Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області та просить визнати за ним право власності на спадкове майно - складське приміщення площею 405 м2, що знаходиться по вул.Шкільній 17"б", в селі Нивецьк Дубровицького району Рівненської області, після смерті його батька [PERSON], який помер 30 травня 2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що 30 травня 2014 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 1,5740 га та земельну ділянку площею 2,2784 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території [PERSON] сільської ради Дубровицького району та складське приміщення площею 405 м2, що знаходиться по вул.Шкільній,17"б" в с.Нивецьк Дубровицького району. Дане спадкове майно, він, як спадкоємець першої черги, прийняв вчасно. У зв'язку з цим 19 лютого 2016 року нотаріусом видано свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,5740 га та на земельну ділянку площею 2,2784 га. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на складське приміщення площею 405 м2, що знаходиться по вул.Шкільній, 17"б" в с.Нивецьк Дубровицького району. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що відсутня державна реєстрація права власності на складське приміщення. Право власності на дане складське приміщення його батьком набуто на підставі біржової угоди купівлі-продажу від 24.07.2002 року, але в подальшому не зареєстрував в бюро технічної інвентаризації. Оскільки немає можливості іншим шляхом успадкувати складське приміщення, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Згідно заяви сільського голови [PERSON] сільської ради [PERSON], остання просить розгляд справи провести без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнав повністю. Вислухавши позивача, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд, незважаючи на визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер 30.05.2014 року, про що 02.06.2014 року складено відповідний актовий запис №04, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №154797 (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ГЮ №366724 (а.с.4) померлий [PERSON] являється батьком позивача [PERSON]. 19 лютого 2016 року державним нотаріусом Дубровицької районної державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], який помер 30.05.2014 року, а саме: земельних ділянок площею 1,5740 га та площею 2,2784 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстрованих в реєстрі за №№126,127 (а.с.6, 7). Однак, постановою державного нотаріуса Дубровицької районної нотаріальної контори Рівненської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.8) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно його батька [PERSON], померлого 30.05.2014 року, а саме на складське приміщення, площею 405 м.кв., що розташоване по вул.Шкільній, 17 в с.Нивецьк Дубровицького району Рівненської області. Свою відмову державний нотаріус Дубровицької районної нотаріальної контори Рівненської області мотивував тим, що відсутні документи, які свідчили б про належність вищевказаного складського приміщення померлому [PERSON], право власності на дане складське приміщення в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано, технічна документація його не проводилась. Судом встановлено, що 24 липня 2002 року була укладена біржова угода купівлі-продажу між СВК "Нива" в особі директора [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони (а.с.9), відповідно до якої останній купив складське приміщення площею 405 м2, що знаходиться по вул.Шкільній, 17 в с.Нивецьк Дубровицького району Рівненської області. Однак, як вбачається з рішення №21 від 29.05.2015 року виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Дубровицького району (а.с.10) лише 29 травня 2015 року присвоєно поштову адресу складському приміщенню, яке знаходиться на території [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області вулиця Шкільна, 17"б". Із зазначених відомостей, суд не може з достовірністю ствердити, що складське приміщення, що знаходиться в с.Нивецьк, вказане в біржовій угоді купівлі-продажу від 24.07.2002 року та складське приміщення про яке йде мова у рішенні виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 29.05.2016 року, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Дубровицького району, є одна і та ж будівля. Зважаючи на вказане, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що поштова адреса складського приміщення була змінена з вул.Шкільна,17 на вул.Шкільна, 17 "б", оскільки у вищевказаному рішенні виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 29.05.2016 року чітко зазначено, що поштова адреса присвоюється, а не змінюється з однієї на іншу. Будь-яких доказів, які стверджували б зворотне позивачем не надано. Тому, аналізуючи наведене вище, у суду є сумніви щодо того, що при оформленні біржової угоди купівлі-продажу складського приміщення, СВК "Нива" мав правовстановлюючі документи на вказане вище складське приміщення в с.Нивецьк Дубровицького району, що, відповідно, ставить під сумнів про належність цього майна СВК "Нива", як законному власнику. Згідно зі ст.317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові. Як передбачено ст.319 ЦК України лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, аналізуючи чинне законодавство і встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що через розбіжність у наданих документах щодо нерухомого майна, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed