Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" пред'явив до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 92715, 01 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 червня 2013 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53700436904В, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 80000 гривень зі сплатою 24% річних та строком користування до 21 червня 2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит і сплачувати за його користування проценти, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі та надавши відповідачу кредит в сумі 80000 гривень, однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 30 березня 2016 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 92715, 01 гривень. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором у розмірі 92715, 01 гривень та понесені судові витрати в розмірі 1390, 73 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що 21 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ Банк") та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №R53700436904В, відповідно до умов п. 1 якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 80000, 00 гривень, зі сплатою 24 % річних, та кінцевим строком погашення заборгованості 21 червня 2017 року. Згідно п. 4.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення Кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом в розмірі 1, 69% від початкової суми кредиту. Пунктом 4.3. вказаного договору сторони погодили, що кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 21 числа кожного місяця у відповідності до графіка, який є невід'ємною частиною договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутних платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. При цьому, згідно п 4.4.з підписанням цього договору, сторони дійшли згоди, що порядок повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, комісії, визначається цим договором, а також правилами. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно п. 5.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Всупереч вказаним вимогам закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Статтею 550 ЦК України встановлено, що незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, у нього виникає право на неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, та встановлений договором розмір нарахованих процентів. Станом на 30 березня 2016 року відповідач має заборгованість у розмірі 92715, 01 гривень, з яких: 51089, 87 гривень - сума основного боргу - неповернута сума кредиту; 6954,77 гривень - прострочена заборгованість по відсотках; 10117, 47 гривень - заборгованість по комісійній винагороді; 16666, 38 гривень - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків; 6532, 78 гривень - пеня за несплату комісійної винагороди; 235, 77 гривень - три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 58,22 гривень - три проценти річних, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках; 951, 91 гривень - інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 107, 84 гривень - інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках, що стверджується долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за кредитним договором №R53700436904В від 21 червня 2013 року, підписаного уповноваженою особою ПАТ "ВТБ Банк" та скріпленого печаткою ПАТ "ВТБ Банк". При цьому, за нормами ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник зобов'язувався повертати кошти частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився та сплати процентів. 03 лютого 2016 року ПАТ "ВТБ Банк" звернувся до відповідача [PERSON] із письмовою вимогою №1610/1-2.17 про повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі 72578, 32 гривень. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів погашення заборгованості. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" підлягає до задоволення шляхом стягнення [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 92715, 01 гривень, з яких: 51089, 87 гривень - сума основного боргу - неповернута сума кредиту; 6954,77 гривень - прострочена заборгованість по відсотках; 10117, 47 гривень - заборгованість по комісійній винагороді; 16666, 38 гривень - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків; 6532, 78 гривень - пеня за несплату комісійної винагороди; 235, 77 гривень - три проценти річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 58,22 гривень - три проценти річних, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках; 951, 91 гривень - інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту; 107, 84 гривень - інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 554, 610 - 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved