Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтований тим, що 06.08.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0583311. За вказаним договором позивач узяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 15.03.2017 року близько 18 год. 00 хв. на 13 км + 600 м автодороги Т-0403 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «ГАЗ 3110», реєстраційний номер « [NUMBER] », який стояв на узбіччі. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ГАЗ 3110», реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічні ушкодження, а власнику автомобіля - матеріальні збитки. На підставі наказу страхового Акту № 156-17 власнику автомобіля «ГАЗ 3110» - ДП ВАТ «Херсонський облавтодор» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 30784,06 грн (тридцять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 06 копійок). Враховуючи, що відповідач не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, та на момент скоєння ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, добровільно не відшкодував шкоду в порядку регресу, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 30784,06 грн (тридцять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 06 копійок) та судові витрати у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав відзив, за яким проти позову заперечив. Відзив обґрунтовував тим, що за постановою Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області про закриття кримінального провадження від 04.04.2017 року вбачається, що дані про особу, яка винувата у скоєнні ДТП, відсутні. Разом з тим, з вказаної постанови вбачається, що свідок [PERSON] вказував, що водієм авто, який скоїв ДТП, був [PERSON] , однак свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дали пояснення про те, що за кермом автомобіля перебувала [PERSON] . Також, за постановою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06.06.2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача [PERSON] закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У даній справі суд не встановлював винуватість чи невинуватість [PERSON] , не досліджував обставини ДТП та не встановлював особу, яка була за кермом автомобіля. Разом з тим, зазначав, що позивач не надав платіжного доручення чи квитанції про перерахунок коштів страхового відшкодування, відтак не підтвердив суму відшкодування шкоди. Тому представник відповідача просив застосувати строк позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за недоведеністю. Ухвалою суду від 23 липня 2020 року до участі у розгляді справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу залучено співвідповідача [PERSON] . Представник позивача, заявивши клопотання про залучення [PERSON] співвідповідачем, подав уточнену позовну заяву, обґрунтовуючи яку доповнив, що враховуючи відзив преставника відповідача про перебування за кермом автомобіля [PERSON] - дружини [PERSON] , зважаючи, що за п.38.1.1 (а) ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу або страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, просив стягнути солідарно в порядку регресу з [PERSON] та [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 30784,06 грн (тридцять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 06 копійок) та судові витрати у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву розгляд справи без його участі, вимоги підтримав. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні, враховуючи уточнену позовну заяву, проти позову заперечив та зазначав, що позивач не обгрунтував позовні вимоги щодо кожного відповідача окремо. Тому просив у задоволенні вимог відмовити за недоведеністю. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 06.08.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0583311. За вказаним договором позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с.20). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" та [PERSON] виникли договірні відносини, пов`язані з обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності, тому суд при вирішенні спору керувався статтею 1191 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З матеріалів справи вбачається, що за постановою Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області про закриття кримінального провадження від 04.04.2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017230200000107 від 16.03.2017 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та виділено матеріали справи для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с.11-13). За постановою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06.06.2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень (а.с.14). З вказаних постанов вбачається, що 15.03.2017 року близько 18 год. 00 хв. на 13 км + 600 м автодороги Т-0403, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер « [NUMBER] », та автомобіля «ГАЗ 3110», реєстраційний номер « [NUMBER] », який стояв на узбіччі. Указана обставина сторонами не заперечувалася. Вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях [PERSON] вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд виходив з наступного. Постанова Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області про закриття кримінального провадження №12017230200000107 щодо факту дорожньо-транспортної пригоди, не містила відомостей про наявності або відсутності ознак складу кримінального правопорушення у діях [PERSON] . Не містила така постанова й вказівку на виділ матеріалів для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Отже, за результатами проведеного досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ознак будь-якого правопорушення у діях [PERSON] не встановлено, відтак остання не була учасником дорожньо-транспортної пригоди, тому вимоги позивача до відповідача - [PERSON] є необґрунтованими. Щодо наявності чи відсутності вини у діях [PERSON] , суд керувався наступним. Постанова Нововоронцовського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області від 04.04.2017 року містить посилання на відсутність у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, проте містить вказівку про виділ матеріалів для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили, учасниками провадження не оскаржувалася. Разом з тим, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ст.124 КУпАП, було закрито за закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п.7 ст.247 КУпАП. Постанова набрала законної сили, учасниками провадження не оскаржувалася. Пункт 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку. З правового аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16. Щодо позиції представника відповідачів про недоведеність обґрунтованості позовних вимог з підстав відсутності в матеріалах справи судового рішення, за яким відповідач [PERSON] , відповідач [PERSON] були притягнуті до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає, що відсутність судового рішення щодо їх винуватості не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст.76, 82 ЦПК України, таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Також, виходячи із положень ч.5 ст.1187 ЦК, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, постанови суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено не з його вини. Щодо посилання представника відповідачів на протиріччя у постанові слідчого про закриття кримінального провадження щодо показань свідків, а саме те, що свідок [PERSON] вказував, що водієм авто, який скоїв ДТП, був [PERSON] , однак свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дали пояснення про те, що за кермом автомобіля перебувала [PERSON] , суд зазначає наступне. Так, свідки: [PERSON] , [PERSON] є заінтересованими особами у справі, а свідок [PERSON] за свідченнями усіх свідків перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Свідчення [PERSON] , [PERSON] щодо перебування за кермом автомобіля саме [PERSON] показаннями інших свідків згідно з постанови не спростовані. Тому, суд, не надаючи детальної оцінки свідчень кожного свідка окремо, не встановлюючи переваги свідчень одних свідків щодо свідчень інших свідків, приходить до висновку, що такі показання свідків у постанові слідчого про закриття провадження у справі не спростували факту вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, як і кримінальне провадження, так і провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснювалося стосовно [PERSON] і під час цих проваджень останній жодного рішення не оскаржував. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів свою невинуватість у спричинені шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Тому, враховуючи, що останній не виконав умови договору страхування щодо повідомлення страховика про настання страхової події, не вказав про наявність обставин, які стали перешкодою у виконання такого обов`язку, заявлені Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" вимоги до [PERSON] є обгрунтованими. Вирішуючи питання про розмір суми виплаченого страхового відшкодування, суд керувався наступним. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу ГАЗ 3110, вартість матеріального збитку становить 49203,39 грн (а.с.24-43). За узгодженням розміру страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" та ДП «Херсонський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» узгодили розмір страхового відшкодування - 30784,06 грн (а.с.6). На підставі Акту №156-17 від 17.11.2017 року (а.с.10) Херсонському облавтодору ДП ВАТ перерахувало страхове відшкодування у розмірі: -за платіжним дорученням №4135 від 11.12.2017 року - 16784 ,06 грн (а.с.111); -за платіжним дорученням №4022 від 28.11.2017 року - 2000,00 грн (а.с.112); -за платіжним дорученням №13519 від 01.12.2017 року - 2000,00 грн (а.с.113); -за платіжним дорученням №13458 від 27.11.2017 року - 2000,00 грн (а.с.114); -за платіжним дорученням №13437 від 24.11.20117 року - 2000,00 грн (а.с.115); -за платіжним дорученням №13420 від 23.11.2017 року - 2000,00 грн (а.с.116); -за платіжним дорученням №13411 від 22.11.2017 року - 2000,00 грн (а.с.117); -за платіжним дорученням №13378 від 20.11.2017 року - 2000,00 грн (а.с.118). Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 30784,06 грн. Підставою позову зазначено: відсутність повідомлення страхувальника про страховий випадок та вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. За статтею 38Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Матеріали справи не містять повідомлення страховику від [PERSON] щодо страхової події, що мала місце за участю його автомобіля (ОСЦПВ). Щодо заявленої вимоги у відзиві про застосування строку позовної давності, суд

Outcome: partial