Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

В червні 2020р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду. В обґрунтування позову посилається, що Слідчим управлінням ГУ НП в Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29.01.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч.2 ст.364, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 209 КК України. Процесуальне керівництво даного кримінального провадження супроводжувала Прокуратура Київської області. 29.03.2018 року під час обшуку у вказаній квартирі, було затримано [PERSON] . Після затримання, [PERSON] був доставлений до СУ ГУНП у Київській області для проведення слідчих дій. 30.03.2018року о 00 год. З0 хв. Позивач був доставлений та поміщений до ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві, та утримувався по 02.04.2018 року 15 год. 15 хв., що підтверджується довідкою ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві від 04.11.2019року № 2561/125/32/01-2019.30.03.2018 року о 08 год. 41хв. прокурор Київської області [PERSON] повідомив йому про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.І ст.255,ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191 ,ч.4 ст.28 ч.2 ст.364,ч.4 ст.28 ч.З ст.209 КК України.30.03.2018 року старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області Слончак Д.О. звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Київської області Кузьо Н.В. про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 року було обрано відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.05.2018; визначено заставу в розмірі 1 409 600,00 грн. та покладено додаткові обов`язки в порядкуч. 5 ст. 194 КПК України. Під час перебування [PERSON] під арештом, останній фактично перебував у ізоляції від суспільства, був позбавлений нормального ритму життя, та змоги здійснювати належним чином адвокатську, та підприємницьку діяльність, а відтак і матеріально забезпечувати себе та свою родину. Отже, зазначена процесуальна дія завдала значних душевних переживань не лише йому , але і його дружині та сину.Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 20.03.2019 року, кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29.01.2014 року в частині підозри [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.І ст.255, ч.4 ст.28 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.28 ч.2 ст.364, ч.4 ст.28 ч.З ст.209 КК України закрито на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України про закриття провадження від 27.03.2019 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні № 12014110130000360, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.І ст. 255,ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 209 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених даними статтями. За період дії застосованого запобіжного заходу у вигляді арешту, останній був позбавлений можливості спілкування з визначеним ухвалою переліком осіб, що пригнічувало позивача, та мінімізувало його соціальну значущість. Також було покладено обмеження, яке полягало у забороні відлучатися за межі Київської області, що призвело до додаткових душевних страждань та усталеного способу життя. Таким чином кримінальне переслідування відносно нього тривало з 29.03.2018р. по 20.03.2019р. Просить стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн. В судовому засіданні позивач, представники позивача позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача Київської обласної прокуратури надав відзив, в судовому засіданні просив відмовити в позові. Представник відповідача Державної казначейської служби України надав відзив, в судове засідання не з`явився, просив розглядати в відсутність. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 11.06.2020р. відкрито провадження в порядку загального. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 13.10.2020р. призначено до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Цивільним законодавством України, зокрема положеннями ст. 1176 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування такої шкоди виникає зокрема у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (ст. 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). Статтею 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" встановлено, що у вказаних вище випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 5) моральна шкода. За результатами розгляду справи в результаті аналізу представлених позивачем доказів судом було встановлено наявність обставин, які відповідно до наведених норм дають позивачу право на відшкодування спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди. Не заперечували наявності таких обставин й відповідачі по справі. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Щодо вирішення позовної вимоги про відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд зважає на наступне: Кримінальне переслідування відносно позивача тривало з 29.03.2018р. по 20.03.2019р. Представники відповідачів вказували , що згідно положень ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та п. 3 розділу ІІ Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 17774-VIII від 06.12.2016 року відшкодування моральної шкоди позивачу не може бути вищим від суми, що визначається шляхом множення кількості місяців перебування особи під слідством на мінімальну заробітну плату у розмірі 1600,00 грн. Дана позиція прокурора не може бути прийнята судом. По-перше, положення ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" встановлюють виключно обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди в такого роду випадках та не містять жодного обмеження його максимального розміру. По-друге, як зазначено в тексті самого п. 3 розділу ІІ закону № 17774-VIII, ним встановлені обмеження щодо використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення встановлених посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. З аналізу вказаної норми та положень зазначеного закону в цілому вбачається, що вказані обмеження застосовуються лише при визначенні розміру оплати праці та інших трудових виплат працівникам, які законодавчо визначені у відповідній кількості мінімальних заробітних плат. Таким чином у випадках, не пов`язаних з трудовими правовідносинами, а також у випадках, коли розмір таких виплат працівникам прямо не визначається кількістю мінімальних заробітних плат, встановлені вищевказаною нормою обмеження на не можуть бути застосовані. При цьому і в інших частинах закону № 17774-VIII не міститься жодного посилання на розповсюдження його дії на визначення розміру моральної шкоди як такої, так і відшкодування шкоди, спричиненої незаконним притягненням особи до відповідальності. За таких умов жодних підстав для застосування положень такого нормативного документу в даному випадку немає, відтак доводи відповідачів суд вважає безпідставними. В той же час не може погодитися й з розміром відшкодування моральної шкоди, заявленим позивачем. При вирішенні даного питання суд бере до уваги той факт, що позивач без відповідної правової підстави 12 місяців перебував під кримінальним переслідуванням. При цьому він утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя. Після цього позивач також був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього було покладено выдповыдны обов`язки. При цьому постанова про закриття кримінального провадження відносно нього свідчать про безпідставність не тільки утримання під вартою але і взагалі кримінального переслідування . Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальні провадження відносно позивача, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. При цьому наявність такої шкоди, як вже зазначалося вище, визнається та не заперечується й відповідачами, які фактично заперечували лише щодо розміру її відшкодування. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд бере до уваги представлені позивачем докази з цього приводу, що містяться в матеріалах справи. Зважаючи на усі обставини справи, представлені сторонами докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого безпідставного перебування під слыдством зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд вважає, що належний розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку складає 78000 грн. (12х 6000грн.), що відповідає принципу розумності та справедливості. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial