Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: [PERSON] про встановлення факту; про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, [PERSON], перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] його дружина, [PERSON], померла. Він в визначений законом строк звернувся до Другої ДДНК з заявою про прийняття спадщини. У дружини також є повнолітній син, [PERSON], проте він не зареєстрований разом з матір'ю, та фактично не мешкав з матір'ю, і не зважаючи на те, що він знав про смерть матері та був на похованні, в визначений законом строк він не звернувся до Другої ДДНК з заявою про прийняття спадщини, тож, відповідно до положень ст.. 1268 ЦК України, він не прийняв спадщину. Таким чином він є єдиним спадкоємцем [PERSON], померлої [INFO]. Зважаючи на все вищевикладене він звернувся до Другої ДДНК за отриманням свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - домоволодіння [ADDRESS]. Проте отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1118/02-31 від 01.04.2016 року, так як нотаріусом було встановлено, що право власності на домоволодіння [ADDRESS] не реєструвалось. Також при зверненні його до нотаріальної контори з'ясувалось, що домоволодіння [ADDRESS] збудовано в 1971 році батьками [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], проте не оформлено відповідний правовстановлюючий документ на будинок. Згідно даних погосподарської книги за 1977-1979 роки том 5 на 96 листах фонд №85 опис 1 пп Гд хр.189 на листі 22 мається відповідний запис про домоволодіння та про склад родини. Відповідну довідка видана Горьківською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, у віданні якої знаходиться село Пашина Балка. Житловий будинок А-1 загальною площею 62,1 кв.м., житлова площа 44,2 кв.м. побудовано в 1971 році (це до 05.08.1992 року) та згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 10.07.2001 року : л № 582/5773 (зі змінами і доповненнями) не належить до самовільного будівництва. Проте, реєстрація права власності на спірне майно не була проведена. У разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена, питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника спадкоємця повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 50,05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. [PERSON] помер [INFO]. На день його смерті разом з ним проживали та були прописані дружина - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON]. Тож вони фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УССР. 21 серпня 1979 року його дружина виписалась з будинку та прописалась в кімнаті гуртожитку [ADDRESS], маючи надію в майбутньому отримати квартиру в м. Дніпропетровську. Проте вона - продовжувала жити в спірному будинку, сплачувати комунальні послуги, доглядати за будинком, тощо. На день її смерті вона так і була зареєстрована за цією адресою. [INFO] померла [PERSON]. На день її смерті разом з нею фактично проживали син - [PERSON], та донька - [PERSON], Проте зареєстрований там був лише [PERSON]. Таким чином [PERSON] та [PERSON] в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину після смерті матері - [PERSON] [INFO] помер [PERSON]. На день його смерті разом з ним фактично проживала сестра - [PERSON]. Таким чином [PERSON] в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті брата - [PERSON] Інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] немає. Таким чином, вважає, що ним доведено ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] належало на праві власності домоволодіння [ADDRESS] загальною площею 62.1 кв.м., житловою 44.2 кв.м., та факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем, [PERSON], померлою [INFO], на час відкриття спадщини, та зі спадкодавцем, [PERSON], померлим [INFO], на час відкриття спадщини, та належність [PERSON] в порядку спадкування за законом домоволодіння [ADDRESS] - 1/6 частина домоволодіння після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO], 1/3 частина домоволодіння після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], 1/2 частина домоволодіння після смерті брата, [PERSON], померлого [INFO]. Тож, так як він на сьогодні не має можливості вирішити дане питання в іншому позасудовому, порядку та вимушений звернутися з даним позовом до суду. Просить суд встановити факт належності домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. Встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем, [PERSON], померлою [INFO], на час відкриття спадщини, та зі спадкодавцем, [PERSON], померлим [INFO], на час відкриття спадщини. Визнати за [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 62,1 кв.м., житловою 44,2 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 1500 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO]. У відкрите судове засідання представник позивача не з'явилася, але будучи присутньою в попередньому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у відкрите судове засідання не з'явився, але в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть №22 від 01.11.1978 року, внесеного виконавчим комітетом Долинською сільською Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією актового запису про одруження серія №8 від 19.05.1962 року. Згідно довідки виданої Горьківською сільською радою вбачається, що згідно архівних даних Погосподарська книга за 1974-1976 роки том 8 на 95 аркушах фонд №85 опис 1пп Гд хр.177 на аркуші 48 запис про склад сім'ї с.Пашена Балка [PERSON] ([INFO]), [PERSON] [INFO]) - дружина, [PERSON] ([INFO]) - донька, [PERSON] ([INFO]) - син. Житловий будинок -1918 рік забудови. Всього землі -0,30. Погосподарська книга за 1977-1979 роки том 5 на 96 аркушах фонд №85 гайсь 1пп Гд хр.189 на аркуші 22 запис про склад сім'ї с. Пашена Балка [PERSON] ([INFO]) помер [INFO]., [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]) .Житловий будинок- 1971 рік забудови будинку. 1973-л. кухня, землі Всього 0,15. За будинкової книги паспортного столу сільської ради [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] помер [INFO] в [ADDRESS]. [PERSON] вибула 21.08.1979 року. Згідно відомостей наданих КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2016 року №326, згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS], архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно відсутні. Технічний паспорт виготовлено 22.06.2016 року, вказано, що будинок 1971 року забудови. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно, суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5 документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26 дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Таким чином, вищезазначеними доказами встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами належав [PERSON] на праві приватної власності, але незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] своє право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами не зареєстрував у встановленому законом порядку, тому факт права власності не потребує додаткового встановлення судом, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: дружина - [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON]. Родинні відносини між [PERSON] та спадкоємцями дітьми підтверджуються: копією актового запису про народження №42 [PERSON] від 07.09.1962 року; копією актового запису про народження [PERSON], № 28 від 19.06.1964 року. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. На підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на ? частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями. [PERSON], [PERSON], [PERSON] мали право на спадкування за законом по 1/6 частині житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Спадкові права на житловий будинок ними оформлені не були. [PERSON] померла [INFO] що, підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], актовий запис №40 від [INFO], зроблений виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 ЦК України, є її діти: [PERSON], [PERSON]. Родинні відносини [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується наступними документами: копією актового запису про укладення шлюбу №291 від 12.04.1980 року, після укладення шлюбу прізвище [PERSON] - «[PERSON]»; копією актового запису про укладення шлюбу №758 від 15 вересня 1984 року; після укладення шлюбу прізвище [PERSON] - «[PERSON]»; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 15 грудня 2004 року; копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20 травня 2005 року після укладення шлюбу з [PERSON] прізвище [PERSON] - «[PERSON]». Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідність до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В матеріалах справи є Акти про проживання [PERSON], з яких вбачається що вона з постійно проживала за адресою [ADDRESS] з дня свого народження і по день своєї смерті [INFO]. У відповідність до ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі наданих позивачем доказів, суд вважає необхідним встановити факт що має юридичне значення, а саме, факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на 2/3 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Спадкоємці за законом згідно ст. 1261 ЦК України [PERSON], [PERSON] мали право на спадкування за законом після смерті матері по 1/3 частині житлового будинку. Спадкові права на житловий будинок ними оформлені не були. [PERSON] помер [INFO] що, підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], актовий запис №09 від 12 квітня 2012 року, зроблений виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 (1/6 після смерті батька та 1/3 після смерті матері) частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Спадкоємцем за законом згідно ст. 1261 ЦК України, є його сестра: [PERSON]. Родинні відносини [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується наступними документами: копією актового запису про народження №42 [PERSON] від 07.09.1962 року; копією актового запису про народження [PERSON], № 28 від 19.06.1964 року; копією актового запису про укладення шлюбу №291 від 12.04.1980 року, після укладення шлюбу прізвище [PERSON] - «[PERSON]»; копією актового запису про укладення шлюбу №758 від 15 вересня 1984 року; після укладення шлюбу прізвище [PERSON] - «[PERSON]»; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 15 грудня 2004 року; копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20 травня 2005 року після укладення шлюбу з [PERSON] прізвище [PERSON] - «[PERSON]». Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідність до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В матеріалах справи є Акти про проживання [PERSON], з яких вбачається що вона з постійно проживала за адресою: [ADDRESS] з дня свого народження і по день своєї смерті [INFO]. У відповідність до ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі наданих позивачем доказів, суд вважає необхідним встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, на яку в порядку спадкування за законом мала [PERSON]. Спадкові права на житловий будинок нею оформлені не були. [PERSON] померла [INFO] що, підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], актовий запис №6647 від 27 серпня 2015 року, зроблений Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Пашина Балка вул. Центральна, 90. Спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 ЦК України, є: чоловік [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20 травня 2005 року після укладення шлюбу з [PERSON] прізвище [PERSON] - «[PERSON]»), та її син [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідність до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В матеріалах справи є копія спадкової справи №832/2015 рік після смерті [PERSON], з якої вбачається, що спадщину після її смерті прийняв її чоловік [PERSON], з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк [PERSON] не звертався. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак постановою державного нотаріуса від 01 квітня 2016 року йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва у зв'язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на домоволодіння. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Отже, права позивача як спадкоємця підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16 ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно. Суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті [PERSON], оскільки позивач, який є спадкоємцем вчинив всі дії, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак у його видачі позивачу було відмовлено з незалежних від нього обставин. Також враховуючи, що визнання права власності на даний житловий будинок за позивачем не порушуватиме права та інтереси інших осіб, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial