Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

18.05.2018 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Турківської міської ради Львівської області, в якій просить зобов`язати відповідача узаконити самочинне влаштування коридору, кухні, ванни в квартирі [ADDRESS] і провести приватизацію за нею квартири відповідно до Закону "Про приватизацію державного житлового фонду". Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проживає в квартирі [ADDRESS] вже 34 роки. 21.07.1999 Турківською міською радою Львівської області на підставі рішення міської ради від 13.07.1999 їй видано ордер №169 на цю квартиру. За час проживання в квартирі, з метою покращення своїх житлово-побутових умов, вона зробила ремонт, зокрема добудувала коридор, кухню, ванну. При зверненні до відповідача з заявою про безоплатну передачу їй у власність квартири, в якій проживає, рішеннями виконкому міської ради від 20.10.2016 за №98 та від 16.02.2018 за №17 їй було в цьому відмовлено через те, що в квартирі самовільно влаштовано коридор, кухню, ванну, та рекомендовано звернутися до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020 для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 25.08.2020 цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 01.03.2021 залучено до участі у справі правонаступника відповідача Турківської міської ради Львівської області - Турківську міську раду Самбірського району Львівської області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті самі докази та обставини, які зазначені у позовній заяві та додатково пояснила, що має ордер на квартиру, в якій проживає 40 років. Квартира знаходиться на третьому поверсі на горищі, та складається з двох кімнат, а коридор, кухню, туалет та ванну добудувала, на що дозвіл з міської ради не отримувала, бо думала, що дозволу не потрібно. Власними силами провела воду для всіх мешканців будинку. Сусіди не мають до неї претензій щодо добудованих приміщень. У квартирі проживає з сином, невісткою та двома дітьми. Міська рада відмовляє їй у приватизації квартири, в якій вона проживає більше 40 років. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Стефаник І.В. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що квартира позивача знаходиться на балансі комунального підприємства міської ради. У міської ради відсутні повноваження на узаконення самовільної забудови чи реконструкції. Позивач дійсно зверталася в міську раду в 2016-2018 роках з заявою про приватизацію квартири, однак рішенням міської ради їй було в цьому відмовлено, оскільки є самочинно збудовані приміщення. У позивача є ордер, в якому зазначено одну площу квартири, а фактично це інша площа квартири, а тому позивачу необхідно було отримати дозвіл на проведення реконструкції, а після цього міська рада змогла б вирішувати питання приватизації. Просить у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його мамою, з якою він проживає разом зі своєю сім`єю у спірній квартирі. Його мама за рахунок приміщення горища збільшила розмір квартири і добудувала кухню, ванну, коридор, щоб були зручності. Це було більше десяти років тому. В даний час його мама має намір приватизувати квартиру, однак їй в цьому відмовляють. Вказав, що сусіди не мають претензій до них, щодо проведеної добудови. Проте, чи мама зверталася за дозволом в міську раду для проведення добудови йому невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що живе на другому поверсі у будинку, де проживає позивач. Прийшла жити 26 років тому, а позивач вже там проживала. Вказала, що горище було дуже захаращене, а позивач власними силами та коштами все впорядкувала, провела воду у всьому будинку, має гарну квартиру, добудувала коридор, ванну та туалет. Претензій із сусідів ніхто не має. Заслухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 21.07.1999 виконавчим комітетом Турківської міської Ради народних депутатів позивачу [PERSON] на підставі рішення виконкому Турківської міської Ради народних депутатів міста Турка від 13.07.1999 року за №190, був виданий Ордер №169 на 1 (одну) кімнату загальною жилою площею 26,10 кв.м. (а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 20.10.2016 [PERSON] відмовлено в оформленні передачі в приватну власність квартири по [ADDRESS] , оскільки [PERSON] самочинно влаштовані та не узаконені наступні приміщення: коридор, кухня, ванна (заг. площею 19,6 кв.м.) (а.с. 8). Як видно з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації від 24.05.2016, загальна площа квартири становить 40,2 кв.м., житлова площа становить 20,6 кв.м., така складається з двох житлових кімнат та однієї кухні, самочинно влаштовано та приєднано до квартири коридор, кухню, санвузол - загальною площею 19,6 кв.м. (а.с. 10 - 11). З технічного звіту, виготовленого ФОП [PERSON] від 11.04.2018 за результатами технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам житлової квартири [ADDRESS] , видно, що житлова квартира знаходиться в задовільному стані, тобто конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам та правилам (а.с. 16 - 20). Рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 16.02.2018 [PERSON] відмовлено в узаконенні самочинно влаштованих коридору, кухні, ванни у квартирі [ADDRESS] , оскільки згідно ордера №199 від 21.07.1999 року [PERSON] надано квартиру площею 26,10 кв.м., а згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 24.05.2016 виданого Самбірським МБТІ зазначена загальна площа квартири - 40,20 кв.м. Гр. [PERSON] не подавалась заява про надання дозволу на збільшення площі квартири до Турківської міської ради до моменту виготовлення технічного паспорта (а.с. 13). Зі заяви жителів будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видно, що ці особи дають згоду на проведення влаштування в квартирі [PERSON] - кухні, ванни, коридору за рахунок використання підсобного приміщення біля її квартири, про що власноручно підписалися (а.с. 15). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, ЖК України, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Вирішуючи цей спір, суд виходить з наступних норм закону. Так, відповідно до положень статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон № 2482-XXII). Так,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 вказаного вище Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Одним із способів приватизації, які визначені ст. 3 цього ж Закону, є безоплатна передача громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Окрім цього, незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири, що визначено в ч. 1 ст. 6 Закону. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Сам порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 Зокрема Положенням визначено, що приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію та подає до органів приватизації відповідні документи, які в свою чергу визначені в п. 18 Положення. За результатами розгляду заяви, орган приватизації приймає відповідне рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. У свідоцтво про право власності вносяться господарські будівлі (приміщення), які є у користуванні осіб, що приватизують житло, а саме сараї, гаражі, комори і таке інше, які розташовані на прибудинковій території та не є самовільно збудованими (п. 23 Положення). Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч. 11 ст. 8 Закону). Позивач, звернувшись до суду з позовом, просить зобов`язати відповідача узаконити самочинне облаштування коридору, ванни в квартирі та провести приватизацію цієї квартири. Суд встановив, що підставою для відмови позивачу у приватизації квартири є власне проведення позивачем самочинної добудови, внаслідок якої збільшилась площа квартири і така не відповідає площі вказаній в ордері на квартиру. Водночас у судовому засіданні представник відповідача вказав, що відповідач немає повноважень проводити узаконення самочинного будівництва. У ході розгляду справи, суд встановив, і що не заперечується сторонами, що внаслідок прибудови, здійсненої позивачкою [PERSON] , збільшилася житлова і загальна площа квартири [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом від 24.05.2016 року на квартиру [ADDRESS] , вона складається з: 1-а кімната площею 12.6 кв.м., 2-а кімната площею 8.0 кв.м., кухні площею 7.5 кв.м., ванної кімнати площею 3.2 кв.м., коридору площею 8.9 кв.м., загальна площа квартири становить 40.2 кв.м. Згідно довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна від 15.02.2017 за №63 самочинно влаштовано та приєднано до квартири коридор, кухню, санвузол загальною площею 19,6 кв.м. Зазначені приміщення у виданому позивачу Ордері, за площею, конфігурацією та функціональним призначенням дійсно відрізняються від тих, які на теперішній час входять до складу квартири [ADDRESS] . Вказані у технічному паспорті приміщення не вводилися в експлуатацію і жодним документом позивачу у користування не передавалися. Згідно з пунктом 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Згідно з ч. 2 ст.100 Житлового кодексу УРСР виконання робіт, унаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця, якщо інше не передбачено договором найму. Статтею 179 ЖК Української РСР визначено, що користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5), власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Водночас, об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, враховуючи те, що позивач без попереднього погодження та отримання відповідного дозволу здійснила реконструкцію квартири, збільшивши площу такої, тобто провела самочинне будівництво, беручи до уваги те, що чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено повноважень виконавчого комітету міської ради щодо узаконення самочинного будівництва, тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу в такому узаконенні та відповідно підставно та правомірно відмовлено у приватизації квартири з самочинно облаштованими коридором, кухнею та ванною (загальна площа 19,6 кв.м.). За таких обставин, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість підстав заявлених позовних вимог та їх недоведеність позивачем, а тому в позові [PERSON] до Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про зобов`язання узаконити самочинне влаштування в квартирі, провести приватизацію квартири необхідно відмовити. Судові витрати в справі складаються зі судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цій справі у зв`язку з відмовою у позові судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed