Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що 18 червня 2013 року між ним та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов договору, він надав відповідачці у позику грошові кошти в розмірі 300 000євро, з кінцевим терміном повернення до 18 червня 2018 року. Разом з тим, [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала, у вказаний термін позику не повернула та на його неодноразові вимоги повернути борг жодним чином не реагує. У зв`язку із цим, просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 300 000євро. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 24 березня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У разі відсутності відповідачки, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Через канцелярію суду від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Поляка П.П. надійшли заяви про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірительки. Зазначив, що [PERSON] позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову (а.с.18,28). У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 18 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого остання отримала грошові кошти в розмірі 300 000доларів США, строком повернення до 18 червня 2018р. (а.с.6). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Разом з тим, як було встановлено судом [PERSON] в обумовлений у договорі строк грошові кошти [PERSON] не повернула, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, враховуючи вказані вимоги закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 300 000 євро.

Outcome: approved