських засобів за час після закінчення позивачем стаціонарного лікування 08.02.2019 року, суд не приймає їх до уваги, оскільки позивачем не надано доказів проходження подальшого амбулаторного лікування, та необхідність придбання лікарських засобів не підтверджено документально відповідним закладом охорони здоров`я. Таким чином, витрати позивача на придбання лікарських засобів та засобів догляду підлягають частковому задоволенню на суму 7344,24 грн. Також суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на проведення УЗД суглобів та МСКТ, оскільки позивачем надано докази призначення обстеження лише R-граммою (а.с.101-102). Таким чином, вимоги в частині відшкодування витрат на медичне обстеження та матеріалів медичного призначення підлягають частковому задоволенню на суму 157,50 грн. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача витрат, які полягають у добровільному внеску у сумі 126 грн., суд зазначає, що статтею 24 Закону визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. У зв`язку з відсутністю підстав для відшкодування витрат на благодійний внесок, зазначена вимога задоволенню не підлягає. Таким чином, підтверджені та обгрунтовані витрати позивача на лікування, які підлягають відшкодуванню страховиком, складають 27166,74 грн. З урахуванням відшкодування відповідачем зазначених витрат у розмірі 6259,50 грн. позовні вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування понесених позивачем витрат на лікування та відновлення здоров`я підлягають частковому задоволенню у розмірі 20907,24 грн. Відповідно до статті 26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. За таких обставин розмір моральної шкоди, завданої позивачу, яка підлягає стягненню зі страховика, складає 5% від 27166,74 грн., а саме 1358,34 грн. З урахуванням відшкодування відповідачем 312,97 грн. моральної шкоди позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 1045,37 грн. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що зазначена вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись з вищезазначеною вимогою позивач зазначає, що у зв`язку з недоплаченою відповідачем сумою страхового відшкодування, їй завдана моральна шкода, яка полягає у глибокому нервовому потрясінні, погіршенні психологічного стану, втраті спокою. Зважаючи на виплату значно меншої суми, ніж була заявлена до стягнення, за відсутності коштів для відновлення здоров`я після дорожньо-транспортної пригоди, позивач повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, що було для неї досить важко. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач не зверталась до суду з вимогою щодо визнання рішень, дій відповідача стосовно недоплаченого страхового відшкодування неправомірними. Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 грн., позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", враховуючи, що позивач при зверненні до суду із цим позовом звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 424,04 грн. (21952,61х100/47023,53=46,7%, 908х46,7%=424,04 грн.)

Outcome: partial