Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~10.11.2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Хмельницького Апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про стягнення грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання та просить стягнути з відповідача - Хмельницького апеляційного суду, як боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання 5 057,66 грн. річних та 35 084,81 грн. інфляційних, шляхом стягнення вказаних коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що судовим рішенням в справі № 560/4105/18 на його користь з ДСА України з вказаної програми стягнуто 87 349,27 грн. заборгованості по щомісячному грошовому утриманні та компенсації за невчасну виплату. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити із наведених підстав. В судове засідання представник відповідача, Хмельницького апеляційного суду, не з`явився, подав відзив на позов в якому просить справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову заперечує, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки [PERSON] апеляційний суд не може нести відповідальність за порушення зобов`язання, так як не є розпорядником коштів за програмою 0501150«Виконання рішень судів на користь суддів». В судове засідання представник відповідача, ДСА України, не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за даної явки учасників процесу на підставі зібраних доказів. 12.11.2020 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 07.12.2020 року від відповідача, Хмельницького апеляційного суду, надійшов відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. 14.12.2020 року справу призначено до слухання по суті. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши відзив на позов та надані докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 12.02.2003 року по 16.09.2016 року працював суддею Апеляційного суду Хмельницької області. Рішенням в справі № 560/4105/18 на його користь з ДСА України з програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» стягнуто 87 349,27 грн. заборгованості по щомісячному грошовому утриманні та компенсації за невчасну виплату. Зазначене рішення було виконано 05.10.2020 року. Позивач вважає, що оскільки обов`язок у відповідачів виплатити 28\~422,56 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості із щомісячного грошового утримання за період з 01.01.2006 року по 31.12.2011 року, виник у жовтні 2014 року, то відповідач має сплатити на користь [PERSON] за період з жовтня 2014 року по жовтень 2020 року 35\~084,81 грн. інфляційних втрат та 5\~057, 66 грн. 3% річних від простроченої суми, згідно наданого розрахунку. Відповідно до частини першої статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Задовольняючи позов у справі 346560/4105/18 Хмельницький окружний адміністративний суд стягнув з ДСА України за рахунок бюджетної програми 0501150 на користь [PERSON] заборгованість в сумі 87349,27 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд врахував, що згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема, судів (крім Верховного Суду) здійснює ДСА України. ДСА України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом та, серед іншого, готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів. Зазначив, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 7 БК бюджетна система України грунтується на принципі цільового використання коштів, який означає, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. За статтею 23 БК будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. У зв`язку із набранням з 1 січня 2012 року чинності статтями 129, 130 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та одночасною втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та на підставі частини пятої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", втратив чинність з 01 січня 2012 року наказ ДСА України від 24 липня 2009 року №81 "Про затвердження Положення про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2009 року за №1065/17081. Відповідно ніяких призначень у кошторисі Апеляційного суду Хмельницької області на 2014 рік по даному КЕКВ не було передбачено, а отже здійснити виплату заборгованості по щомісячному грошовому утриманні [PERSON] не було юридичної можливості. Діючи на підставі та в межах повноважень апеляційний суд здійснив розрахунок заборгованості та надіслав його до Державної судової адміністрації України для виділення зазначеної суми коштів з бюджетної програми 05001150 "Виконання рішень на користь суддів". З огляду на викладене, суд вважає, що Хмельницький апеляційний суд не може нести відповідальність за порушення зобов`язання, оскільки не є головним розпорядником коштів і в його кошторисі не передбачено коштів на вказані виплати, а також вжив всіх залежних від нього заходів щодо їх сплати. Крім того, стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-2759цс15 від 20.01.2016 року: При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами є трудовими та виникли з приводу виконання судового рішення, дія частини другої статті 625 ЦК України щодо обов`язку боржника, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, на них не поширюється. Аналізуючи викладене, стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати чітко визначене з Державної судової адміністрації України, отже говорити, що між апеляційним судом та [PERSON] , за викладених вище обставин, існує зобов`язання - неможливо. Також слід зазначити, що Хмельницький апеляційний суд не є розпорядником коштів за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», оскільки відповідно до паспорту вказаної бюджетної програми, затвердженого наказами ДСА України та Міністерства фінансів України, головним розпорядником коштів та відповідальним за виконання бюджетної програми 0501150 є ДСА України. А, позовних вимог до ДСА України, позивач не пред`являв. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] про стягнення з Хмельницького апеляційного суду за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» 35\~084,81 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення грошового зобов`язання та 5\~057,66 грн. 3% річних,- слід відмовити.

Outcome: dismissed