Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат за відшкодування матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 7 436 (сім тисяч чотириста тридцять шість ) гривні 39 копійок, судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 коп., витрати на правову допомогу 1500 гривень та витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 688 гривень. В судове засідання представник позивача не з"явився, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 15 вересня 2016 року за Вх. № 45749 від представника позивача МТСБУ - [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 142 від 28.12.2015 року надійшла заява про подальший розгляд справи без участі представників позивача та проти заочного рішення не заперечують. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, по дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином., про що свідчать два поштових повідомлення які повернулися на адресу суду, без вручення. Згідно відомостей Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві , [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] ( а.с. 28). Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як слідує із матеріалів справи, [PERSON] 20 липня 2013 року о 18:45 рухаючись в м. Києві по вул. Григоренка керуючи транспортним засобом Фольксваген д.н.з. [NUMBER], не був уважний, не вибрав безпечну швидкість руху в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем МАЗДА д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Київ від 08 жовтня 2013р. Відповідно до вимог ст. 61 ч. 4 ЦПК України, якою визначенні підстави звільнення від доказування, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль MAZDA д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON]. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 442 про оцінку автомобіля MAZDA д.н.з. [NUMBER] та складає 7436,39 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/4951215 з терміном дії - з 21.09.2012р. до 20.09.2013 р. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), регулюються дані правовідносини. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 14 січня 2014 р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 7 436,39 грн. (копія наказу МТСБУ № 82 від 13.01.2013 року про сплату та копія платіжного доручення № 1/1-22394 від 13.01.2014 року) Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Також, МТСБУ додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. та витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 688,00 грн. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону, після проведення виплати [PERSON] у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] 14.01.2014 р. № 3/1-05/547 МТСБУ звернулось до [PERSON] з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому МТСБУпросить стягнути на його користь з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування що становить 7 436 (сім тисяч чотириста тридцять шість ) гривні 39 копійок. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Згідно п.п. 2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Згідно вимог ст. ст 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача правової допомоги у розмірі 1500 грн.(а.с. 21, 22). Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється частиною 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, згідно з якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. На підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" передбачено наступний розмір мінімальної заробітної плати: з 01 січня 2016 року - 1378 грн. 00 коп. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Разом з тим, позивачем не доведено, що саме адвокатом надавалась правова допомога, оскільки із додаткової угоди № 234 зазначено фізична особа - підприємець [PERSON], яка діяла за довіреністю № 142 від 28.12. 2015 року в інтересах МТСБУ. Суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення витрат у зв"язку з оплатою правової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено обсяг та витрачений час виконаної роботи, що є його обов"язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. Заявлені вимоги позивачем про стягнення витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 688 гривень ( а.с. 10) , у відповідності до вимог ст. 79 ч.3 п.4 ЦПК України підлягають задоволенню. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial