Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до Балинцівської сільської ради про визнання права власності. Позовні вимоги мотивували тим, що господарство, яке знаходиться в [ADDRESS] станом на 15.04.1991р. відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», в склад якого входило четверо осіб: [PERSON]- голова колгоспного двору, який помер [INFO]., [PERSON]- позивачка, [PERSON] - їхній син, позивач по справі, [PERSON]- позивач по справі. 04.12.1987р. на голову двору було видано свідоцтво про право власності. Рішенням Балинцівської сільської ради № 47 від 30.06.2011р. було оформлено право власності на членів колгоспного двору по 1/4 частині за кожним. 16.05.2001р. [PERSON] посвідчив в користь позивача [PERSON] заповіт на належну йому частку, а тому його частка складає 1/2 частини спірного будинковолодіння. Нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що майно належало колгоспному двору. Просять визнати за ними право власності на спірний житловий будинок: за [PERSON] - на 1/4 частку, за [PERSON] - на 1/2 частку, за [PERSON] - на 1/4 частку. Представник позивачів в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити. Представник Балинцівської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно свідоцтва на право особистої власності від 04.12.1987р. спірний житловий будинок в цілому належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно витягу з реєстру прав власності від 21.04.2011р. за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON]. Відповідно до рішення Балинцівської сільської ради № 47 від 30.06.2011р. вирішено оформити право власності на житловий будинок по [ADDRESS] в бувшому колгоспному дворі на: [PERSON] - на 1/4 частину, на [PERSON] - на 1/4 частину, на [PERSON] - на 1/4 частину, на [PERSON] - на 1/4 частину. Згідно довідки Балинцівської сільської ради від 14.03.2016р. у господарстві, що в [ADDRESS], яке станом на 15.04.1991р. відносилось до колгоспного двору, проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки № 373 від 14.03.2016р. [ADDRESS] на підставі рішення сільсоької ради № 208-18/2013 від 18.10.2013р. перейменована на вулицю Чорновола. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO].. За ним був зареєстрований вищевказаний житловий будинок. На день його смерті в будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив син [PERSON], який хоронив тіло померлого, проводив поминальний обід, обробляє присадибну ділянку (довідка Балинцівської сільської ради від 14.03.2016р. № 372). Технічний паспорт на житловий будинок виданий на [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 16.05.2001р. секретарем Балинцівської сільської ради спадкоємцем всього належного на праві власності [PERSON] майна є [PERSON]. Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 16.02.2017р. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 41/2005 на підставі заяви про прийняття спадщини сина померлого [PERSON]. Інших спадкоємців немає. Постановою нотаріальної контори від 16.02.2017р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що не визначено частки у майні колгоспного двору. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України "Про власність". Пленум Верховного Суду України упостанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"(далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цьогоЗакону (з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року спадкове будинковолодіння відносилося до категорії колгоспний двір, головою двору був [PERSON], який помер [INFO] року, а також проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], то кожному з його членів належало по 1/4 частині спірного будинковолодіння. Позивач [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON]., у встановлений законом термін подав до Першої Снятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а тому є таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідност.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи все вищевикладене, дослідивши матеріали справи, зважаючи на те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем спірного майна померлого [PERSON] за заповітом, вступив в управління спадковим майном, оскільки у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає, а тому є підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, в порядку спадкування за заповітом. А також за позивачами [PERSON], [PERSON] слід визнати право власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння за кожним. На підставі наведеного, ст.ст. 120, 123, 529, 548, ЦК України (1963 року), ст.1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved