Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У серпні 2017 року позивач Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі - Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] з 18 серпня 2010 року до 15 березня 2016 року працював старшим водієм автотранспортних засобів відділення чергових автомобілів групи автотранспортного забезпечення Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС. Керуючи ввіреним йому автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем BMW X5, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач зазначив, що дорожньо-транспортна пригода трапилась з вини відповідача у справі. У результаті зіткнення транспортних засобів власнику автомобіля BMW X5, д.н.з. [NUMBER], спричинені матеріальні збитки у сумі 265155,48 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року у справі №757/21934/16-ц з Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС стягнуто на користь [PERSON] збитки, заподіяні йому пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 215155,48 грн та судовий збір у сумі 2151,55 грн, а всього - 217307,03 грн. На виконання вказаного судового рішення Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС сплатило [PERSON] грошові кошти у сумі 217307,03 грн. Зважаючи на те, що позивач сплатив [PERSON] 217307,03 грн на відшкодування збитків, спричинених пошкодженням його автомобіля, Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС просило суд стягнути з [PERSON] в порядку регресу виплачене відшкодування у сумі 217307,03 грн. Представник позивача вимоги свого довірителя у судовому засіданні підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, пояснили, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 15 жовтня 2015 року, відсутня. Крім цього, відповідач та його представник зазначили, що зважаючи на посаду, яку займав [PERSON], з ним не можна було укладати договір про повну матеріальну відповідальність. Також представник відповідача підкреслила, що Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС пропущено строк, визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної позивачеві. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що з 18 серпня 2010 року до 15 березня 2016 року [PERSON] працював старшим водієм автотранспортних засобів відділення чергових автомобілів групи автотранспортного забезпечення Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС (т. 1, а. с. 8, 82). Наказом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС від 20 березня 2014 року №41МТЗ автомобіль Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], було закріплено за водієм [PERSON] (т. 1, а. с. 9). 15 жовтня 2015 о 09 год 00 хв на вул. Лаврській у м. Києві, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW X6, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] (т. 1, а. с. 48, 49). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (т. 1, а. с. 77). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 15 жовтня 2015 року за участю автомобіля BMW X6, д.н.з. [NUMBER], та автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], є водій [PERSON] Внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль BMW X6, д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON], отримав механічні пошкодження. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 04 березня 2016 року №12285, складеним товариством з обмеженою відповідальністю "Експертно-асистуюча компанія "Довіра", вартість матеріальних збитків, завданих [PERSON] пошкодженням його транспортного засобу, складає 265155,48 грн (т. 1, а. с. 212-250, т. 2 а. с. 1-4). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], була застрахована товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ "СК "Альфа-Гарант") за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 серпня 2015 року №АЕ/5250384. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 50000,00 грн, франшиза за договором - 0 грн (т. 1, а. с. 211). На виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 серпня 2015 року №АЕ/5250384 ТДВ "СК "Альфа-Гарант" сплатило потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у сумі 50000,00 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у цивільній справі №757/21934/16 задоволено позов [PERSON] та стягнуто на його користь з Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС різницю між фактичним розміром збитків, спричинених потерпілому пошкодженням його транспортного засобу, і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 215155,48 грн (265155,48 грн - 50000,00 грн = 215155,48 грн), а також присуджено з Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у сумі 2151,55 грн (т. 1, а. с. 14-16). Зазначене рішення суду першої інстанції було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року (т. 2, а. с. 17-21). 12 травня 2017 року Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у цивільній справі №757/21934/16 сплатило [PERSON] грошові кошти у сумі 217307,03 грн (215155,48 грн + 2151,55 грн = 217307,03 грн), що засвідчується платіжним дорученням від 12 травня 2017 року №405. За положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом Правові підстави та умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначені главою IX КЗпП України. Так, ч. 1 ч. 2 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 132 КЗпП України). Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ч. 2 ст. 132 КЗпП України). Згідно зі ст. 133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям Ст. 134 КЗпП України визначено випадки, за яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Такий вид матеріальної відповідальності покладається на працівників у разі, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. На підтвердження факту укладення між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС та [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність позивачем надано суду копію договору від 18 серпня без зазначення року його підписання. За умовами цього договору [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності ввірених йому підприємством матеріальних цінностей (т. 1, а. с. 10). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 14 вересня 1981 року №259/16-59). Посада водія та виконувана відповідачем робота до зазначеного переліку не відноситься. Таким чином, договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС та [PERSON], не може бути підставою для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у повному розмірі за заподіяну позивачеві з його вини шкоду. Інших підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності немає. Відтак, за положеннями ч. 1 ст. 132 КЗпП України [PERSON] повинен відповідати за шкоду, спричинену позивачеві, у сумі, що не перевищує його середній місячний заробіток. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Для розрахунку середнього заробітку береться заробітна плата, яка нараховується працівникові за два місяці, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник працював менше двох місяців (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"). Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. П. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. З наведеного убачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення відповідача з роботи, тобто за січень та лютий 2016 року (4716,33 грн та 10885,44 грн). Середній заробіток [PERSON], у межах якого він повинен відповідати за шкоду, заподіяну підприємству, складає 7800,89 грн ((4716,33 грн + 10885,44 грн) / 40 фактично відпрацьовані дні у січні та лютому 2016 року х (19 робочих днів + 21 робочий день) / 2 = 7800,89 грн). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти у сумі 7800,89 грн. Ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Зокрема, за приписами ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Строк на пред'явлення регресного позову до [PERSON] Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС та [PERSON] не пропущено, позаяк позивач сплатив [PERSON] кошти на відшкодування шкоди 12 травня 2017 року. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС, у сумі, що не перевищує середній місячний заробіток [PERSON], та становить 7800,89 грн.

Outcome: partial