Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

позивач акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19 травня 2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банку керувався п.3.2., п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3Умов та Правил банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов`язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2017 року складає, з урахуванням уточнених позовних вимог, 12829,63 грн., з яких: 2194,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5467,19 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5168,03 грн. - заборгованість по пені. Позивач просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати - судовий збір у розмірі 1600,00 грн. В судовому засіданні представник позивача Довганіч А.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суду не повідомила, проте надала заяву про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором, просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову зважаючи на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 19 травня 2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 2400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В анкеті-заяві [PERSON] вказано дату заповнення заяви 19 травня 2009 року. Також в цій анкеті-заяві [PERSON] вказала, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку і згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком угоду про надання банківських послуг. Вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Як видно з вказаної заяви, [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у 400,00 грн. з базовою процентною ставкою 3,0% на місяць на залишок заборгованості. 19 травня 2009 року була оформлена та видана [PERSON] кредитна картка № [NUMBER] , таким чином датою відкриття рахунку і видачі картки № [NUMBER] є 19 травня 2009 року. Враховуючи, що датою отримання кредитної картки [PERSON] і датою відкриття рахунку є 19 травня 2009 року. Відповідно до п. 3.2 умов та правил надання банківських послугпісля отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 2 розділу І Умов та Правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пп.3.1.1, 5.4 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки вказано на лицевій стороні (місяць і рік), і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). З довідки АТ КБ " Приватбанк" встановлено, що [PERSON] отримала у Банку картку № [NUMBER] із строком дії до останнього дня березня 2021 року. Відповідачка не оспорювала даний факт та не надала суду доказів, які б спростували ці доводи позивача. Згідно з випискою з карткового рахунку [PERSON] за період з 21 травня 2009 року по 10 березня 2014 року видно, що відповідачка постійно користувалася вказаним лімітом, знімаючи гроші готівкою, оплачуючи комунальні послуги, перерахування коштів між рахунками по договору тощо. Отже, станом на 30 червня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 19 травня 2009 року, з урахуванням уточнених позовних вимог, складає 12829,63 грн., з яких: - 2194,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 5467,19 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 5168,03 грн. - заборгованість по пені. Відповідачка зазначає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із нею АТ «Приватбанк» додтрималося вимог, передбачених ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд критично ставиться до таких доводів відповідачки, оскільки вона отримала кредит в розмірі 2400,00 грн. та постійно користувалася ним. Поряд з цим, розмір процентної ставки за кредитом, який становить 3,0% відсотки на місяць безпосередньо зазначений в анкеті-заяві відповідачки [PERSON] від 19 травня 2009 року, чим спростовуються її доводи відносно того, що вона не була обізнана про умови кредитування. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність, встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Встановлено, що строк дії картки № [NUMBER] , яка була видана [PERSON] 19 травня 2009 року при укладенні кредитного договору, становить останній день березня 2021 року. Банк пред`явив позов до суду 31 серпня 2017 року, тобто не пропустивши строку позовної давності. В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи, що строк дії картки [PERSON] № [NUMBER] до останнього дня березня 2021 року, а в суд позивач звернувся 31 серпня 2017 року, він не пропустив строк позовної давності для захисту порушеного права. Тому суд приходить до висновку, що з відповідачки необхідно стягнути на користь банку заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, яка дорівнює три роки. Враховуючи, що звернення банку у суд мало місце 31 серпня 2017 року, для розрахунку розміру заборгованості необхідно прийняти відомості про наявність заборгованості за кредитним договором з 31 серпня 2014 року. Станом на 31 серпня 2014 року сальдо поточної заборгованості [PERSON] за тілом кредиту дорівнює 1311,91 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 856,11 грн. Загальна сума заборгованості за тілом кредиту становить 2168,02 грн. Вказаний факт підтверджений розрахунком заборгованості за кредитним договором. Вказаний розрахунок [PERSON] не спростований. Як встановлено з цього ж розрахунку з моменту укладення договору банк застосовував до кредитних відносин з [PERSON] проценту ставку у розмірі 36% річних. В подальшому вказаний відсоток за користування кредитом змінювався і періодично дорівнював: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80%, з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року - 43.20 %. Суд вважає, що застосування у спірних правовідносинах підвищеної процентної ставки щодо [PERSON] є неправомірним, виходячи з наступного. Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №906 СП 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 1 вересня 2014 року актуалізовані тарифи, зокрема по карті «Універсальна»: трати клієнтів з 01.09.2014 року - 2.9%, трати клієнтів до1 вересня 2014 року - 2.5%. По всім тратам, які здійснені до 1 вересня 2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам. З 1 жовтня 2014 року запроваджується ставку у 3,2 % замість 2,5 %. З виписки по картарахунку [PERSON] видно, що після 10 березня 2014 року кредитною карткою не користується, будь яких грошових витрат, операцій не здійснює. В матеріалах справи відсутні будь які докази виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів. Тому підстави для нарахування Банком відповідачці збільшених процентів за користування кредитом відсутні. За таких умов суд вважає, що у Банку відсутні підстави для застосування до розрахунку заборгованості [PERSON] по сплаті процентів за користування кредитом підвищеної процентної ставки. Суд має виходити із ставки, що мала місце на час укладення між сторонами кредитного договору, тобто з 36% річних, або 3,0 % на місяць. За період з 31 серпня 2014 року по 30 червня 2017 року сплинуло 34 місяці. Тому заборгованість по процентах за користування кредитом дорівнює: 2168,02 х 3,0% х 34 = 2211,38 грн. Саме така сума заборгованості за процентами за користування кредитом має бути стягнута з відповідачки на користь позивача. Звертаючись в суд з позовом про стягнення з [PERSON] пені в сумі 5168,03 грн., позивач посилався на те, що кредитним договором передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Крім того, суд враховує, що Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року № 1275-р місто Дружківка Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідачка є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», вона має бути звільнена від сплати пені. Тому позивач безпідставно нарахував і вимагає сплати відповідачкою пені за кредитним договором. Таким чином, загальна сума яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить: 2168,02 грн. (заборгованість за тілом кредита) + 2211,38 грн. (заборгованість за простроченими відсотками) = 4379,40 грн. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених вимог за позовом становить 34,14%. Таким чином підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 546,24 грн.

Outcome: partial