Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідачки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, посилаючись на наступне. Сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання народились діти - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Влітку 2012 року відповідачка покинула сім'ю та поїхала з іншим чоловіком. На даний час діти мешкають разом з позивачем, знаходяться на його утриманні, відповідачка допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться станом здоров'я дітей, їх розвитком, не приділяє уваги. В 2013 році відповідачка зателефонувала позивачу та пояснила, що вийшла заміж та не збирається повертатись до дітей, грошей на утримання дітей у неї немає. Прокурор у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти позову не заперечувала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена через засоби масової інформації, а саме: оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» № 32 від 20 лютого 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні досліджені докази: копія паспорта позивача /а.с.4/, копія свідоцтва про народження [PERSON] /а.с.5/, копія свідоцтва про народження [PERSON] /а.с.6/, виробнича характеристика [PERSON] /а.с.7/, побутова характеристика [PERSON] /а.с.8/, медична довідка /а.с.9/, довідка ЛКП «Паспортна служба» /а.с.10/, висновок органу опіки та піклування Лисичанської міської ради /а.с.22/, копія домової книги /а.с.23-24/ . Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення мати від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною радою України РСР 27 лютого 1991 року, Организація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціалього розвитку. Батки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними та достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] /а.с.5/, [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Відповідно до довідки, виданої КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Лисичанськ», вбачається, що [PERSON], 1986 року народження, проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS]. За медичною допомогою дітям звертається постійно особисто. Мати з батьком та дітьми не проживає /а.с.9/. Відповідно до довідки ЛКП «Паспортна служба» та копії домової книги вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрований разом з дітьми: [PERSON], [INFO] - сином, та [PERSON], [INFO] - донькою, вони знаходяться на його утриманні /а.с.10, 23-24/. Згідно побутової характеристики, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1991 року. За характером спокійний, врівноважений, з сусідами дружній, за необхідності надає допомогу. Був одружений з 2008 року, проте дружина покинула його та дітей та поїхала. Вихованням дітей займається він сам та з допомогою своїх батьків. Діти здорові, доглянуті, ні в чому не потребують. Охарактеризувати мати немає можливості, оскільки вона не проживає з сім'єю з 2012 року /а.с.8/. Відповідно до виробничої характеристики [PERSON] працював до травня 2013 року, до часу зупинки виробництва, в ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій», за час роботи зарекомендував себе відповідальним робітником, в колективі підтримував дружні стосунки, веде здоровий спосіб життя, виховує сам двох дітей /ас.7/. Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.22/. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконнно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськимим обов'язками. Судом встановлено, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не цікавиться життям, станом здоров'я дітей, самоусунулась від виховання дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про дітей, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, жодного разу в судове засідання за викликом не з'явилась. Захищаючи інтереси дітей, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами (довідка ЛКП «Паспортна служба», медична довідка, побутова характеристика, виробнича характеристика), діти знаходяться на утриманні позивача та він займається їх піклуванням та вихованням, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, їх підтверджено протягом судового засідання, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved