Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спора на стороні відповідача директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» Анджей В.В. про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. В своєму позові [PERSON] просить скасувати наказ № 926/л від 22.08.2016 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату [PERSON]», виданий відповідачем; поновити його на посаді заступника начальника виробництва по ремонтам механообладнання (утримання і ремонт механообладнання) кисневого виробництва Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» код ЄРПОУ 24432974, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за заподіяну йому, внаслідок звільнення, моральну шкоду в сумі 25000 гривень. В обґрунтування свого позову зазначив, що 17 серпня 1999 року він був прийнятий на посаду майстра по ремонту обладнання Компресора - 1500 кисневого виробництва енергетичного департаменту металургійного комбінату «Криворіжсталь» (у теперішній час має назву Пат «АрселорМіттал Кривий Ріг»). За час безперервної роботи до 22 серпня 1016 року він підвищувався в займаних посадах, працював старшим майстром дільниці компресії повітря, а протягом останніх 9-ти років працював на посаді заступника начальника виробництва по механообладнанню кисневого виробництва енергетичного департаменту. Його кар'єрне зростання відбулось завдяки професійній підготовці та здібностям. На момент прийняття на роботу до Відповідача, він мав вищу освіту за кваліфікацією інженер-механік. В 1995 році він закінчив Тульський державний технічний університет за спеціальність "Імпульсні теплові машини". Протягом січня-травня 2016 року представники Відповідача, а саме: директор енергетичного департаменту [PERSON] та заступник директора департаменту з персоналу [PERSON] неодноразово проводили з ним бесіди під час яких оголошували йому, що через втрату до нього довіри з боку керівництва ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі по тексту ПАЇ «АМКР»), він буде звільнений з підприємства і вимагали написати заяву про звільнення за згодою сторін. При цьому, [PERSON] та [PERSON] зазначали, що як фахівець, він їх задовольняє, але його буде звільнено тим чи іншим чином, через надання ним свідчень представникам департаменту з безпеки ПАТ «АМКР» про причини аварій на киснепроводі та на блоку розділу повітря № 2 у серпні 2015 року. Безпосередню причетність до настання вказаних аварій мали [PERSON] та його заступник з кисневого виробництва управління енергетичного департаменту [PERSON]. Його неодноразово попереджали [PERSON] та [PERSON], що в разі його відмови від подання заяви про звільнення за згодою сторін, його відсторонять від виконання службових обов'язків та все одно винайдуть спосіб звільнити. Реакцією [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на його відмову від звільнення за згодою сторін було вчинення щодо нього наступних дій: - 06.01.2016 року [PERSON], через керівництво департаменту з безпеки ініціював проведення перевірки на поліграфі, яку він пройшов без зауважень; - з березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] систематично примушували призначеного виконуючим обов'язки начальника кисневого виробництва [PERSON] винайти будь-який привод для його звільнення (у тому числі шляхом збору матеріалів, на підставі яких документально оформити притягнення його до дисциплінарної відповідальності за буцімто допущені раніше порушення); - 05.04.2016 року [PERSON] дав вказівку працівникам бюро організації праці департаменту з персоналу ПАТ «АМКР» [PERSON] та [PERSON] винайти будь-який спосіб для звільнення його з підприємства, навіть шляхом зміни організаційної структури кисневого виробництва та вивільнення його посади; - 19.04.2016 року його викликали до кабінету номер 911 заводоуправління ПАЇ «АМКР», в якому заступник директора департаменту з персоналу [PERSON] та [PERSON] примушували його написати заяву про звільнення за згодою сторін, мотивуючі свою вимогу тим, що він втратив довіру керівництва. На його законне прохання оголосити з приводу чого йому оголошена недовіра, ні [PERSON], ні [PERSON] відповідь не надали; - 20.04.2016 року його знов запрошували до кабінету номер 911, у якому [PERSON] повторно наполягав на написанні ним заяви про негайне звільнення. З роз'ясненнями щодо причини недовіри, [PERSON] порекомендував звернутися до заступника директора департаменту з безпеки ПАТ «АМКР» [PERSON] Того ж дня з даного приводу він відвідав [PERSON], який на його питання про недовіру відповів, що в нього особисто та в інших працівників департаменту з безпеки немає ніяких підстав для недовіри; - 25.04.2016 року по ініціативі [PERSON] заблоковано обліковий запис його робочого комп'ютеру, що виключило можливість виконувати мною функціональні обов'язки, передбачені моєю посадовою інструкцією; - 07.05.2016 року по ініціативі [PERSON], охороною КПП в нього вилучено постійну транспортну перепустку для в'їзду на територію ПАТ «АМКР»; - 16.05.2016 року йому заблокували вхід на територію ПАТ «АМКР» по відбиткам пальців рук, з використанням обладнання «Фінгер Прінт» встановленого на КПП та [PERSON] за ініціативою [PERSON] дав вказівку працівникам КПП ПАТ «АМКР» вилучити у нього особисту постійну перепустку, яка дає право входу-виходу на територію ПАТ «АМКР». Через зазначені протиправні дії він зазнав значного психо-емоційного стресу, стан його здоров'я різко погіршився і з 17.05.2016 р. по 25.05.2016 р. він перебував на лікарняному. 17травня 2016 року було видано розпорядження № 391 за підписом виконуючого обов'язки кисневого виробництва [PERSON] «Про перезакріплення зон обслуговування в кисневому виробництві», згідно якого його фактично було усунуто від виконання службових обов'язків обумовлених його посадовою інструкцією, так як вони були передані заступнику начальника виробництва з електрообладнання кисневого виробництва [PERSON] З метою відновлення його порушених трудових прав, 18.05.2016 року він звернувся із письмовою заявою до Генерального директора, директора департаменту з персоналу та голови профспілкового комітету ПАТ «АМКР». У листі він виклав обставини та причини його переслідування і примушування до звільнення. Реагуванням на його письмове звернення було видання наказу № 606 від 19.05.2016 р. «Про внесення змін в організаційну структуру управління кисневого виробництва». Відповідно до пункту 1.1 зазначеного наказу та додатку №1 до нього, з 19.05.2016 р. до організаційної структури управління та штатного розпису кисневого виробництва введена штатна одиниця - заступник начальника виробництва по ремонтам електро та механообладнання кисневого виробництва, тобто в одній посаді суміщалися посада, яку він займав та посада заступника начальника виробництва з ремонту електрообладнання кисневого виробництва [PERSON] Крім того, відповідно до наказу штатні одиниці, які підпорядковувалися йому, були перепідпорядковані заступнику начальника виробництва по ремонтам електро та механообладнання. На дату видання наказу № 606 ця посада була вакантною. Даний наказ з'явився після того, як Відповідач зрозумів, що не має можливості звільнити його відповідно до умов трудового договору та у в зв'язку з тим, що він відмовився від звільнення за згодою сторін, тому вважає, що скорочення його посади було штучним, а не фактичним. Крім того, 19 травня 2016 року було видано наказ № 607 за підписом директора департаменту з персоналу Випиха А.В "Про зміну місця дислокації [PERSON], [PERSON], [PERSON].", де було зазначено, що у зв'язку із зміною в організаційній структурі кисневого виробництва, місцем знаходження на підприємстві для нього визначено кабінет № 107 з 20.05.2016 до 31.05.2016) та №301 (з 01.06.2016) будівлі університет)' ПАТ «АМКР», розташованої поза територією виробничих потужностей ПАТ «АМКР» взагалі та енергетичного департаменту зокрема. Ці кабінети не пристосовані для роботи, в них була відсутня комп'ютерна та офісна техніка. Таким чином відповідач не виконував своїх обов'язків, передбачених трудовим договором та законодавством, а саме не забезпечив умови праці необхідні для виконання роботи, як передбачено ст.. 21 КЗпП України. 27.05.2016 року по виходу із лікарняного він був ознайомлений зі змістом наказу № 606 від 19.05.2016 та одночасно отримав попередження № 1 про наступне звільнення з запропонування іншої роботи, в якому зазначалось про можливість його звільнення з займаної посади не раніше 20.08.2016 року. Вирішуючи питання про його подальше працевлаштування відповідачем було запропоновано 11 робочих місць, які перелічені в датованому тим же числом списку вакантних місць на підприємство. Того ж дня 27.05.2016 року було складено Акт № 1 про відмову у переведені. Зі змісту наказу № 621 від 10.06.2016 р. зрозуміло, що вищевказані посади були вакантні, відповідали його фаху, однак, йому не були запропоновані. Крім цього, з огляду на сукупність описаних вище обставин, які вказують на упереджене ставлення з боку представників Відповідача до його особи, вважає, що перелік вакантних посад, які відповідали його фаху, однак, йому не були запропоновані значно ширший. Проте, через створення вказаних вище перешкод для його доступу до інформації та до виробничих підрозділів ПАТ «АМКР», він не мав можливості дізнатися про такі вакансії. Вищеназвані обставини не тільки свідчать про порушення вимог статті 49 КЗпП України та вказують на невідповідність дій Відповідача правовій позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду України у справі №6-40цс15 від 01 квітня 2015 року, але й доводять, що його посада була скорочена не з причини змін в організації виробництва та праці, а через упереджене ставлення до його особисто. Також про упереджене ставлення Відповідача до нього особисто свідчить факт поверхового та явно суб'єктивного розгляду поданої ним до Комісії по трудових спорах заяви, а також проведення 15.08.2016 року засідання Первинної профспілкової організації ПМГУ ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо скорочення займаної ним посади без його участі, на що він не давав згоди. Відповідно до наказу № 926/л від 22.08.2016 р. "Про звільнення з підприємства за скороченням штату [PERSON]", він був звільнений за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаю що наказ № 962/л від 22.08.2016 р., виданий Відповідачем, протирічить вимогам трудового законодавства не тільки з вищеназваних причин, а також з урахуванням того, що Відповідач не застосував правила ст. 42 КЗпП України, яка передбачає переважне право працівників на залишення на роботі. Як за період попередження, так й в наказі про звільнення, Відповідач не досліджував наявність у нього переважного права на залишення на роботі. Припускаю, що свої дії Відповідач може пояснювати тим, що його посада була єдиною і тому відсутня можливість порівнювати його кваліфікацію з будь-якими іншими працівниками. Однак, у в зв'язку з тим, що його посадові функції, обов'язки та права були передані згідно розпорядження № 391 від 18.05.2016 р. заступнику начальника кисневого виробництва з ремонту електрообладнання, то він вважаю, що ще до видання наказу №606 від 19.05.2016 р. представниками Відповідача було прийняте рішення про його звільнення, під виглядом штучного скорочення посади, яку він займав. Також, ще до видання наказу № 606 представниками відповідача було прийняте рішення про призначення на знов створену посаду [PERSON] При цьому, в порушення вимог трудового законодавства не порівнювалися його та [PERSON] кваліфікація, продуктивність праці та досвід. Свою думку щодо свого переважного права обґрунтовує тим, що він має відповідну кваліфікацію та освіту, має відповідний досвід по керуванню підрозділами, як по ремонту механообладнання так і електрообладнання, за період 2008-2016 років він систематично виконував обов'язки начальника кисневого виробництва на час відсутності відповідного керівника протягом роботи в ПАТ «АМКР» [PERSON] систематично хворів, про що надавав лист непрацездатності. За період його роботи у Відповідача 30.12.2002 р. з нагоди дня енергетика його нагороджено грошовою премією та оголошено подяку, 19.07.2004 р. з нагоди 70-річчя Комбінс мене нагороджено грошовою преміює та оголошено подяку, 28.12.2007 р. за досягнення висок показників у виконанні виробничих завдань, активну участь в жито колективу кисневого виробництва і підприємства його нагороджено грошовою премією та оголошено подяку, це свідчить про наявність у нього високої кваліфікації та дисципліни. Отже відповідачем не був зроблений порівняльний аналіз для визначення наявності у нього переважного права на залишення на роботі, хоча відповідно до пункту 60 «Правої позицій Верховного Суду України», щодо розгляду сулами окремих категорій судових справ «Трудове право», працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці мають переважне право на залишення на роботі при скороченні штату порівняно з працівникам меншою кваліфікацією і продуктивністю праці, які займають таку саму посаду. З огляду на викладене, вважає, що вирішуючи питання скорочення його посади та під видання наказу про його звільнення, Відповідачем не було дотримано вимог-труди законодавства щодо підстав та порядку звільнення, а тому наказ № 926/л від 22.08.2016 незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, йому внаслідок незаконного звільнення було завдано моральної шкоди, полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Звільнення відбулось без будь-яких законних підстав, що спричинило значні моральні страждання. Посадові особи відповідача примушували його до звільнення за згодою сторін, припускалися психологічного тиску, створювали штучні перешкоди у виконанні функцій за займаною посадою, вдавалися до шантажу у вигляді розповсюдження серед його колег та підлеглих вигадано негативну інформації про нього, зокрема, про втрату довіри, чим принизили його честь та гідність. Внаслідок цих дій у нього погіршився стан здоров'я і він був змушений звертатися до лікувального закладу. Раніше, він не мав проблем зі здоров'ям і до лікувальних закладів не звертався. Тому погіршення стану його здоров'я він безпосередньо пов'язую з психологічним тиском на нього до якого вдавалася адміністрація Відповідача, примушування до звільнення за згодою сторін та наступного його вивільнення. Тому, він вважає, що внаслідок незаконного звільнення, йому було завдано матеріальної шкоди, компенсацію за яку він оцінює в розмірі 25000 грн. У зв'язку із чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов з підстав зазначених у позові та письмових пояснень (а.с. 94а-96). Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, надала суду письмові заперечення відповідно до яких встановлено, що 19.05.2016 року був виданий наказ № 606 по ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «О внесении изменений в организационную структуру управления кислородного производства» відповідно до п. 1.6 передбачено виключення штатних одиниць у переліку - додатку 3. Там заходиться і посада заступника начальника виробництва по ремонтам механообладнання кисневого виробництва, а також пунктом 4.2. у випадку відсутності вакансії або відмови працівників від наданої іншої роботи, виконати звільнення таких працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України у строк до21.08.2017 року, але не раніше двох місяців з дати персонального попередження працівників, посади яких виключено зі списку. 27.05.2016 року та 22.07.2016 року Позивачу пропонувалась інша робота з числа вакансій, які мались на підприємстві, в тому числі з можливістю перенавчання на рахунок коштів підприємства. Однак, від запропонованих пропозицій, а також від перенавчання Позивач відмовився. 28.07.2016, 29.07.2016, 11.08.2016, 12.08.2016 Позивачу було надано час для самостійного пошуку роботи відповідно до п.4.5 діючого на підприємстві Колективного договору. Позивачу була надана можливість самостійно знайти нове місце роботи у робочий час з оплатою середнього заробітку у ці дні. Використавши своє право на самостійний пошук роботи Позивач не проінформував комісію по вивільненню про результати пошуку, заяву про перевід на іншу роботу не надавав. Позивач подавав заяву про визнання незаконними дії керівництва ПАТ «АМКР», що нібито були спрямовані на примус Позивача до звільнення. Проте комісією по вирішенню трудових спорів Позивачу було відмовлено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 із наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. В ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п. п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно з ч. 7 зазначеної статті рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо у рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборною органу первинної профспілкової організації. 22.08.2016 р. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було видано наказ №926/л «Об увольнении с предприятия по сокращению штата [PERSON]В.» Таким чином, твердження Позивача про те, що йому не пропонувались вакантні посади на підприємстві безпідставні. Звільнення Позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено Відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників та Закону України «Про професійні спілки. Їх права та гарантії діяльності». Відповідно до ст. 57-61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірність його звільнення. Стосовно стягнення моральної шкоди слід зазначити, що пунктом 3 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами і доповненнями (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4), встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з абзацом 1 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та якими доказами це підтверджується. Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до норм ст. 58-60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Слід зазначити, що Позивач зовсім не наводить доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Тому, Відповідач вважає, що: 1) факт заподіяння Позивачеві моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; 2) розмір моральної шкоди Позивачем не обґрунтований. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] пояснив, що на виробництві стався вибух, після ця справа була на обліку у керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». У [PERSON] були взяті пояснення по факту вибуху з яких чітко просліджувалася провина керівництва енергетичного департаменту. Після чого справа була передана до прокуратури. Після доведення вищезазначеної інформації керівництву ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зі сторони енергетичного департаменту почався примус до звільнення робітників шляхом підписання заяви про звільнення за згодою сторін. Починаючи з травня 2016 року на підприємстві вийшов наказ про зміну в організаційну структуру керівництва кисневого виробництва. До виходу цього наказу неодноразово [PERSON] та його викликали до керівництва енергетичного департаменту на розмову з директором [PERSON]. На [PERSON] робився тиск зі сторони енергетичного департаменту, що послугувало тому, що останній не міг виконувати свою роботу. [PERSON] пропонувалися інші посади від керівництва, однак останньому вони не підходили. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] пояснила, що був виданий наказ № 606 від 19.05.2016 року згідно якого були проведені збори на яких пропонувалася співробітникам підприємства. Чи ставилось питання щодо скорочення [PERSON] вона не пам'ятає. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він був старшим майстром блоку розподілу та був звільнений за згодою сторін. Після того як на підприємстві відбувся вибух, робоче місце [PERSON] було переміщено за територію комбінату, але та територія також належить підприємству. Йому відомо, що тоді розпочалася процедура скорочення робочих місць, але у зв'язку із чим йому не відомо. Допитаний судом у якості свідка [PERSON] пояснив, що він знає [PERSON], який був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 19 травня 2016 року був виданий наказ про скорочення штату. Були проведені бесіди зі [PERSON] до початку процедури вивільнення останнього. [PERSON] були запропоновані 50 вакантних посад з його кваліфікацією, за фахом інженер-механік, однак керівних посад на той час не було. Однак [PERSON] не подав заяви на вакантні робочі місця. Цим питанням займалася комісія в енергетичному департаменті. Йому вказівок щодо звільнення [PERSON] не було. Допитаний судом у якості свідка [PERSON] пояснив, що в наслідок зміни структури підприємства був звільнений [PERSON]. Він був головою комісії з вивільнення [PERSON] У нього самого не було претензій до роботи [PERSON]. [PERSON] були запропоновані вакантні посади, однак перелік вакантних посад не містив посади керівників. Допитаний судом у якості свідка [PERSON] пояснила, що була присутня на зборах на яких ставилося питання про зміну структури. Питання про звільнення [PERSON] у її присутності не ставилося. З 01.04.2016 року вона не вела кисневе виробництво. Їй відомо, що відносно [PERSON] були накази про позбавлення його премії. Розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини цієї справи, вислухавши пояснення учасників процесу, із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно з наказом № 968/л від 16.08.1999 позивач був прийнятий на роботу в кисневе виробництво Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» на посаду майстра з ремонту обладнання К-1500 кисневого виробництва (а.с. 10). Відповідно до наказу № 242/л від 25.02.2002 позивача було переведено на посаду старшого майстра дільниці компресії кисню кисневої станції кисневого виробництва ( а.с. 10). Згідно наказу 1574/л від 26.11.2004 року [PERSON] був переведений на посаду заступника начальника кисневого виробництва по механообладнанню (а.с. 11). Наказом № 249/л від 14.03.2006 року [PERSON] був переведений на посаду начальника кисневого виробництва (а.с. 11) та наказом № 105/л від 30.01.2007 року останній був переведений на посаду замістителя начальника кисневого виробництва по механообладнанню (а.с. 11, 12). На підставі рішення загальних зборів ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» № 4 від 14.06.2007 року ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» перетворено з 14.06.2007 року на ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Рішенням загальних зборів ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (протокол № 10 від 21.04.2011 року) ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» перетворено з 26.04.2011 року на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.12). Наказом № 459/л від 21.05.2013 року [PERSON] був переведений на посаду заступника начальника кисневого виробництва по ремонту механообладнання. Розпорядженням № 17 від 26.01.2015 року посада зам.начальника виробництва з ремонту механообладнання кисневого виробництва переведена на дільницю «Зберігання та ремонт механообладнання» даного структурного підрозділу (а.с. 13). Відповідно до наказу № 926/л від 22.08.2016р. «Про звільнення з підприємства за скороченням штату [PERSON]», позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13). Передумовою звільнення позивача слугував наказ відповідача за підписом генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 (а.с. 24-25). Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Пунктом 8.4.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» передбачено, що одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є Генеральний директор. Генеральний директор одноосібно, на свій розсуд та під власну відповідальність ухвалює всі рішення щодо питань, які складають його компетенцію. До компетенції генерального директора належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, окрім тих, що згідно з чинним законодавством та цим Статутом віднесені виключно до компетенції Загальних зборів та Наглядової ради (п. 8.4.2 Статуту). З огляду на приписи ст. ст. 64, 65 ГК України та наведених положень Статуту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» суд дійшов висновку, що рішення стосовно внесення змін до організаційної структури підприємства приймає одноособово генеральний директор. Таким чином, наказ відповідача № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 є законним та прийнятий в межах повноважень, передбачених чинним законодавством України та Статутом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг». Так, згідно наказу генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016, було внесено наступні зміни в організаційну структуру управління та штатний розпис кисневого виробництва: - пунктом 1.6. наказу передбачено виключення штатних одиниць згідно Додатку 3 до наказу (з 20.08.2016р.); - в п. 3.3. наказу передбачено попередження працівників, що займають посади які підлягають виключенню, згідно Додатку 3 до наказу, про майбутнє вивільнення, шляхом персонального попередження з одночасною пропозицією зайняти інші посади, з числа наявних вакансій на підприємстві (в строк до 20.06.2016р.); - згідно п. 4.2. наказу, у випадку відсутності вакансій, або відмови робітників що вивільняються від інших запропонованих вакантних посад, провести звільнення таких працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (строк 21.08.2016р., але не раніше двох місяців з дати персонального повідомлення працівників, посади яких виключаються зі штатного розпису) (а.с. 24-25). Відповідно до «Листа ознайомлення з наказом по підприємству від 19.05.2016 №606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва», [PERSON] був ознайомлений з даним наказом під особистий підпис 27.06.2016 (а.с. ***). Згідно Додатку 3 до наказу № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» (а.с. 29), було виключено в тому числі і посаду, яку займав позивач - «зам.начальника виробництва з ремонту механообладнання». Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці . При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що на виконання п. 3.3. наказу № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва», положень ст. 49-2 КЗпП України, п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992, 27.05.2016 в день виходу [PERSON] на роботу після лікарняного ( [PERSON] перебував на лікарняному з 17.05.2016 по 25.07.2016, що підтверджується копією довідки про тимчасову непрацездатність КУ «ЦПМСД № 4» (а.с. 17), його під особистий підпис було ознайомлено з Попередженням від 27.05.2016 № 1 про наступне вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 31, 113), з пропозицією іншої роботи, та надано перелік вакантних посад на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 114-116). Проте, [PERSON] відмовився від переведення на будь яку з запропонованих йому посад, про що було складено Акт про відмову від переведення від 27.05.2016 (а.с. 117). До того ж, Попередженням від 15.06.2016 № 1 [PERSON] було надано право до вказаної дати вивільнення відвідувати структурні підрозділи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», переведення яке буде його влаштовувати, з метою проходження співбесіди з керівниками структурних підрозділів та ознайомлення з умовами праці. Також, на виконання умов п. 4.5. Додатково, вищезазначеним попередженням [PERSON] було роз'яснено його право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, в порядку передбаченому ст. 44 КЗпП України, а також повідомлено, що у випадку виникнення бажання самостійного працевлаштуватись після звільнення, [PERSON] може звернутись до Криворізького міського центру зайнятості для подальшого працевлаштування. Листом від 27.05.2016р. вих. № 05-1282 (а.с. 177) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було повідомлено Криворізький міський центр зайнятості про заплановане вивільнення [PERSON] Запланована дата вивільнення - 20.08.2016. В подальшому, 22.07.2016 [PERSON] було повторно надано перелік вакантних на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посад у кількості 52 одиниці (а.с. 114-116), проте [PERSON] знову відмовився від переведення, що підтверджується доводами позивача в позовній заяві та поясненнями представника відповідача. Відтак, твердження позивача, про те що відповідач не намагався працевлаштувати його на підприємстві, як того вимагають норми КЗпП України спростовуються наведеними обставинами та наявними у матеріалах справи доказами. Таким чином, позивача було своєчасно повідомлено про наступне вивільнення, як того вимагають приписи ст. 492 КЗпП України, позивачу неодноразово пропонувались інші вакантні посади за його спеціальністю, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів відповідача. Однак, позивач неодноразово відмовлявся від переводу. Як зазначається позивачем, вважаючи наказ № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 незаконним він звернувся до комісії з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою від 24.05.2016, про визнання незаконними дії керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які спрямовані на примус до звільнення з вимогами визнати незаконним наказ № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 (а.с. 32-33). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 224, ч. 1 ст. 226 КЗпП України, комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу. Трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з власником або уповноваженим ним органом. Комісія по трудових спорах зобов'язана розглянути трудовий спір у десятиденний строк з дня подання заяви. Спори повинні розглядатися у присутності працівника, який подав заяву, представників власника або уповноваженого ним органу.

Outcome: dismissed