Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ «Содовий завод»\~про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він працював без перерв у відповідача з 23.11.1991 року по 30.03.1999 року. При його звільненні з підприємства відповідач повністю не розрахувався з ним, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. На час його звільнення і по теперішній час заборгованість по заробітній платі відповідача перед ним складає 304,70 грн. Порушення ВАТ «Содовий завод»\~ його трудових прав призвели до втрати його налагоджених нормальних звязків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. У звязку з викладеним просить стягнути з ВАТ «Содовий завод» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 304,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.04.1999 року по 15.01.2018 року в розмірі 24\~581,96 грн. (розрахунок додала) та причинену їй моральну шкоду, у звязку з незаконними діями відповідача, в розмірі 3\~000 грн. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Содовий завод»\~ліквідатор [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначила про визнання позовних вимог лише в частині заборгованості по заробітній платі в сумі 304,70 грн. Зазначила, що справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод» порушено згідно ухвали Донецького господарського суду № 5/174Б від 03.01.2001 року, постановою цього ж суду відкрита ліквідаційна процедура з 09.04.2003 року. В 2014 році на сайті Міністерства юстиції України та Вищого Господарського суду України були зареєстровані оголошення про продаж майна цілісного майнового комплексу ВАТ «Содовий завод», тобто проведені торги по майну, однак через відсутність набувача торги визнані такими що не відбулися. На даний час триває підготовка технічної документації щодо продажу майна частками. Відповідно, ліквідатор працює виключно за\~Законом «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який прямо передбачає пріоритет перед іншими законодавчими актами України. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційної процедури по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування\~КЗпП України\~та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності\~Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»\~не можуть суперечити вищевказаному Закону України (ч. 2 ст.\~23\~розділу\~VII\~Прикінцевих положень Закону № 2343-ХІІ від 14.05.1992 року, ч. 1 ст. 38 Закону № 4212-VI від 22.10.2011 року «у банкрута не виникають ніяких додаткових зобовязань»). Тому ВАТ «Содовий завод» не може визнавати індексації, компенсації та інші додаткові вимоги крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються. Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом (а.с.14). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву в якій просить суд розглянути справу за своєї відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с.20). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі\~ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» в період часу з 23.11.1991 року по 30.03.1999 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-І № 8713321 від 07.03.1985 року (а.с.3). При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/626а від 21.12.2017 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01.12.2017 року становить 304,70 грн. (а.с.6). V. Оцінка Суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~статті 43 Конституції України,\~кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої\~ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч. 7\~ст. 43 Конституції України, ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ч. 1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачено належну йому заробітну плату, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати в сумі 304,70 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем [PERSON] підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття Ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства на підставі Постанови Донецького Господарського суду від 04.09.2003 року. За положеннями ч. 4\~ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",\~протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 01.04.1999 року по 15.01.2018 року. Відповідно до п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тому з підприємства - ВАТ «Содовий завод» на користь позивача [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку. Так, позивач в своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за період з 01.04.1999 року по 15.01.2018 року, що за 5-ти денним робочим тижнем складає 4 612 днів. Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348) середньоденний заробіток позивача складає 5,33 грн., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача № 01-23/626а від 21.12.2017 року, в якій зазначено, що його середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 111,69 грн. (а.с.5). Відповідно до п. 8\~Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/626а від 21.12.2017 року, позивачем на даному підприємстві відпрацьовано за два останніх місяця роботи\~у грудні 1998 року\~- 159,6 годин, у листопаді 1998 року\~- 182,4 годин. Отже, середньоденний заробіток позивача склав: 111,69 / 171,0 (159,6 + 182,4) = 0,65 х 8,2 = 5,33 грн. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 1999 рік № 13-1825 від 26.05.99 року, кількість робочих днів у 1999 році починаючи з 01.04.1999 року складала 188 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2000 рік № 13-1735 від 12.05.2000 року, кількість робочих днів у 2000 році складала 250 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2001 рік № 13-4796 від 20.11.2000 року кількість робочих днів у 2001 році складала 251 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2002 рік № 010-1201 від 23.11.2001 року, кількість робочих днів у 2002 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2003 рік № 010-1135 від 06.11.2002 року, кількість робочих днів у 2003 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2004 рік від 18.11.2003\~ року № 03-3/7221-013-15, кількість робочих днів у 2004 році складає 253 дні. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2005 рік від 12.10.2004\~ року № 03-3/10426-036-15, кількість робочих днів у 2005 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2006 рік від 04.10.2005\~ року № 7881/0/14-05/036-15, кількість робочих днів у 2006 році складає 250 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2007 рік від 09.10.2006\~ року № 6540/0/14-06/13, кількість робочих днів у 2007 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про норму тривалості робочого часу на 2008 рік від 18.09.2007\~року № 6884/0/14-07/13, кількість робочих днів у 2008 році складає 252 дні. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік від 30.09.2008\~ року № 10338/0/14-08/13, кількість робочих днів у 2009 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік від 25.08.2009\~ № 9681/0/14-07/13, кількість робочих днів у 2010 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік від 25.08.2010\~року № 9111/0/14-10/13, кількість робочих днів у 2011 році складає 250 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік від 23.08.2011\~року № 8515/о/14-11/13, кількість робочих днів у 2012 році складає 251 день. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік від 21.08.2012\~року № 9050/0/14-12/13, кількість робочих днів у 2013 році складає 251 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік від 04.09.2013\~року № 9884/0/14-13/13, кількість робочих днів у 2014 році складає 251 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13, кількість робочих днів у 2015 році складає 251 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік від 20.07.2015\~ року № 10846/0/14-15/13, кількість робочих днів у 2016 році складає 251 днів. Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік від 05.08.2016 року\~№ 11535/0/14-16/13, кількість робочих днів у 2017 році складає 250 днів; Кількість робочих днів у 2018 році до 15.01.2018 року (в межах заявлених вимог) складає - 9 днів. Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки виплати складає 16\~952,56 грн., з розрахунку: 5,33 грн. (середньоденна заробітна плата) х 4 714 (робочих днів) = 25\~125,62 грн. Разом з тим, частиною першою ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що в позовній заяві позивач просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 24 581 грн. 96 коп., суд вважає за необхідне стягнути в межах заявлених вимог саме цю суму. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн., суд виходить з наступного. В своїх позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача привели до втрати її налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача вона не могла своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому вона мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого вона стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоров'я погіршився, в тому числі через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані\~\~обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для\~\~стягнення на користь\~\~ [PERSON] моральної шкоди у розмірі\~\~500 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з чим, з відповідача ВАТ «Содовий завод» необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial