Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 8242, 50 (вісім тисяч двісті сорок два долара п`ятдесят центів) та 2068,04 (дві тисячі шістдесят вісім гривень чотири копійки ) сплаченого судового збору. Позов мотивує тим, що відповідач 08.11.2016 отримав від позивача кошти в розмірі 7850,00 дол. США та зобов`язався повернути їх до 08.12.2016 з 5 %, що підтверджується розпискою. Після кінцевого строку повернення коштів, позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення коштів, проте останній жодних дій по поверненню позики не вчинив, тому він звернувся з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та дала аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ст.280 ЦПК України\~вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 08.11.2016 між\~\~позивачем\~\~та відповідачем\~\~було укладено договір позики,\~відповідно до якого відповідач отримав від позивача 7850,00 доларів США, які зобов`язалася повернути до 08.12.2016, як випливає із пояснень позивача - досі не повернула.\~Позика є відсотковою під 5 % в один календарний місяць. Факт позики грошей відповідачем у позивача підтверджується розпискою. У відповідності до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з розписки борг відповідачем мав бути повернутий до 08 грудня 2016 року.\~\~Строк повернення коштів за договором позики минув, однак відповідачем так повернутий і не був.\~\~ Суд приймає розрахунки позивача, відповідно до яких: борг за договором позики 7850 доларів США, 5 відсотків ставки 392,50 доларів США, а разом 8242,50 доларів США. \~ \~ \~ \~Як вбачається із правової позиції ВСУ України висловленій у Постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ч.1\~ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України\~\~гривні. Відповідно до ч.2\~ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 8242,50 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність",\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"\~(далі -\~Декрет N 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного суду у справі №373/2054/16-ц від 16.01.2019. \~\~Враховуючи, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повертає, однак зобов`язаний повернути, то таку суму боргу, а саме 8242,50 дол. США за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] .. Одночасно,

Outcome: approved