Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У травні 2014 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), яке в подальшому було перейменоване в акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ЗАТ КБ "ПриватБанк"), правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 31 березня 2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] становила 24215,11 грн, у тому числі заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 4990,29 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 17595,53 грн, штрафу за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 1629,29 грн. З цих підстав АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року б/н у сумі 24215,11 грн. Відповідач відзив на позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" до суду не подав. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року б/н у сумі 24215,11 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року та призначено розгляду справи у загальному порядку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням у справі судової почеркознавчої експертизи. 06 квітня 2015 року провадження у справі поновлено у зв`язку з поверненням без виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року б/н у сумі 24215,11 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням у справі судової почеркознавчої експертизи. 04 січня 2016 року провадження у справі поновлено у зв`язку з поверненням без виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишено без змін рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року. Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2018 року цивільну справу № 756/7004/14-ц за позовом АТ КБ "ПриватБанк" передано на розгляд судді Васалатію К.А. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2019 року цивільну справу № 756/7004/14-ц за позовом АТ КБ "ПриватБанк" передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Ухвалою Оболонського районного суду від 09 квітня 2021 року зупинено провадження у справі у зв`язку з призначенням у справі судової почеркознавчої експертизи. 26 серпня 2021 року провадження у справі поновлено у зв`язку з поверненням без виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року У судових засіданнях 17 березня 2021 року, 09 квітня 2021 року та 02 листопада 2021 року представник позивача підтримала позовні вимоги свого довірителя з мотивів, наведених у позовній заяві. У судове засідання, призначене 13 год 45 хв 10 грудня 2021 року представник позивача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Представник відповідача у судовому засіданні 17 березня 2021 року проти позову АТ КБ "ПриватБанк" заперечував, стверджував, що його довіритель не підписував заяву позичальника від 24 жовтня 2005 року, яка є складовою кредитного договору від 24 жовтня 2005 року б/н. Також представник відповідача зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не можуть вважатись складовими частинами укладеного між сторонами договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та не встановлюють наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів позичальник, підписуючи заяву від 24 жовтня 2005 року. Представник відповідача звернув увагу на те, що на підтвердження укладення між сторонами справи кредитного договору АТ КБ "ПриватБанк" надано лише заяву від 24 жовтня 2005 року, з якої неможливо визначити розмір процентної ставки за користування кредитом та інші умови кредитування. Відповідач вказав на те, що банк протиправно нараховував проценти за користування кредитом та пеню. Також представник відповідача зазначив про пропуск АТ КБ "ПриватБанк" позовної давності. З цих підстав представник відповідача просив суд відмовити АТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні його позовних вимог. У наступні судові засідання відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. За таких обставин, ураховуючи приписи ст. 223 ЦПК України, суд 10 грудня 2021 року ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. 24 жовтня 2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання заяви про приєднання до Умовами надання банківських послуг, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві позичальника від 24 жовтня 2005 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (т. 1, а. с. 11-34) та Умови і Правила надання банківських послуг без зазначення дати їх затвердження (т. 2, а. с. 48-94). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року б/н становить 24215,11 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 4990,29 грн, проценти за користування кредитом у сумі 17595,53 грн, штрафи за прострочення виконання зобов`язань за договором у сумі 1629,29 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідач у ході розгляду справи заперечував факт підписання ним заяви позичальника від 24 жовтня 2005 року, яка є складовою кредитного договору від 24 жовтня 2005 року б/н. Для перевірки цієї обставини ухвалою Оболонського районного суду від 09 квітня 2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Однак ухвала суду була повернута без виконання у зв`язку з тим, що на дослідження не було надано оригіналу досліджуваного документа (т. 3, а. с. 205-206). Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Матеріали справи не свідчать про те, що позивач ухилився від проведення призначеної у справі судової почеркознавчої експертизи, без поважних причин не надавши експертам для проведення дослідження оригінал заяви позичальника від 24 жовтня 2005 року. Крім цього, згідно з випискою за картковим рахунком № [NUMBER] [PERSON] сплачував заборгованість за кредитом, що свідчить про те, що він усвідомлював факт укладення між ним та АТ КБ "ПриватБанк" кредитного договору та необхідність виконання зобов`язань за ним. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що відповідач підписав заяву позичальника від 24 жовтня 2005 року, яка є складовою кредитного договору від 24 жовтня 2005 року б/н. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У наданій суду АТ КБ "ПриватБанк" належним чином засвідченій копії заяви позичальника від 24 жовтня 2005 року процентна ставка за кредитом не зазначена (т. 2, а. с. 211-212). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Інші копії цієї заяви позичальника від 24 жовтня 2005 року належним чином не засвідчені, в тому суд не бере їх до уваги (т. 1, а. с. 10, т. 2, а. с. 46-47, т. 3, а. с. 202). Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази той факт, що АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] у належній формі погодили процентну ставку за кредитом та розмір неустойки за порушення умов кредитного договору. Обгрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 жовтня 2005 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (т. 1, а. с. 11-34), Умови і Правила надання банківських послуг без зазначення дати їх затвердження (т. 2, а. с. 48-94) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору (т. 2, а. с. 45). Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (п. 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умовам надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, надані позивачем неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 жовтня 2005 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (20 квітня 2014 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не містить укладений у вигляді заяви позичальника кредитний договір від 24 жовтня 2005 року б/н, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним). У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, ураховуючи вимоги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а тому АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно з випискою за картковим рахунком № [NUMBER] [PERSON] отримав за договором від 24 жовтня 2005 року б/н кредитні кошти у сумі 17813,68, а сплачено ним на погашення заборгованості 19912,62 грн (т. 2, а. с. 213-221). Зважаючи на те, що відповідачем фактично повернуто позивачеві отриману за кредитним договором від 24 жовтня 2005 року б/н суму кредитних коштів, підстави для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за цим договором відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити АТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні його позову.

Outcome: dismissed