Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд її доньки [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] разом з [PERSON] під час шкільних канікул за межі України на лікування, навчання та відпочинок без письмової згоди батька дитини - [PERSON]; надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за межі України [PERSON] без письмової згоди батька дитини - [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що має спільну з відповідачем, з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, дитину [PERSON], [INFO], яку вона виховує з моменту народження. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає, змінював місця проживання після припинення шлюбно-сімейних відносин. На даний час місце проживання відповідача позивачу не відомо, що створює перешкоди в оформленні документів для виїзду дитини. Рішенням суду від 09 квітня 2005 року відповідача зобов`язано до стягнення на користь позивача аліментів на утримання дитини. Донька позивача постійно хворіє та потребує щорічного оздоровлення, яке не можливе в кліматичних умовах України з урахуванням політичної обстановки в країні. Оскільки відповідач самостійно дозвіл на виїзд дитини не надає, останнє змусило її звернутися з позовом до суду. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що заяву підтримує та просить суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO], уродженку [INFO] /а.с.6/, яка проживає разом з [PERSON] /а.с.7-10/. [PERSON] навчалась у 5-А класі СЗШ № 11 ДМР. за час навчання відповідач участі у вихованні доньки не приймав /а.с.11, 12, 13, 14/. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська відповідача зобов`язано до сплати аліментів на користь позивача на утримання [PERSON] /а.с.15/. Станом на 13 березня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за аліментними зобов`язаннями становить 42732,43 грн. /а.с.18/. За станом здоров`я [PERSON] потребує щорічного оздоровлення /а.с.19, 20, 21, 22/. Позивач зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на оздоровлення, однак відповіді не отримала. В ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон. Отже, позивач вправі звернутися в суд із позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон, так як батько відмовився в наданні такої згоди. Як свідчать матеріали справи, позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини на оздоровлення з урахуванням наявності запрошення дійсного до 31 грудня 2015 року /а.с.29/. З огляду на вимоги закону, а також враховуючи те, що відповідач ухиляється від надання нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд за межі України його дочки, суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України, в період з 07 серпня 2015 року до 31 грудня 2015 року на відпочинок та для оздоровлення, та оформлення відповідних проїзних документів. При цьому, суд враховує, що надання такого дозволу відповідає інтересам дитини і дитина виїжджає з метою оздоровлення в чітко визначену країну та на чітко визначений термін з визначеною метою. Водночас, позивач просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України без визначення чіткого періоду виїзду. Так, надання судом дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди батька без обмеження будь-яким терміном та без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд дитини, призведе до фактичного дозволу на майбутнє на багаторазові короткочасні виїзди дитини за кордон без згоди батька, що не відповідає вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею, в наслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial