Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

В червні 2017 р. позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання майна, набутого під час спільного проживання - спільною сумісною власністю. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2017 р. цивільну справу передано до Васильківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М. віл 25.01.2018 р. вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Вказаний позов позивач обґрунтовувала тим, що з початку 1995 р. вона почала проживати зі [PERSON] однією сім'єю, як чоловік і дружина, вели спільне господарство. Разом прожили понад 25 років, разом їздили на відпочинок, до друзів, підтримували один одного. Позивач навіть подарувала цивільному чоловіку квартиру за адресою: [ADDRESS] (договір дарування від 26.04.2003 р.) За час спільного проживання ними разом було придбано майно, а саме: заміський будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,10 га за цією ж адресою. Однак, [INFO] р. [PERSON] раптово помер, не встиг залишити ні заповіту, ні дарчої, у зв'язку з чим відкрилась спадщина. Спадкоємцями майна померлого є двоє його синів - відповідачі у справі. Оскільки вона проживала з померлим як чоловік і жінка однією сім'єю, тому просить суд встановити факт проживання її зі [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років ( з 1995 р. по [INFO] р.); визнати майно, набуте під час спільного проживання однією сім'єю спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачі направили до суду свої письмові пояснення на позов, в яких зазначають, що їх батько [PERSON] з 11.11.1983 р. по 27.10.1994 р. перебував у шлюбі з їх матір'ю. Після цього, до своєї смерті проживав один, в іншому шлюбі не перебував. За життя він любив жінок, користувався їх увагою, однак з жодною з них, в тому числі і з позивачкою, в фактичних шлюбних відносинах не перебував. Їм відомо, що у 200 р. їх батько позичив позивачці гроші на придбання квартири [ADDRESS]. Однак, станом на 2003 р. вона борг не повернула, у зв'язку з чим в рахунок відшкодування боргу переоформила на [PERSON] вказану квартиру. Щодо будинку по [ADDRESS], зазначають, що вказаний будинок не був придбаний, як зазначає позивач, а будувався їх батьком, а вони, його сини, йому в цьому допомагали. Також вказують, що позивач незаконно заволоділа правовстановлюючими документами на майно померлого батька, у зв'язку з чим вони звертались до поліції з відповідними заявами. За таких обставин просять в задоволенні позову відмовити. 15.03.2018 р. позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона зазначає наступне. 18.05.1995 р. позивач - [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], і 12.05.2000 р. змінила прізвище на «[PERSON]». З травня 1995 р. вона, як і померлий [PERSON], в іншому шлюбі не перебували, а проживали разом однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство та бюджет, мали взаємні права та обов'язки, об'єднували особисті доходи для набуття спільного майна. На підтвердження своїх вимог посилається на фотосвітлни, на яких зображені позивач з [PERSON] під час відпочинку, святкувань, перебувань у родичів, тощо. Також вказує, що постійно працювала, отримувала стабільний заробіток, який протягом всього спільного проживання з покійним об'єднувала в спільний бюджет, також вона оплачувала витрати по утриманню квартири в смт. Чабани, у неї особисто наявні всі правовстановлюючі документи на майно, набуте спільно зі [PERSON] і оформлене на його ім'я. Зазначене є доказом їх рівних прав і обов'язків, що існували в їх сім'ї. Її зі [PERSON] поєднувало не лише спільне проживання, а й спільна праця, ведення спільного господарства, придбання за спільні кошти рухомого й нерухомого майна. Коли [PERSON] захворів, вона купувала ліки, а після його смерті - поховала його за власні кошти. Також зазначає, що відповідачами отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на майно, яке є спільною сумісною власністю її і померлого [PERSON] Однак, вона також є спадкоємцем майна померлого чоловіка, фактично прийнала спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на момент смерті. У зв'язку з зазначеним, позивач просить суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без рестрації шлюбу в період з 01.01.2004 р. до 28.08.2016 р.; встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім'ї, шляхом об'єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об'єднувалися для набуття спільного майна в майбутньому, [PERSON] та [PERSON] у період з травня 1995 р. до 31.12.2003 р. включно; визнати майно, набуте [PERSON] за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], спільною сумісною власністю, а саме: - житловий будинок з мансардою, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 204,4 кв.м, житловою площею 92,7 кв.м (свідоцтво про право на нерухоме майно від 18.02.2014 р.); - земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], придбану 17.07.2008 р. на підставі договору купівлі-продажу № 2564 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]); - автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON 2.0 5МТ4, реєстраціний номер [NUMBER], 2007 року випуску, зареєстрований 20.05.2008 р. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]); - причіп бортовий марки БЗП, модель 7-02, реєстраційний номер [NUMBER], 2009 року випуску, зареєстрований 27.03.2009 р. (свідотцво про реєстрацію серії [NUMBER]). Здійснити поділ спільного сумісного майна та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину: - житлового будинку з мансардою, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 204,4 кв.м, житловою площею 92,7 кв.м (свідоцтво про право на нерухоме майно від 18.02.2014 р.); - земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], придбану 17.07.2008 р. на підставі договору купівлі-продажу № 2564 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 149080 (сто сорок дев'ять тисяч вісімдесят) грн. вартості Ѕ частини: - автомобіля марки HYUNDAI модель TUCSON 2.0 5МТ4, реєстраціний номер [NUMBER], 2007 року випуску, зареєстрований 20.05.2008 р. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]); - причіпа бортового марки БЗП, модель 7-02, реєстраційний номер [NUMBER], 2009 року випуску, зареєстрований 27.03.2009 р. (свідотцво про реєстрацію серії [NUMBER]). Просить визнати набуте [PERSON] до 01.01.2004 р. шляхом спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету з [PERSON], майно спільною сумісною власністю: - квартиру [ADDRESS], що знаходиться в смт. Чабани, Києво-Святошинського району Київської області та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 15.9 кв.м, загальною площею 31.1 кв.м; - акції ВАТ по газопостачанню та газифікації «КИЇВОБЛГАЗ» в кількості 2520 (дві тисячі п'ятсот двадцять) штук (сертифікат акцій № [NUMBER] від 27.10.2003 р.) на загальну суму 410000 (чотириста десять тисяч) грн.; - здійснити поділ спільного сумісного майна та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину: - квартири [ADDRESS], що знаходиться в смт. Чабани, Києво-Святошинського району Київської області та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 15.9 кв.м, загальною площею 31.1 кв.м; - акцій ВАТ по газопостачанню та газифікації «КИЇВОБЛГАЗ» в кількості 2520 (дві тисячі п»ятсот двадцять) штук (сертифікат акцій № [NUMBER] від 27.10.2003 р.) на загальну суму 410000 (чотириста десять тисяч) грн. Також позивач просить змінити черговість одержання права на спадкування після смерті [INFO] р. [PERSON]; надати [PERSON], спадкоємиці четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого [INFO] р. [PERSON], що складається з: - Ѕ частини житлового будинку з мансардою, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 204,4 кв.м, житловою площею 92,7 кв.м (свідоцтво про право на нерухоме майно від 18.02.2014 р.); - Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], придбану 17.07.2008 р. на підставі договору купівлі-продажу № 2564 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]); - Ѕ частини автомобіля марки HYUNDAI модель TUCSON 2.0 5МТ4, реєстраціний номер [NUMBER], 2007 року випуску, зареєстрований 20.05.2008 р. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]); - Ѕ частини причіпа бортового марки БЗП, модель 7-02, реєстраційний номер [NUMBER], 2009 року випуску, зареєстрований 27.03.2009 р. (свідотцво про реєстрацію серії [NUMBER]); - Ѕ частини квартири [ADDRESS], що знаходиться в смт. Чабани, Києво-Святошинського району Київської області та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 15.9 кв.м, загальною площею 31.1 кв.м; - Ѕ частини акцій ВАТ по газопостачанню та газифікації «КИЇВОБЛГАЗ» в кількості 2520 (дві тисячі п'ятсот двадцять) штук (сертифікат акцій № [NUMBER] від 27.10.2003 р.) на загальну суму 410000 (чотириста десять тисяч) грн.; - 1/3 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м; - земельної ділянки площею 3,418 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Київська область, Сквирський район, Рогізнянська с/рада, кадастровий номер [NUMBER]; - 2/5 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] Просить визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину: серія та номер: 12, видане 16.01.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. на ім'я [PERSON]; серія та номер: 804, видане 13.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. на ім'я [PERSON]; серія та номер: 799, видане 13.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. на ім'я [PERSON]; серія та номер: 10, видане 16.01.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. на ім'я [PERSON]; скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно: - квартири [ADDRESS], що знаходиться в смт. Чабани, Києво-Святошинського району Київської області та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 15.9 кв.м, загальною площею 31,1 кв.м, за [PERSON] та [PERSON], реєстраційний номер 1462242480000; - 1/3 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 51.2 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м, за [PERSON] та [PERSON], реєстраційний номер 1300366880000; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] витрати, які були зроблені на лікування та поховання [PERSON] у розмірі 5716 (п'ять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 79 коп. з кожного на користь [PERSON]. - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені у справі судові витрати в розмірі 41 364 (сорок одна тисяча триста шістдесят чотири) грн. 80 коп., що складаються з: - 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. судового збору сплаченого за подання до суду позову; - 352 (триста п'ятдесят дві) гривни 40 копійок судового збору за подання заяви про забезпечення позову; - 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення доказів; - 1850 (одна тисяча вісімсот сорок п'ять) грн., сплачених за проведення незалежної оцінки нерухомого майна; - 30000 (тридцять тисяч) грн. за дання правничої допомоги. 23.05.2018 р. відповідачі у справі подали до суду письмові пояснення щодо уточненого позову, в яких зазначають, що позивач [PERSON] зверталась до Києво-Святошинського районного суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], у чому рішенням суду їй було відмовлено. Вказують, що їх батько користувався увагою жінок, однак з жодною з них, в тому числі і з позивачкою, в фактичних шлюбних відносинах не перебував. Їм відомо, що у 2000 р. їх батько позичив позивачці гроші на придбання квартири [ADDRESS]. Однак, станом на 2003 р. вона борг не повернула, у зв'язку з чим в рахунок відшкодування боргу переоформила на [PERSON] вказану квартиру. Щодо будинку по [ADDRESS] зазначають, що вказаний будинок не був придбаний, як зазначає позивач, а будувався їх батьком, а вони йому в цьому допомагали. Звертає увагу на те, що позивач, дізнавшись про смерть їх батька, поїхала до місця його постійного проживання і забрала всі належні [PERSON] правовстановлюючі документи на його майно і тільки після цього зателефонувала їх і повідомила про смерть батька. Сказала, що поверне документи після тогою, як на неї буде оформлена квартира в Чабанах. У зв'язку з зазначеним вони звертались до поліції, однак позивач не з'являлась на виклики до ОВС і [PERSON] вирішив розв'язувати всі проблем через суд або мирним шляхом, у зв'язку з чим вказані матеріали були списані. Також вказують, що звіт про експертно-грошову оцінку земельної ділянками та житлового будинку [ADDRESS] зроблені на замовлення [PERSON] як власника і не може бути доказом у справі. Також в своїх поясненнях відповідачі вказують суду на пропуск позивачем строку позовної давності щодо визнання недійсним правочину, що є підставою відмови у позові. За таких обставин просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю вимог, а також за сплином строку позовної давності, тобто строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. 06.07.2018 р. відповідачами також подано відзив на позовну заяву, в якій вони зазначають, що позивачем не доведено, що вона після розлучення з першим чоловіком не перебувала в шлюбі з іншими чоловіками. Позивач не зазначає періоду часу та обставини знайомства з їх батьком. Також зазначають, що моментом припинення попередніх шлюбів як [PERSON] так і [PERSON] є не дати розірвання шлюбів, а дати їх державної реєстрації, зокрема: [PERSON] ([PERSON].) - 12.05.2000 р., а [PERSON] - 22.07.1997 р. Тому вважають, що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю в період до 12.05.2000 р. та визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте [PERSON] в цей період. Також відповідачі критично ставляться до наданих позивачем в якості доказів фотосвітлин, вважають, що вони не доводять фактів спільного проживання, об'єднання доходів, тощо. Також зазначають, що [PERSON] мав значні грошові кошти і не потребував жодної допомоги для придбання майна. Вважають, що ксерокопії квитанції про оплату комунальних послуг в квартирі в смт. Чабани не вказує про наявність у неї рівних обов'язків, спільного бюджету та ведення побуту зі [PERSON] Також вказують про необхідність подання саме оригіналів документів. Факт здійснення позивачем лікування [PERSON] не підтверджено належними доказами, а її участь у витратах на поховання батька - сприймались сім'єю, як допомога колег по роботі. Вони, відповідачі, несли витрати на поховання, однак не зберігали чеків та інших документів на підтвердження цих витрат. Також зазначають, що критично ставляться до довідки Порадівської сільської ради щодо проживання позивачки разом зі [PERSON] в с. Порадівка, оскільки вона спростовується відомостями про реєстрацію їх за іншими адресами. Відповідачі вважають, що позивач не надала жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх вимог, тому просять в задоволенні її позову відмовити в повному обсязі (а.с.210-220 т.2). Представником позивача 24.07.2018 р. до суду подано відповідь на відзив, в якому позивач вказує викладене відповідачами у їх відзиві є лише міркуваннями без належного правового підгрунтя, оскільки позивачем надано докази, про відсутність яких вказують відповідачі. Щодо довідки Порадівської сільської ради - вважає, що відповідачами не взято до уваги законодавство України про свободу пересування. Також вказує, що в підготовчому судовому засіданні 31.05.2018 р. [PERSON] сам визнав факт проживання позивача з його батьком, вказавши: "Так, тьотя [PERSON] з ним жила". Також на підтвердження тверджень, що у [PERSON] були інші жінки, відповідачами не надано жодного доказу. Вважає надані позивачем докази достовірними і належними, а обставин заперечень відповідачів такими, що не відповідають дійсності і мають бути відхилені (а.с.233-234 т.2). 01.08.2018 р. відповідачами було подано клопотання про роз'єднання позовних вимог даного позову, яке ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2019 р. залишено без задоволення. (а.с.85 т.3). 25.08.2018 р. представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог у зв'язку з конкретизацією її прізвища (яка змінювалось з «[PERSON]» на «[PERSON]»), в яких вона зокрема просить: втановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім'ї, шляхом об'єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об'єднувалися для набуття спільного майна в майбутньому, в порядку положень КЗпШС (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), між нею, як [PERSON], та [PERSON] в період з 19.05.1995 р. та до 11.05.2000 р. (до переміни прізвища на підставі свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серії [NUMBER] виданого 12.05.2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 43); встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім'ї, шляхом об'єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об'єднувалися для набуття спільного майна в майбутньому, в порядку положень КЗпШС (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), між нею, як [PERSON], та [PERSON] в період з 12.05.2000 р. до 31.12.2003 р. включно (після переміни прізвища на підставі свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серії [NUMBER] виданого 12.05.2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 43). Вимоги, заявлені в пунктах 1, 3-9 заяви про збільшення позовних вимог від 15.03.2018 р. залишає без змін та просить задовольнити (а.с.109-110) . 21.08.2018 р. до суду від відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вони зазначають, що вважають пояснення позивача такими, що не спираються на докази і підлягають відхиленню. Зокрема, вказують про неподання позивачем копії її паспорту з відміткою про реєстрацію, довідки про її доходи. Також не доведено необхідність купування медпрепаратів, чеки, які надає позивач. Також наголошує на моменті припинення шлюбу позивача - саме 12.05.2000 р. Також спростовує визнання [PERSON] в підготовчому судовому засіданні факту проживання позивача з її батьком. Взагалі заперечує визнання будь-яких обставин, на які посилається позивач. Також вказує, що позивачем не були належним чином направлено відповідачу відповіді на відзив, що створює штучні перепони для реалізації ними своїх прав. Після смерті [PERSON] жодних звернень позивачки про те, щоб її позбавити права доступу до будинку в с. Порадівка, чи в якусь із квартир, зареєстрованих на [PERSON] не було, її особистих речей там немає і ніколи не було, і доводів для спростування даних аргументів у позивача не має. У зв'язку з вищезазначеним просить в задоволенні позову відмовити (а.с.107-111). 21.12.2018 р. представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме заявлену вимогу в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частини вартості рухомого майна і просить стягнути з [PERSON] Ѕ частину вартості автомобіля та причепу, що є предметом спору у загальному розмірі 136520 грн. Інші заявлені позовні вимоги, викладені в заяві про збільшення позовних вимог від 15.03.2018 р., залишає без змін (а.с.186 т.3). Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, заявах про уточнення позовних вимог та інших письмових заявах по суті справи. Також позивач суду показала, що познайомились зі [PERSON] і починаючи з 1995 р., вони проживали з ним за адресою: [ADDRESS] по літо 1999 р., коли прийшов з місць позбавлення волі менший син. З 1999 р. вони проживали в с. Новосілки ([ADDRESS]) і в [ADDRESS]. У 2008 р. спільно придбали земельну ділянку в [ADDRESS], а у 2011 р. розпочали будівництво будинку, який збудували разом. Протягом спільного життя вони все робили разом, жили на довірі, шлюб не реєстрували. Вона лікувала чоловіка, була в лікарні, отримала свідоцтво про смерть. Коли чоловік раптово помер, вона сама все робила для поховань. Поминальний обід організовувала вона. Протягом спільного життя вони разом відпочивали, з ними також їздив [PERSON], покійний чоловік приводив також [PERSON]. Дітям вони возили речі у м.Буча, діти приїжджали до них в Чабани. На протязі 10 років чоловік виплачував дітям аліменти. Разом з [PERSON] вони поховали його матір. Про їх спільне проживання відомо всім їхнім родичам. До купівлі земельної ділянки в с. Порадівка, вони обробляли там город, у двоюрідної сестри близько 5 років. Під час будівництва будинку весь час вона знаходились в с. Порадівка, посадили там сад. Спочатку викопали колодязь в 2011 р., посадили сад в 2009 р., потім завезли будматеріали і і через 2 роки почали будуватись. Електричний стовп поставили в 2010 р., потім почали будівництво. Десь в 2013 р. чи 2014 р. вставили вікна в будинку. В 2016 р. велись внутрішні роботи. В с. Порадівка [PERSON] був 2 рази, однак участі в будівництві не приймав. [PERSON] вони давали кошти для підрядної організації на встановлення вікон, близько 27000,00 грн. Бюджет з чоловіком вони мали спільний, спільно приймали рішення по купівлі всього майна і земельної ділянки в тому числі. У 1983 р. вона отримала квартиру. Квартиру в [ADDRESS] була придбана нею за особисті збереження після продажу батьківської хати. Протягом всього часу вона постійно працювала, лише при реорганізації підприємства, вона протягом 7 місяців перебувала на обліку як безробітня. У чоловіка був автомобіль "Волга", через рік вони купили Фольксваген "Джетта", далі продали її і купили Хюндай "Туксон". Коли чоловік їхав з с. Порадівка у смт. Чабани, то подзвонив її і сказав, що погано себе почуває і вона викликала йому швидку допомогу. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що позивач постійно проживала зі [PERSON] однією сім'єю, що підтверджується також і фото за різні роки. За спільні кошти вони придбали майно: земельні ділянки, автомобілі та причеп, будували будинок. Квартира [ADDRESS] була придбана позивачкою за власні кошти та подарована покійному. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся належно. Відповідач [PERSON] (що є також представником [PERSON].), та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення з підстав, викладених у відзиві та інших письмових заявах по суті позову. При цьому [PERSON] суду показав, що він та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] Їх батько перебував з матір'ю в зареєстрованому шлюбі, проживали в м. Боярка у 2-х кімнатній квартирі. Батько часто був на заробітках на Півночі і мати теж, прожили у шлюбі 11 років з 1983 р. по 1994 р. Вони з братом під час від'їзду батьків на Північ жили у бабусі. потім батьки розлучились. Їхня мама розміняла квартиру і вони проживали у половині будинку у м. Буча, відносини з батьком були теплі, він перевівся в м. Гостомель на роботу. Батько піклувався про них, купував речі, влаштував на роботу. Коли він ([PERSON]) після одруження робив прибудову у м. Буча, батько допомагав йому. В 2008 р. батько придбав в с.Порадівка земельну ділянку і почав будувати будинок. Вони з братом йому допомагали, садили сад. Батько розраховувався по боргам брата, оскільки той пив. Коли помер батько, про смерть йому повідомила позивачка, яка йому була відома, як колега по роботі. В похованні допомагали співробітники батька. Свідоцтво про смерть батька він отримував сам. Всі речі в морг передавав через позивачку. Після смерті батька він забрав його собаку. Вказує, що батько дуже кохав їх маму і хотів помиритися. Зазначив, що ніколи позивачку не бачив, а коли вставляв вікна у будинку батька, два рази, вона проходила повз, то батько сказав, що це його знайома. Батько розповідав про інших жінок. Батько все майно придбав сам, оскільки працював на високих посадах, був акціонером. отримував чималі дивіденди - 1000 доларів США, мав землю, неофіційно працював. Прізвище [PERSON] він змінив на прізвище дружини - [PERSON], оскільки в школі його дражнили. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що свідоцтво про смерть отримував відповідач - [PERSON]. Позивач не проживала з покійним [PERSON] Позовні вимоги є некоректними, докази, надані позивачем, є неналежними, позивач хоче скористатитсь ситуацією. Позивач не згадала про собаку, у якої є документи. Особистих речей позивачки в помешканні покійного не залишилось. Позивач з покійним ніякого майна не придбавала, автомобіль "Волга" був особистою власністю померлого, від продажу в подальшому якого і придбали автомобіль Хюндай "Туксон". Квартира в смт. Чабанах є подарованою, договір дарування не визнаний недійсним. Батько відповідачів опікувався своєю матір'ю та хворим братом і дітьми. Будівництво у с. Порадівка не закінчено і на момент смерті покійного. Позивач була лише колегою по роботі. Надані фото не підтверджують факту спільного проживання позивачки та покійного. Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків. Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом достовірно встановлено, що [INFO] р. в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, у віці 53 р. помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.08.2016 р. виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.5 т.1). Позивач [PERSON], 18.05.1995 р. розірвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 12.05.2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 204 (а.с.221 т.1). 12.05.2000 р. [PERSON], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені та по батькові [NUMBER] виданим 12.05.2000 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 43 (а.с.221 т.1). Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 22.07.1997 р. Боярським міськвиконкомом Києво-Святошинського району Київської області, 27.10.1994 р. [PERSON] розірвав шлюб з громадянкою [PERSON], актовий запис № 164 (а.с.220 т.1). Таким чином, в судовому засіданні встановлено і жодним належним і допустимим доказом не спростовано, що, починаючи з травня 1995 р., та до дня смерті [PERSON] [INFO] р. ні позивач, ні [PERSON] в зареєстрованих шлюбах з іншимим особами не перебували. Судом допитано свідків зі сторони позивача. Допитаний судом свідок [PERSON] суду показав, що позивач є його знайомою, з якою познайомились у її сестри. Потім вони познайомились з померлим [PERSON] Коли вони купили землю, то брали у нього світло і воду. Будувались від нього через одну хату. Вони дружили сім'ями, він зі [PERSON], а його дружина з позивачкою. [PERSON] казав, що це його дружина. Коли будували будинок, позивач варила робочим їсти, садила дерева. До них він з дружиною приїздив у гості в м. Київ, про похорон не знали, бо були на роботі. [INFO] р. [PERSON] він в с. Порадівка не бачив, він прийшов пізніше і запропонував пом'янути батька. Про смерть д. Вови він дізнався від позивача - т.[PERSON]. Коли вставляли вікна в будинку [PERSON], він був на морі, тому не знає, хто це робив. Будівництво розпочалось у 2008 р. і у нього брали світло. Потім д. [PERSON] ставив стовпа окремо в подвір'ї, огорожу поставилии потім, коли побудували будинок. Будівництво почали з фундаменту, побудували коробку будинку, потім викопали криницю і каналізацію. Будівництвом займались робочі з м. Димер які жили у нього, також у нього зберігались будматеріали. Йому відомо, що т. [PERSON] продала т. [PERSON] і д. Володі землю під забудову, продавала весь город, проте вони купили половину. На свята вони сім'ями разом зустрічались. Взимку д. [PERSON] приїздив в с. Порадівка на вихідні і жив в кімнаті, де є обігрівач. Також у них була собака Жуля, яку д. [PERSON] подарував т.[PERSON] на День народження. Вказав, що часто приїжджав до них в гості, бо у них проживала його дочка, яка навчалась в училищі в м. Києві. Свідок [PERSON], що проживає в [ADDRESS], суду показала, що вона є сусідкою і подругою позивача - [PERSON]. Знає її з 1995 р. Коли вони приходили до них, то була [PERSON] і [PERSON], жили як сім'я. Були розмови, що вони хочуть мати заміський будинок, вони ходили до них на Дні народження. Вони брали її на базар. В с.Порадівку вона не їздила, а на похороні була. Їй зателефонувала сусідка позивачки. На похороні бачила відповідача і на 40 днів в кафе її запрошувала [PERSON]. Вона не допомагала позивачці в організації похорон. Бачила відповідача на поминках - 40 днів в кафе, були люди, дату не пам'ятає. Була на річниці на поминках в с.Новосілки. З чоловіком давали гроші на похорон - 200 грн. [PERSON] вдягався гарно і одяг у нього був. [PERSON] розповіла, що віддала сину одяг [PERSON]. Вони самі проживали в Новосілках кожень день, а на вихідні їздили в с.Порадівка. [PERSON] пригощала їх овочами з с. Порадівки. [PERSON] хоронила [PERSON], тому вони давали гроші на похорон саме їй. На похоронах були родичі і був син [PERSON]. На рік відповідача в Новосілках не було, були родичі [PERSON]. Вона бачила сина в церкві, родичі були. Коли в Новосілках вона заходила до них, то був його одяг, тапочки, халат. [PERSON] працював, щось пов'язано з газом, він сам їздив на автомобілі. Допитана судом свідок [PERSON] суду показала, що її покійний двоюрідний брат [PERSON] проживав 20 років з [PERSON] Вони часто з чоловіком були у них в гостях у с. Порадівці, де вони будували будинок і в с. Новосілках. Знає, що вони будували будинок. [PERSON] приїжджала з братом. Знає [PERSON] з 1994-1995 років. Їй брат [PERSON] представив [PERSON], як свою дружину. Про те, що він помер, їй повідомила [PERSON] Брат говорив, що сини з ним спілкуються, коли їм потрібні гроші. Син навіть вінка на похорон батьку не купив, купляла все [PERSON] Відповідач був на похороні баби, хоронили бабу, тобто її тітку, [PERSON] і [PERSON] Вона знала [PERSON] і [PERSON] - як чоловіка та жінку. Знала, що вони жили без реєстрації шлюбу. Вони разом проживали, будували будинок і разом відпочивали і їздили на море. У неї особисто не має фото, а взагалі вони разом фотографувалися з [PERSON] Хоронили брата на Борщагівці. Вона давала гроші на поховання, платила гроші в церкві. Була її мама на похороні. Вона не пам'ятає, з якого телефона дзвонила її [PERSON] і повідомляла про смерть [PERSON]. Біля їх будинку було підприємство, де вирощували гриби. Брат помер раптово, він хворів, мав підвищений цукор та тиск. Її чоловік лікар і допомагав брату, коли той хворів. Свідок [PERSON], що зареєстрована і проживає в [ADDRESS] суду показала, що з [PERSON] знайома давно, вони а саме [PERSON] і [PERSON] у 2008 р. у неї купили 10 соток землі, бо у неї було багато землі і через діва роки вони почали будувати будинок. Вони часто спілкувалися, бо у неї помер чоловік і їй добре було з ними спілкуватися, що вони знаходилися поруч. Вона часто до них ходила пити чай, це була порядна сім'я і [PERSON] була порядною дружиною. Потім сталося горе, помер [PERSON] раптово. Йому стало погано і він поїхав до [PERSON]. Через два дні її зателефонувала невістка [PERSON] і сказала, що [PERSON] помер. Вони хоронили [PERSON] і до труни підійшов молодий чоловік, вона запитала, хто це і їй сказали, що це син покійного, але вона жодного разу його не бачила в с.Порадівці. Це була хороша сім'я і вони разом будували будинок. За продаж землі [PERSON] і [PERSON] разом їй віддавали гроші. Будівельні матеріали вони зберігали у неї. На четвертий день після похорон син хотів заварити хвіртку, щоб [PERSON] не заходила, але після їх розмови з ним він сказав, що його "підставили". [PERSON] і [PERSON] приїжджали кожні вихідні. Бюджет у них був спільний. Вона знала, що у [PERSON] були діти. Купили у неї землю, але по документах земля була сина. [PERSON] - двоюрідна сестра їх невістки [PERSON]. [PERSON] [PERSON] знає біля 20 років, а [PERSON] - з 2006 р., вони у неї жили на квартирі, бо було вже холодно, а вони будувалися. В с. Порадівка проживає з 90-х років, приїхала з Грузії. Садила сад [PERSON], а вона їм допомагала носити воду. Вона постійно жила в с. Порадівці. Свідок [PERSON], що зареєстрована і проживає в [ADDRESS] суду показала, що [PERSON] це дружина її покійного брата [PERSON], а [PERSON] - син її покійного брата. Вони з братом жили в одному будинку на Теремках в м. Києві в 1977-1978 роках. [PERSON] знає з 1995 р., брат їх познайомив. Вони з Теремків переїхали в с.Новосілки в 1999 р. Вони зустрічалися на святах, вони приїжджали разом. Коли померла мама [PERSON], то її ховали [PERSON] і [PERSON] Вона бачила [PERSON] останній раз на похороні бабусі. Була на похороні [PERSON], хоронила його [PERSON]. [PERSON] був на похороні і в кафе, коли поминали [PERSON]. Вона не була в с.Порадівці. Вони будували будинок, щоб там жити. [PERSON] племінниця її батька [PERSON], вона не рідна його дочка. ЇЇ мама вийшла заміж коли їй було 5 років. Коли [PERSON] жив з матір'ю [PERSON], вони спілкувалися, а потім батьки [PERSON] розлучилися. Свідок [PERSON], що зареєстрована і проживає в [ADDRESS] суду показала, що вона проживає з 1978 р. по вул. [ADDRESS], їм дали квартиру, а в 1981 р. зареєструвала шлюб з [PERSON]. Познайомилася з [PERSON] в 1995 р. і знала [PERSON] з дитинства. Він представив [PERSON] як дружину. Вони проживали там разом років три, а потім вони переїхали в с. Новосілки. Після 1998 р. приїхав брат з місць позбавлення волі з дружиною і тоді він з [PERSON] переїхав. В село приїжджали до матері, а коли померла мама [PERSON], то хоронили її [PERSON] і [PERSON]. Вона ніколи онуків не бачила, вони приїхали на похорон бабусі, як гості, ховали бабусю [PERSON] і [PERSON]. Коли він помер, то хоронила його [PERSON], вони допомагали ховати. [PERSON] вона не бачила, [PERSON] була на похороні [PERSON]. [PERSON] - це дружина брата [PERSON]. [PERSON] проживала з [PERSON] і була на похороні матері [PERSON], бо це була її свекруха. Вони часто їздили разом на свята, а [PERSON] вона не бачила, він і [PERSON] ніколи не приїжджали. [PERSON] і [PERSON] будували будинок, щоб жити, йому дуже подобалося на природі. Вони разом жили з [PERSON] і гроші мали спільні. Свекруха [PERSON] поважала, вона була задоволена [PERSON]. Вона допомагала грошима на похорон [PERSON], в морг не їздила. Не знає, чи купували йому одяг. [PERSON] був у бабусі. Про смерть [PERSON] їй повідомила [PERSON] по телефону. Знає, що коли [PERSON] помер, то діагноз йому був поставлений. Вона давала [PERSON] гроші на похорони, оскільки вона з ним проживала. [PERSON] приїжджав до бабусі на декілька днів, а не постійно проживав. ЇЇ зять [PERSON] переганяв машину [PERSON] в гараж з Чабанів, щоб машина не стояла під будинком. Знає, що [PERSON] був в с.Порадівці, йому стало погано, він їхав на Київ, викликали швидку і його забрали в Боярку в лікарню. Ключі від машини давала [PERSON], бо вона його відправляла в лікарню. Сина не могли взагалі знайти. Вона з [PERSON] їздила дітям купувати одяг - [PERSON] і [PERSON]. Не знає, чи [PERSON] давав на похорон допомогу, знає, що [PERSON] купувала вінок для [PERSON] від сина [PERSON]. Їй зателефонувала [PERSON] і повідомила про смерть [PERSON]. Також судом допитані свідки сторони відповідача. Допитаний судом свідок [PERSON] суду показав, що зі [PERSON] вони познайомилися, коли він крив дах у газконторі, а [PERSON] там працював. [PERSON] познайомив його з сином. Він приїхав до [PERSON], бо тий будувався і він йому робив дах в Бучі. [PERSON] побачив його роботу і запросив його на своє будівництво. Він з бригадою з 4-х чоловік почали з фундамента будувати будинок. Це було в с.Порадівка в 2012-2013 роках. Робили роботи поступово і завершили в кінці 2013 р. Були плани утеплити будинок, але у них не було таких спеціалістів. Цеглою будинок не обкладали, вже була інша бригада. Коли заливали фундамент, то криниці не було. Електроенергію брали від підприємства, яке було за парканом, там вирощували гриби. [PERSON] купувавв матеріали і він купував матеріали. З собою брали харчі і їли. Син приїжджав і допомагав ставити вікна. Інструмент він возив з собою. Матеріали привозили і ставили на участку. Вони зрізали дерева, а [PERSON] приїжджав і доглядав за деревами. Ніхто більше не допомагав будуватися. Не знав, чи у [PERSON] була дружина. Йому на роботі сказали, що [PERSON] помер. Почав [PERSON] будувати будинок з літа. Харчі вони брали з собою і готували на місці. Кожен день їздили з Димера і працювали до вечора. Було 4 чоловіка з Димера. У них був вихідний в неділю і по святах не працювали. Він не знав по призвіщу [PERSON]. [PERSON] допомагав і вставляв вікна, потім переробляв. [PERSON] кожен день приїздив на будівництво після роботи. Не знає, хто копав криницю. Він не бачив, як ставили стовп і підключали електроенергію. Він заходив в гості на склад, де працював [PERSON]. [PERSON] приїжджав з [PERSON] на будівництво будинку і представив її по імені та по батькові. Бачив її декілька разів. Він не представляв її як дружину, вони просто обідали. Не кожну суботу вони варили їжу, а декілька разів [PERSON] накривав стіл. Під час будівництва він пригощав [PERSON] своєю домашньою їжею і вона говорила, що їжа добра. Там не було на чому готувати. Свідок [PERSON], що зареєстрована і проживає в [ADDRESS], суду показала, що зі [PERSON] вони познайомилися років 5 назад, він брав молоко у них 2 рази в тиждень, міг зателефонувати і замовити. Підвозив її на машині. Вона живуть по сусідству. Весь час [PERSON] був один. Привозив будівельний матеріал. [PERSON] приїздив на будівництво будинку, але вона більше спілкувалася з його дружиною [PERSON]. Про свою дружину [PERSON] ніколи не розповідав. Літом він часто був, а взимку рідко, оскільки на той час не було можливості там жити. [PERSON] вона бачила декілька разів у сусідки т.[PERSON] без [PERSON]. Її будинок по тій самій вулиці по цій стороні, огорожу мають усі. Вона бачила [PERSON] самого. Вона працювала на пошті поштаркою, розносила пошту. Робочий день у неї субота, вівторок, четвер в с.Руліків і Порадівка. У неї 3 корови і череду пасе почергово. Вона [PERSON] не знає. [PERSON] до неї приходив за молоком. Півроку не тримає вже корови. Не знає призвіще [PERSON]. Знала дядю [PERSON], але призвіще його не знала. [PERSON] влітку сім'єю проживав в будинку. Років 4 тому познайомилися з [PERSON]. [PERSON] підвозив її на машині "Хонда". В будинку постелена світла плитка, але вона не дуже дивилася. [PERSON] вона бачила тільки у тьоті [PERSON]. Не бачила [PERSON] разом з [PERSON]. [PERSON] суду показала, що 08.05.1998 р. вона одружилася з [PERSON]. З червня 1999 р. по 31.12.2010 р. проживали на [ADDRESS]. Крім цього там проживав її чоловік, його брат [PERSON] і мати [PERSON]. [PERSON] жив недовго, бо в 2001 р. він перейшов жити на Чабани, але кожного дня телефонував. Її покійний чоловік був алкоголік, а [PERSON] був ловеласом, любив жінок. Він проживав в окремій кімнаті. [PERSON] проживав в однокімнатній квартирі і проживав сам. Видно було, що оселя самотнього чоловіка, коли вони дзвонили на стаціонарний ьелефон, то слухавку завжди знімав він. [PERSON] був суворий і до неї не було особливої поваги. Він ховав матір і допомагав їй, приїжджав сам на хрестини, це було в серпні 2002 р. Він сам їздив на хрестини свого онука, вона не їздила, він розповідав. За саме будівництво в с.Порадівка їй не відомо, бо вона вже не проживала в квартирі, але він запрошував її дочку на новосілля. Ніяких жінок вона не бачила. Вона доглядала за свекрухою, але допомагав [PERSON] фінансово. [PERSON] підтримував і її чоловіка. [PERSON] приводив якусь жінку. Також знайомив з [PERSON], говорив, що це [PERSON], колега. Вона була на похороні [PERSON], їй телефонував її чоловік. Вона з дочкою їздила на похорон, там були його сини. З моргу [PERSON] відвезли на цвинтар. Вона бачила, в чому був одягнений [PERSON], він був у білій сорочці і в сірому костюмі, несильно поношеному. Поховання було в 13.00, а в церкві були на 12.00 год. Всі люди давали гроші на похорон [PERSON]. В церкві платила за відспівування за службу [PERSON] Вона була на обіді в Чабанах, були [PERSON] з сім'єю і [PERSON]. Конфліктів на обіді не було. [PERSON] сказала, що квартира в Чабанах її, а все інше - побачить, кому що. Всі документи [PERSON] забрала. Викликали поліцію, щоб забрати документи. Був земельний пай у свекрухи і підходив [PERSON] і вимагав цей пай в с.Рогізне Сквирського р-ну у [PERSON] на поминках. Їй відомий номер телефона [PERSON] - [NUMBER]. [PERSON] говорив, що купив у алкоголіка квартиру і оформив на [PERSON] Чому не на себе він оформив - вона не знає. Він не називав її дружиною, відносини у них були, але до 2001 р. проживав він на [ADDRESS] до 2010 р. Будівництва не було, тільки земельна ділянка. Свекруха померла вдома, вона працювала на той час, графік був з 8-00 до 18-00 год. Її чоловік на той час не працював. Познайомилися з [PERSON] на весіллі в 1998 р. Приїздили [PERSON], [PERSON], свекруха і подруга. [PERSON] сказала, що позивач проживає з [PERSON] на [ADDRESS]. Вона з [PERSON] не спілкуваляся, іноді приїзжали в лікарню до свекрухи. Їздили разом з [PERSON] і [PERSON] в Місхор. На фото є вона, [PERSON], т. [PERSON], рік не пам'ятає. Вона була у позивача в гостях в 2007 р., була за столом, разом зустрічали Новий Рік. Вона бачила, що він заїжджав за [PERSON]. Вона давала [PERSON] на похорон гроші, бо та займалась похороном із синами. Останні два роки [PERSON] був в лікарні. Обробляли город в с. Порадівка вона і дочка, [PERSON] підказувала, де сіяти. [PERSON] брав машину на Теремках, забирав їх з дочкою і вони їхали в Новосілки. Він сам говорив, що живе на Чабанах і вони могли в любий час подзвонити йому. Вона знає [PERSON] з 1998 р. [PERSON] не представляв її своєю дружиною. У них бюджети були окремо, вони жили окремо, у них були любовні стосунки. Коли він привозив її в с.Порадівку, то вони знали, що у них стосунки. Свідок [PERSON], що зареєсрована і проживає в [ADDRESS], суду показала, що [ADDRESS] в смт. Чабани вона проживає з 1976 р., має реєстрацію і постійно проживає. [PERSON] знає давно, він був її сусідом, він помер, а бачила його років 12. Вона працювала на Теремках в поліклініці медсестрою. Він звертався до лікаря хірурга в їх поліклініку. На Чабанах він жив сам, а потім у нього була жіночка [PERSON], це не позивач. До його смерті за півтора року вона у нього жила. Коли він проживав, то їздив на машині, був забезпечений і самодостатній, впевнений в собі. Вона була один раз у нього в квартирі, бо його затопили і вони йому допомагали прибирати квартиру в 2002-2003 роках. Її на похорон не запрошували, потім вона дізналась, що він помер. Вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1989 р. і до цих пір, народилася в м.Народичі, Житомирської області. Власником квартири є її мама і вони проживають всі разом. Вона медсестра і працювала по змінах раніше, а зараз кожен день. Знала [PERSON] візуально, а по імені і по батькові не знала. По людині було видно, що він не пиячив. Він проживав в квартирі №11. [PERSON], вона працювала продавцем в магазині. Бачила, що [PERSON] там живе, бачила її вранці і ввечері. Вона приходила ввечері, а зранку йшла. Останнім часом вона працює з 8 год. ранку до 16-00 год. з 2006 р. Бачила [PERSON] з 2002 р. Приходив до неї [PERSON] і запитував, як батько жив і з ким. Він обходив всіх сусідів. Машину [PERSON] ставив біля під'їзду. До 2000 р. він звертався в поліклініку на Чабанах. [PERSON] спочатку ховалася, що ходить до нього, а потім у ходила відкрито. [PERSON] раніше працювала в магазині продавцем, а потім магазин закрили і пізніше вона побачила, що вона ходить до її сусіда. Вона весь час знаходиться на кухні, бо у неї велика сім'я. [PERSON] прийшов до неї через місяць після смерті батька. Не завжди [PERSON] їздив на машині. З 2001 р. по 2003 р. вона була у декретній відпустці і не працювала.У них домофон, як [PERSON] відкривала двері квартири, вона не знає. Від домофону у [PERSON] був ключ. Могла бачити [PERSON] через день, пару разів на тиждень, могла не бачитии його місяць. Аналізуючи покази свідків, судом приймаються покази свідків сторони позивача, які є близькими родичами померлого [PERSON] та сусідами, які перебували в дружніх та товариських стосунках. Зазначені покази спростовують в повній мірі показання, надані свідками [PERSON], [PERSON], які не були ні родичами, ні друзями померлого [PERSON] і тому могли бути не обізнаними про подробиці його особистого життя. Що стосується показань [PERSON], то останні не заперечують, а навпаки підтверджують існування спільного подружнього життя між [PERSON] та [PERSON] Судом не беруться до уваги показання [PERSON], оскільки вони не узгоджуються з показаннями жодних свідків та сторін у справі, а тому до уваги не приймаються. Також, під час судового розгляду судом в присутності сторін були оглянуті оригінали фотокарток, виконаних в період з 1995 р. по 2016 р., на яких зображені позивач та [PERSON], що не заперечується відповідачем. Із огляду вказаних доказів, судом встановлені обставини спільного відпочинку позивача та [PERSON] на морі, у друзів, родичів, встановлено близькість стосунків, оскільки на вказаних зображеннях позивач зі [PERSON] разом проводять дозвілля, відвідують друзів, родичів, обіймаються, танцюють, що притаманно особам, які перебувають в близьких стосунках, подружжю (а.с.67-76, 203-209 т.1). Надані відповідачем в якості заперечень фотознімки [PERSON] без зображення [PERSON] (а.с.67-68 т.2) жодним чином не спростовують фактів, встановлених судом, оскільки є цілком можливим і нормальним явищем фотографуватися з іншими родичам та знайомими без своєї цивільної дружини. Крім того, вказані світлини не містять зображень [PERSON] з будь-якою іншою жінкою в обставинах, що вказують на близькість стосунків. Крім того, відповідно до довідки № 61 від 20.03.2017 р., виданої Порадівською сільською радою Васильківського району Київської області, [PERSON] з 2008 р. проживала разом зі [PERSON] та вела спільне господарство, а також була разом придбана земельна ділянка та побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з наданих позивачем квитанцій, платником за використані комунальні послуги по опаленню і комунальним послугам; рахунками за постачання електроенергії, за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності належала [PERSON], є [PERSON], договори про постачання електроенергії; забезпечення опалення та надання комунальних послуг також укладені в 2000 р. з [PERSON] і не змінювались до смерті [PERSON] (а.с.226-228 т.1, а.с.1-84 т.3, 187-194 т.2). Крім того, факт спільного проживання позивача зі [PERSON] стверджується також із показаннями відповідача [PERSON], який під час підготовчого судового засідання показав, що дійсно позивач жила з його батьком, з обставин , викладених в поясненнях на позов та відзиві на позов, де відповідач зазначає, що саме [PERSON] повідомила їм про смерть батька, що вона забрала з його дому правовстановлюючі документи на його майно - що вказує на те, що вона мала беззаперечний та безперешкодний доступ до його жила, володіла інформацією про його фізичний стан, саме вона, а не відповідачі, як діти померлого, займалась лікуванням і похованням [PERSON] Також, із змісту матеріалів перевірки Голосіївського управління поліції ЄО №58711 від 31.08.2016 р., зокрема висновку від 07.09.2016 р., рапорту від 31.08.2016 р. та довідки Голосіївського управління поліції від 31.08.2016 р. вбачається, що [PERSON] звертався до поліції з заявою про те, що [PERSON] - співмешканка його батька, заволоділа документами на майно його померлого батька [PERSON] Після проведення перевірки, в телефонній розмові [PERSON] повідомив, що всі спірні питання вирішуватиме зі співмешканкою його батька мирним шляхом, або в судовому порядку (а.с.240-244 т.2). Тобто, звертаючись до поліції з заявою, сам [PERSON] зазначав про [PERSON] як про співмешканку його покійного батька. Всі в сукупності об'єктивні і суб'єктивні факти дають підстави суду безсумнівно стверджувати, що дійсно в період з 19.05.1995 р. до 28.08.2016 р. позивач перебувала фактичних шлюбних стосунках зі [PERSON], проживала з ним однією сім'єю. Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім'ї, шляхом об'єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об'єднувалися для набуття спільного майна в майбутньому, між позивачем як [PERSON], та [PERSON] в період з 19.05.1995 р. та до 11.05.2000 р. і між позивачем як [PERSON], та [PERSON] в період з 12.05.2000 р. до 31.12.2003 р. включно - суд зазначає наступне. Положеннями ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Так, установлюючи факт спільного проживання до 1.01.2004 р., слід враховувати, що СК набрав чинності з 01.01.2004 р. та зворотної сили не має, а тому положення ст.74 кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Нормами Кодексу про шлюб та сім'ю не передбачалося встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу й виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають разом. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 р. № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Потоженнями ч.2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 р. визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до правової позиції ВСУ від 25.12.2013 у справі №6-135 цс/13 майно, набуте до 01.01.2004 р. під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких одержано спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та формування бюджету). У зв'язку із цим судам під час вирішення спору щодо поділу майна, нажитого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Саме перебування практично у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Як вбачається з зібраних у справі доказів, позивач, як і [PERSON],мала постійне місце роботи та стабільний заробіток протягом всього часу спільного проживання зі [PERSON], що стверджується копією трудової книжки [PERSON], довідкою НУБіПУ від 06.03.2018 р. про перебування її на посаді завідувача гуртожитку з 01.06.2002 р. по час видачі довідки (а.с.214-2018 т.1), відомостями з ДФС про доходи [PERSON] (а.с.131-133 т. 3) та матеріалами про трудову діяльність [PERSON] (а.с.235250 т.1, а.с.1-7 т.2). Факт ведення спільного господарства та спільної праці також стверджується довідкою Порадівської селищної ради від 20.03.2017 р. (а.с.219 т.1), оплатою саме від імені [PERSON] комунальних платежів, а оформлення на її ім'я договорів з комунальними службами за адресою: [ADDRESS] (а.с.226-228 т.1, а.с.1-84 т.3, 187-194 т.2), показами свідків з боку позивача, які були очевидцями не лише спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як однієї сім'ї, а й наявності спільного бюджету, прав та обов'язків, придбання майна. Також суд приймає до уваги як доказ спільного господарювання [PERSON] та [PERSON] перебування вільному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] всіх оригіналів правовстановлюючих документів не лише на спільно придбане майно, а й на майно, що було особистою власністю [PERSON], що підтверджується долученим до справи актом приймання - передачі документів та речей від 16.09.2016 р., укладеним між позивачем та [PERSON]; актом приймання-передачі від 03.09.2016 р., за яким [PERSON] позивачем було передано в задовільному стані технічний паспорт на автомобіль та причіп, а також ключі від автомобіля, придбаного позивачем та [PERSON] за спільні кошти (а.с.233 т.1). Як зазначає позивач, будівництво житлового будинку [ADDRESS] що зайняло досить тривалий час, а саме з 17.07.2008 р. моменту купівлі земельної ділянки та до 2014 р., відповідно і потребувало значних спільних капіталовкладень, спільної праці, яка, з боку позивача виявлялася у приготуванні їжі для будівельників та наданні посильної для неї фізичної допомоги. Вищезазначені докази на думку суду є достатніми у своїй сукупності для встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім'ї, шляхом об'єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об'єднувалися для набуття спільного майна в майбутньому, [PERSON] та [PERSON] у період з 18.05.1995 р. до 28.08.2016 р. Щодо обсягу спільного майна, набутого до 01.01.2004 р., та правового врегулювання вказаних правовідносин, суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 р. № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 р. визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 177 ЦК об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери. Згідно зі ст. 6 Закону України від 23.02.2006 р. N 3480-IV "Про цінні папери та фондовий ринок"акція є іменним цінним папером, який посвідчує майнові права його власника (акціонера) щодо акціонерного товариства, а також немайнові права, передбачені законодавчими актами, що регулюють питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони були придбані за їх спільні кошти (Постанова Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р.). Так, в 2003 р., за спільні кошти позивача та [PERSON], ним було придбано акції ВАТ по газопостачанню та газифікації «КИЇВОБЛГАЗ» в кількості 2520 (штук (сертифікат акцій № [NUMBER] від 27.10.2003 р.), на загальну суму 410000 грн. що, з урахуванням положень про об'єкти цивільних прав цивільного кодексу чинного на момент виникнення правовідносин, підлягає визнанню спільним сумісним майном подружжя та поділу в рівних частинах (Конституційний Суд; Рішення від 19.09.2012 № 17-рп/2012) (а.с.231-232 т.1). Щодо визнання майна, набутого в період з 01.01.2004 р. по 28.08.2016 р. спільною сумісною власністю, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України, поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, регулюється ст. 74 СК України. Відповідно до частини першої статті 74 СК України (у редакції, яка була чинною до 22.12.2006 р.), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до статті 74 СК України (у редакції Закону України від 22.12.2006 р. № 524-V), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснює, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно (постанова ВСУ № 6-93цс14 від 01.10.2014 р.). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частка чоловіка (дружини) у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, виключається зі спадкової маси, що підтверджено позицією Верховного Суду України, як суду касаційної інстанції, в ухвалі від 19 травня 2010 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 28 жовтня й 02 грудня 2015 р.). Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст. 70 СК України). Судом встановлено обсяг майна, придбаного за період проживання з 01.01. 2004 р. до [INFO] р. [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу: - автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON 2.0 5МТ4, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, придбаний, згідно рахунку-фактурі та квитанції № 85311502, 15.10.2007 р. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]); земельна ділянка площею 0,1000 га, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], придбана 17.07.2008 р. на підставі договору купівлі-продажу № 2564 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]); причіп бортовий марки БЗП, модель 7-02, реєстраційний номер [NUMBER], 2009 року випуску, зареєстрований 27.03.2009 р. (свідотцво про реєстрацію серії [NUMBER]); житловий будинок з мансардою, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 204,4 кв.м, житловою площею 92,7 кв.м (свідоцтво про право на нерухоме майно від 18.02.2014 р.). Оскільки під час судового розгляду не було встановлено наявність зареєстрованого шлюбу ні [PERSON], ні [PERSON] з іншими особами, а також відсутність письмових домовленостей щодо поділу набутого разом майна, вищезазначене майно, що набуте ними за час спільного проживання в період з 01.01.2004 р. до 28.08.2016 р., є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому підлягає поділу та визнанню за [PERSON] права власності на Ѕ його частину. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Оскільки, автомобіль та причіп, що є спільною сумісною власністю подружжя, є неподільними речами і перебувають у власності і користуванні [PERSON], а позивач надає згоду на отримання компенсації вартості Ѕ частини вказаного майна, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] 136520 грн. в якості компенсації Ѕ частини вартості рухомого майна. При цьому судом вважається не обґрунтованим, не доведеними достатніми і належними доказами вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю квартири [ADDRESS], що знаходиться в смт. Чабани, Києво-Святошинського району Київської області та визнання за нею права власності на Ѕ її частину, оскільки вказана квартира набута [PERSON] на підставі договору дарування, а тому не є об'єктом спільної сумісної власності. Також позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували істотне збільшення її вартості внаслідок її трудових та грошових затрат. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо черговості одержання права на спадкування. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Згідно з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2 - 4 ст. 1273 ЦК). Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] з [PERSON], в тому числі і на момент його смерті, позивач вважаєься такою, що прийняла спадщину, так як не заявила про відмову від неї. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19.09.2012 р. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК. Проте, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Як встановлено судом із зібраних у справі доказів та показань свідків, позивач здійснювала всі вищезазначені дії протяго всього часу проживання з [PERSON], опікувалась ним під час хвороби, турбувалась про нього протягом життя - прибирала, готувала, тощо, особисті кошти вкладала для забезпечення в тому числі і його умов життєдіяльності. За таких обставин суд вважає наявними підстави зміни черговості одержання права на спадкування після смерті [INFO] р. [PERSON] та надання позивачу, спадкоємиці четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого [INFO] р. [PERSON]. Обсяг набутого спільно майна та його вартість стверджується матеріалами справи. Як встановлено судом і стверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи до майна померлого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. 13.07.2017 р. та 16.01.2018 р. видано на ім'я [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], що знаходиться в смт. Чабани, Києво-Святошинського району Київської області та є спільним сумісним майном, та 1/3 частину квартири [ADDRESS], що входить до складу спадщини. А також здійснено державну реєстрацію прав на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи, що отримані відповідачами свідоцтва про право на спадщину охоплюють майно, частка якого на праві спільної сумісної власності належить позивачу, а також змінено коло спадкоємців майна померлого [PERSON], суд вважає за необхідне визнати свідоцтва про право на спадщину недійсними та їх скасувати, а також, як наслідок скасувати державну реєстрації прав на нерухоме майно за відповідачами. Щодо витрат на спадкування суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Відповідно до ст. 8 Закон України, "Про поховання та похоронну справу", організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері житлово-комунальної політики України, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері житлово-комунальної політики України в межах своєї компетенції: затверджує необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення. Згідно до "Примірного договору замовлення на організацію та проведення поховання" закріпленого Наказом|Переліком, Державного комітету з питань житлово-комунального господарства "Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення" до необхідних послуг віднесено: вид поховання та розмір могили. Також, відповідно до п. 24 Постанова Пленум Верховного Суду України, "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", до витрат на поховання, ще включено ритуальні послуги та обряди, з чого суд робить висновок, що до переліку витрат на поховання відносяться: організація та проведення поховання померлого (вид поховання, розмір могили) та ритуальні послуги та обряди. Судом встановлено, що [INFO] р. [PERSON] помер у стаціонарі Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 371 від 29.08.2016 року. Причина смерті - аневризма черевного відділу аорти, що розшаровується. Розрив аневризми черервного відділу аорти (а.с.222 т.1). Тіло [PERSON] отримано позивачем 30.08.2016 р., що підтверджується копією з ф. № 15 журналу надходження та видачі трупів патологоанатомічного відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району (а.с.223-224 т.1) 30.08.2016 р. між [PERSON] та ритуальною службою СКП «Спецкомбінат ПКПО» укладено договір-замовлення № 4.1552П на організацію та проведення поховання померлого [PERSON], та здійснено оплату в розмірі 708,23 грн., придбано домовину, покривала, прохідну та інші ритуальні речі, необхідні для поховання [PERSON] на загальну суму 11850 грн., а також закупляла продукти харчуваня для проведення поминального обіду та поминок (а.с. 6, 147,148 т.1). Загальний розмір витрат на поховання складає 14698,23 грн., які підлягають поділу на трьох спадкоємців першої черги, тому стягненню з кожного з відповідачів підлягає 1/3 частина від вказаної суми, а саме по 4899,41 грн. Що стосується розміру витрат на лікування [PERSON], які позивач просить стягнути з відповідачів у відповідних частках, то суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження призначення лікарем ліків, що придбала позивач, а оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Також, у зв'язку із частковим задоволенням позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати щодо задоволених позовних вимог на загальну суму 11364,80 грн., а саме по 5682,40 грн. з кожного. При цьому, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн., оскільки суду не надано належних доказів щодо надання такої допомоги, зокрема деталізованого розрахунку виконаних робіт, акту виконаних робіт. На підставі викладеного,

Outcome: partial