Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» (далі - КВУ «Каховський водоканал»), про визнання зобов'язання припиненим, зарахування коштів не використаної субсидії в рахунок наступних платежів. Позовна заява мотивована тим, що позивач є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надає відповідач. У 2016 році при зверненні до КВУ «Каховський водоканал» для з'ясування причини збільшення на 1828,37 грн. заборгованості, яка існувала у [PERSON] перед відповідачем, позивач дізнався, що вказана заборгованість виникла у 2007-2010 роках та була стягнута з нього судовим наказом Каховського міськрайонного суду Херсонської області №2-н-423/10. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку сплачувати заборгованість відмовився, а КВУ «Каховський водоканал» до органів виконавчої служби з заявою щодо примусового виконання наказу не звертався, вважає, що зобов'язання щодо сплати 1828,37 грн. припинилося внаслідок його звільнення позивача відповідачем від обов'язку сплатити вказану суму боргу. Разом з тим, за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року в рахунок погашення припиненого зобов'язання відповідачем зараховано 481,96 грн. не використаної позивачем субсидії. Просив визнати зобов'язання щодо сплати ним на користь КВУ «Каховський водоканал» 1828,37 грн. таким, що припинено та зобов'язати КВУ «Каховський водоканал» 481,96 грн. не використаної протягом листопада 2016 року, жовтня 2017 року субсидії зарахувати в рахунок наступних платежів. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви. Позивач у судових дебатах також просив позов задовольнити. Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, які у судовому засіданні підтримав та уточнив, пояснивши, що судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 1864,37 грн. КВУ «Каховський водоканал» до виконавчої служби не направляв, однак підстави для визнання припиненим зобов'язання щодо сплати заборгованості за послуги водопостачання у сумі 1828,37 грн., стягнутої рішенням суду, відсутні, оскільки рішення суду не виконане, заборгованість на даний час не погашена. Відтак, відсутні й підстави для зарахування раніше сплаченої суми 481,96 грн. в рахунок наступних платежів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що згідно судового наказу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.12.2010 року у справі №2-н-413/10р. з [PERSON] на користь КВУ «Каховський водоканал» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 1828,37 грн. Наказ набрав законної сили (а.с15). Як вбачається з копії договору №9209 від 02.11.2016 року, укладеного 02.11.2016 року між КВУ «Каховський водоканал» та [PERSON], у розділі договору «Інші умови» зазначено, що на день укладення договору,тобто на 02.11.2016 року споживач має несплачену заборгованість у сумі 1867,61 грн. З пред'явленою сумою боргу не згоден (а.с. 3-7). Листом від 09.11.2016 року №874/1-4-07 КВУ «Каховський водоканал» направив на адресу першого заступника міського голови [PERSON] роз'яснення щодо розміру заборгованості [PERSON], а також направив копію наказу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 23.12.2010 року №2-н-413/10р. (а.с.8). Виконавчим комітетом Каховської міської ради вказане роз'яснення направлене на адресу [PERSON] (а.с.8 зв.). З копії рахунка КВУ «Каховський водоканал» за жовтень 2016 року по особовому рахунку [PERSON] (9209) з відміткою позивача про дату оплати вбачається, що [PERSON] сплачено 434,03 грн., в тому числі борг (а.с. 18). Згідно копії рахунка КВУ «Каховський водоканал» від 01.11.2017 року за жовтень 2017 року, станом на 31.10.2017 року по особовому рахунку [PERSON] (9209) сума до сплати складає 1346,68 грн. (а.с.20). За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу І книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Відповідно до статті 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення) боргу кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 266/3093/16ц правочин, спрямований на припинення зобов'язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим у момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу. Представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що КВУ «Каховський водоканал» не мало та не має наміру звільняти [PERSON] від його обов'язків щодо сплати заборгованості, стягнутої рішенням суду. Належних та допустимих доказів укладення у письмовій формі правочину, спрямованого на припинення зобов'язання прощенням боргу, позивачем суду не надано. Крім того, як на підставу прощення боргу відповідачем представник позивач посилається на те, що трирічний строк пред'явлення судового наказу до виконання, встановлений ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на даний час сплив, тому судовий наказ від 23.12.2010 року №2-н-413/10 р. про стягнення з [PERSON] на користь КВУ «Каховський водоканал» заборгованості в сумі 1828,37 грн. втратив силу. Протягом строку пред'явлення судового наказу до виконання відповідач до органів виконавчої служби з заявою щодо примусового виконання не звертався. Згідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). Європейський суд з прав людини вказує, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, і що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід'ємна частина "судового процесу" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі"проти Італії»). Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Суд вважає, що сплив строку пред'явлення судового наказу до виконання, сам по собі, не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у примусовому порядку, так і без використання примусу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене та з огляду на пояснення сторін та наявні у справі докази, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для визнання зобов'язання припиненим та стягнення раніше сплачених коштів, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому у задоволенні позову слід відмовити уповному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed