Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

18 березня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до ДП "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював на Шахті №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля", востаннє на посаді підземного електрослюсаря 4-го розряду. Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким степенем зниження слуху ІІ ст, хронічну попереково-крижову радикулопатію. За висновком МСЕК від 07 травня 2019 року у нього виявлено 55% втрати професійної працездатності (25% по радикулопатії, 10% по глуховатості та 20% по пневмоконіозі), як наслідок, встановлено ІІІ групу інвалідності. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 березня 2019 року причиною виникнення такого захворювання стало фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. Він змушений постійно лікуватися та відновлювати своє послаблене здоров`я. Утруднене дихання та приглухуватість призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання на виробництві, просить суд присудити до стягнення з відповідача в свою користь моральну шкоду в сумі 30 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності та просив задоволити позов. Також, не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с.40). У судове засідання представник відповідача ДП "Волиньвугілля" не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання рекомендованого поштового відправлення (а.с.39). У відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Волиньвугілля". Загальний стаж його роботи становить 26 років 2 місяці 13 днів, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 4 місяці 18 днів. 25 березня 2019 року був звільнений за власним бажанням (а.с.10-11). Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 25 березня 2019 року у [PERSON] діагностовно: хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст; хронічну попереково-крижову радикулопатію L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. Причиною виникнення професійного захворювання стало: пил, фізичні навантаження, вимушені нахили, несприятливий мікроклімат, вібрація, шум. По гігієнічній характеристиці умов праці професія, яку обіймав [PERSON] відноситься до робіт ІІІ класу по факторам шкідливості. Враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці працівника, стаж роботи, позивач перевищив допустимі величини тривалості робочого часу передбачені Державними санітарними правилами та нормами "Підприємства вугільної промисловості" ДСП 3.3.1.095-2002 (а.с.10-11). Діагностоване професійне захворювання у [PERSON] підтверджується наступними доказами: випискою із медичної картки амбулаторного хворого № 1518, №198 (а.с.15-16,25), випискою із медичної картки стаціонарного хворого №4807 (а.с.26), медичним висновком від 05 березня 2019 року №8/175 (а.с.27), епікризами з історії хвороб (а.с.17-22), індивідуальною програмою реабілітації інваліда №242 (а.с.11), Згідно копії довідки до акту МСЕК серії 12ААА №021356 від 07 травня 2019 року, копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №021256 від 07 травня 2019 року та копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с.5-7) позивач [PERSON] втратив 55% професійної працездатності, в тому числі: 10% по професійному захворюванню (акт від 22.03.2019 за №б/н по приглухуватості), 20% по професійному захворюванню (акт від 22.03.2019 за №б/н по ПНК), 25% професійному захворюванню (акт від 22.03.2019 за №б/н по радикулопатії), з огляду на що йому була встановлена третя група інвалідності. Нововолинським відділенням управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області, на підставі ст.44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачу [PERSON] призначено до виплати одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 17 961,35 грн. та щомісячну грошову виплату в розмірі 3950,28 грн. (а.с.8-9). Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , під час роботи в ДП "Волиньвугілля" отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим втратив 55 відсотків професійної працездатності та був визнаний інвалідом ІІІ групи. У судовому засіданні також встановлено, що останньому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. [PERSON] відчуває себе неповноцінною людиною, є обмеженим у реалізації своїх життєвих планів. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу рекомендовано спостереження, лікування (амбулаторне та стаціонарне), медична реабілітація, санітарно-курортне лікування, а також протипоказана важка фізична робота. Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину [PERSON] в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено що за час роботи на Шахті №9 "Нововолинська" за порушення техніки безпеки та охорони праці наказами по шахті позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Однак, адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПіН "Підприємства вугільної промисловості" 3.3.1095-2002 р., не встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці. Відповідно до вимог частин 2,3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Вищенаведені обставини дають суду підстави вважати, що діями відповідача ДП "Волиньвугілля", який не забезпечив безпечні умови праці, позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у наступному. Позивач отримав професійне захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у [PERSON] , зокрема: душевний біль, постійне почуття неповноцінності, пригнічення. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Той факт, що моральна шкода у зв`язку з одержаним професійним захворюванням на теперішній час не відшкодована позивачу підтверджено в судовому засіданні дослідженими матеріалами справи. Отже, спір з приводу відшкодування [PERSON] моральної шкоди раніше не був предметом судового розгляду. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача [PERSON] слід стягнути 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved