Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] . 3/4 частки вказаної квартири належить третім особам, її батькам [PERSON] та [PERSON] , а також сестрі [PERSON] . У вказаній квартирі також зареєстроване місце проживання колишнього чоловіка позивача, [PERSON] , рішенням суду від 04.07.2019 року шлюб з яким розірвано. Однак, останній з травня 2019 року (ще до розірвання шлюбу) фактично не проживає в даній квартирі, оскільки залишив сім`ю і пішов з квартири, що свідчить про те, що він втратив будь-який інтерес до вказаної квартири. Перешкод в користуванні вказаним житлом позивач йому не чинить, добровільно знятися з реєстрації він не бажає і добровільно вирішити спір неможливо. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явилася, 14.07.2021 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 53). Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, 14.07.2021 року подали до суду письмові заяви, в яких просять позов задовольнити, а справу розглядати в їх відсутності (а. с. 54,55). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 01.07.2021 року електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 48). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.10.2003 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-2171, позивачу, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частці квартири [ADDRESS] . Вказаний договір як підстава виникнення права власності вказане у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1905115 від 05.11.2003 року (а. с. 5, 6). 10.10.2017 року [PERSON] одружилась з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.10.2017 року, актовий запис № 508. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 38). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.07.2019 року, ухваленим в справі № 346/5491/18, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 10). Даними довідки про склад сім`ї № 103, виданої 14.09.2020 року ОСББ "Покуття Коломиї", стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване у вказаній квартирі, тобто за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 08.07.2021 року, складеним комісією ОСББ "Покуття Коломиї" підтверджено, що відповідач в даній квартирі не проживає з 04.07.2019 року (а.с.52). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved