Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

18.05.2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв'язку надійшла позовна заява ПрАТ «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 58200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 30 квітня 2016 року ПрАТ „ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали Поліс № АЕ/7771256 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER]. 12 липня 2016 року в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: транспортний засіб „MAN", реєстраційний номер [NUMBER] (власник транспортного засобу TOB «Інтер-Мол»), яким керував [PERSON]; та забезпечений транспортний засіб „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], [INFO], загинула. 10 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до AT «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Як з'ясувалося [PERSON] є матір'ю загиблої [PERSON]. Відповідно до п. 27.3 cт. 27 Закону України про обов'язкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на 12 липня 2016 року розмір мінімальної заробітної платні становив 1 450,00 гривень. 31 жовтня 2017 року до AT «ПРОСТО-страхування» звернулася [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. 31 жовтня 2017 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 123866, відповідно до якого страхове відшкодування, що належить до виплати [PERSON], становить 17 400,00 гривень. Розмір страхового відшкодування було розраховано у відповідності до ст. 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: 1 450,00 грн х 12 = 17 400,00 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 19795 від 31 жовтня 2017 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 17 400,00 гривень. Крім того, в результаті вищезазнаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб „MAN", реєстраційний номер [NUMBER]. 12 липня 2016 року до AT «ПРОСТО-страхування» звернувся [PERSON]. За результатами розгляду даної заяви було встановлено, що транспортний засіб „MAN", реєстраційний номер [NUMBER], є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Мол». Відповідно до Рахунку на передоплату № 601395 від 23 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу „MAN", реєстраційний номер [NUMBER], становить 521 991,00 гривень. 12 січня 2017 року до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся представник TOB «Інтер-Мол». 11 жовтня 2017 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 114902, відповідно до якого страхове відшкодування становить 99 000,00 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 18984 від 17 жовтня 2017 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило TOB «Інтер-Мол» страхове відшкодування в розмірі 99 000,00 гривень. Таким чином, розмір фактичних витрат, які AT «ПРОСТО-страхування» зазнало у зв'язку зі страховим випадком, який відбувся 12 липня 2016 року, становить 116 400,00 гривень. Згідно із ст. 38-1.1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": „У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи водієм, водійський стаж якого є меншим ніж визначено умовами договору страхування, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування". Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу». Відповідно до п.10 Полісу № АЕ/7771256 від 30 квітня 2016 року страховий платіж становить 271,00 гривень. Підставою для встановлення такого розміру страхового платежу є те, що страхувальник [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується посвідченням серїі[NUMBER] від 15 вересня 2003 року. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний компенсувати АТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі: 116 400,00 грн. -50% = 58 200,00 гривень. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПРОСТО-страхування» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 58200,00 грн. та сплачений при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні 03 липня 2018 року без виклику сторін. (а.с. 49-50) 03 липня 2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього копіями документів, а також доказом направлення 03 липня 2018 року копії відзиву на адресу позивача. (а.с. 54-72) Ухвалою суду від 03 липня 2018 року зазначену справу відкладено до 03 серпня 2018 року, встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. (а.с. 74-75) 03 серпня 2018 року на адресу суду від представника ПрАТ «Просто-страхування» надійшла письмова відповідь на відзив з додатком до неї, в тому числі доказом про направлення 26 липня 2018 року на адресу відповідача копії відповіді на відзив. (а.с. 79-100) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2018 року зазначену справу відкладено до 17 жовтня 2018 року, встановлено відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. (а.с. 102-103) 22 жовтня 2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшли заперечення щодо відповіді на відзив від 03 липня 2018 року. (а.с. 121-123) Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, відповідачем по тексту відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30 квітня 2016 року ПрАТ „ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали Поліс № АЕ/7771256 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с. 7) 12 липня 2016 року в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: транспортний засіб „MAN", реєстраційний номер [NUMBER] (власник транспортного засобу TOB «Інтер-Мол»), яким керував [PERSON]; та забезпечений транспортний засіб „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON].(а.с. 10-14) Зазначений вирок суду набрав законної сили 30 вересня 2017 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], [INFO], загинула. (а.с. 24) 10 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до AT «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Як з'ясувалося [PERSON] є матір'ю загиблої [PERSON]. (а.с. 15-16, 21) Відповідно до п. 27.3 cт. 27 Закону України про обов'язкове страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 10 жовтня 2017 року до AT «ПРОСТО-страхування» звернулася [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 25) 31 жовтня 2017 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 123866, відповідно до якого страхове відшкодування, що належить до виплати [PERSON], становить 17 400,00 гривень. Розмір страхового відшкодування було розраховано у відповідності до ст. 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: 1 450,00 грн х 12 = 17 400,00 гривень. (а.с. 26) Відповідно до платіжного доручення № 19795 від 31 жовтня 2017 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 17 400,00 гривень. (а.с. 27) Крім того, в результаті вищезазнаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб „MAN", реєстраційний номер [NUMBER]. 12 липня 2016 року до AT «ПРОСТО-страхування» звернувся [PERSON]. (29-30) За результатами розгляду даної заяви було встановлено, що транспортний засіб „MAN", реєстраційний номер [NUMBER], є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Мол». (а.с. 31-35) Відповідно до Рахунку на передоплату № 601395 від 23 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу „MAN", реєстраційний номер [NUMBER], становить 521 991,00 гривень. (а.с. 36-39) 12 січня 2017 року до AT «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся представник TOB «Інтер-Мол». (а.с. 40) 11 жовтня 2017 року співробітниками AT «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 114902, відповідно до якого страхове відшкодування становить 99 000,00 гривень. (а.с. 41) Відповідно до платіжного доручення № 18984 від 17 жовтня 2017 року AT «ПРОСТО-страхування» виплатило TOB «Інтер-Мол» страхове відшкодування в розмірі 99 000,00 гривень. (а.с. 42) Таким чином, розмір фактичних витрат, які AT «ПРОСТО-страхування» зазнало у зв'язку зі страховим випадком, який відбувся 12 липня 2016 року, становить 116 400,00 гривень. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений в договорі. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. ПрАТ «Просто-Страхування» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] з підстави, передбаченої п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена відповідальність за порушення умов страхування, відповідно до п.п. 38.1.1 якої, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 ст.13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Стаття 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян. Так, відповідно до п. 13.2 вказаної статті, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Відповідно до полісу № АЕ/7771256 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.04.2016 року, страхувальником автомобіля „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] - пенсіонер, у зв'язку з чим при оформленні полісу йому надана пільга, передбачена п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року підтверджується, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого автомобіля „Opel OMEGA", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], а не страхувальника [PERSON]. Отже, з викладеного вбачається, що [PERSON] допустив порушення умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ДТП відбулося без особистого керування страхувальником транспортним засобом, у зв'язку з чим особа, відповідальна за шкоду, заподіяна внаслідок ДТП, зобов'язана компенсувати страховику 50% відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 ст. 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до змісту якої, майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ст. 1166 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду є вина особи, яка її завдала. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно статті 22 Закону №1961, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи" Відповідно до підпункту 38-1.1 ст. 38-1 Закону №1961 . Таким чином, [PERSON] зобов'язаний компенсувати AT «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі: 116 400,00 грн. - 50 % = 58 200,00 грн. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 58200,00 грн. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на обставини, зазначені в обґрунтування заперечень на позовні вимоги, що ним не визнаються, виходячи з наступного. Між AT «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладеного поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) № АЕ/7771256 (строк дії з 30.04.2016р. до 29.04.2017р.), згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Ореl OMEGA», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено , що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 1.4. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено що особою, відповідальність якої застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Згідно з п. 1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; Згідно з п.1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних . транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на | основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Під володінням визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Положення п. 1.7. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, що забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової ' відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. По своїй правовій природі поліс по суті є правочином, заключаючи який сторони досягають згоди стосовно його істотних умов. Форма полісу є уніфікована і затверджена МТСБУ. Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором е домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 1.8. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору Відповідно до п. 17.2. ст 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поліс обов'язкового страхування цивільно-правової з відповідальності с документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації І постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Зразок та технічний опис поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 р. № 558. Відповідно до п. 17.6. ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно з Полісом № АЕ/7771256 року [PERSON] було зменшено страховий платіж як пенсіонеру, на 50 %. Відповідно до Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року, передбачено вимоги до заповнення бланків полісів, зокрема У графі «Документ, що посвідчує особу (для пільговика - документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу)» зазначається назва документу, його серія, номер, дата видачі та орган, що видав документ. Таким документом може бути паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а для пільговика-документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу. Тобто в даному разі -пенсійне посвідчення. Відповідно підпункт 2.1.1 пункту 21 розділу II до Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.11.2011 № 673 передбачено, що при укладанні внутрішнього договору страхування страховик самостійно встановлює індивідуальний розмір страхового платежу шляхом добутку базового платежу та відповідних коригуючих коефіцієнтів. При розрахунку страхового платежу положення статті 8 та пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також пункту 4 розділу II Закону України від 5 липня 2012 року № 5090-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосовуються лише за наявності відповідних підтвердних документів. При укладенні полісу №АЕ/7771256 було застосовано пільгову знижку 50% для пенсіонера, надано підтверджуючі документи, що підтверджують право на знижку. Підстав для відмови у застосуванні пільгової знижки як пенсіонеру у ПрАТ «Просто Страхування» не було. Слід зазначити, що поліс заповнюється страховиком виключно зі слів та за інформацією, яку надає страхувальник - [PERSON]. Також судом враховано, що а ні [PERSON], а ні Страхувальник - [PERSON], не порушували у судовому порядку питання чинності полісу №АЕ/7771256 і не ставили питання про визнання його недійсним, тим самим прийнявши його умови і виконання Страховиком зобов'язань за вказаним полісом. Крім того, як встановлено матеріалами справи [PERSON] звертався до ПрАТ «Просто Страхування» з повідомленням про настання події, що містить ознаки страхової, тим самим підтверджуючи чинність полісу АЕ/7771256 і своїх обов'язків за вказаним полісом, жодних. Таким чином, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача в цій частині є неспроможними та не підтвердженими відповідними доказами, а тому судом до уваги не приймаються. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду ПрАТ «Просто-страхування» сплатило судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 1762,00 грн. за подання позовної заяви майнового характеру (а.с. 2), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved