Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У липні 2018 року позивач публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - АТ "Ощадбанк"), яке в подальшому було перейменоване в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - АТ "Ощадбанк"), звернулося в порядку цивільного судочинства до Сватіського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 26 липня 2018 року позовну заяву АТ "Ощадбанк" прийнято до розгляду та відкрито у справі загальне позовне провадження. Ухвалою від 30 жовтня 2018 року Сватівський районний суд Луганської області передав цивільну справу за позовом АТ "Ощадбанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. 12 грудня 2018 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва та цього ж дня ухвалою судді Андрейчука Т.В. була прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання. Свої позовні вимоги АТ "Ощадбанк" обґрунтовувало тим, що 24 лютого 2014 року між АТ "Ощадбанк" та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №1030, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн на строк 180 місяців до 23 лютого 2029 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 16% річних. 24 лютого 2014 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за договором про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030, АТ "Ощадбанк", [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №1, відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] поручилися за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року. Зважаючи на те, що позичальник не дотримувалася умов договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року, не сплачувала кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором, АТ "Ощадбанк" просило суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договором про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 у сумі 386048,91 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 195530,23, проценти за користування кредитом у сумі 124464,41 грн, втрати від інфляції у сумі 56155,29 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9898,98 грн. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона визнала факт укладення між нею та АТ "Ощадбанк" договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030, проте зазначила, що у банку не було підстав достроково вимагати повернення кредиту. Також позивач стверджувала, що не погоджувала умову кредитного договору, якою встановлено строк позовної давності тривалістю у тридцять років. З цих підстав [PERSON] просила суд відмовити АТ "Ощадбанк" у задоволенні його позовних вимог. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] відзиви на позовну заяву АТ "Ощадбанк" до суду не подали. АТ "Ощадбанк" подало суду відповідь на відзив, в якому вказало на те, що банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту шляхом надіслання позичальнику [PERSON] письмової вимоги за адресою, вказаною у договорі про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030, позаяк відповідач не повідомила банку про зміну її місця проживання. АТ "Ощадбанк" стверджувало, що оригінал договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 та договір поруки від 24 лютого 2014 року №1 залишилися на тимчасово окупованій території у Луганській області у приміщенні філії АТ "Ощадбанк" - Луганського обласного управління. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги свого довірителя, просили суд позов АТ "Ощадбанк" задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві, просив суд відмовити АТ "Ощадбанк" у задоволенні його позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала з покликанням на те, що її довіритель не укладала договір поруки від 24 лютого 2014 року №1. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Заслухавши вступні слова представників позивача, представників відповідачів [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Обґрунтовуючи наявність між АТ "Ощадбанк" та [PERSON] кредитних відносин, банком долучено до позовної заяви копію договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030, укладеного між позивачем в особі філії - Луганського обласного управління та позичальником [PERSON] . За умовами цього договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 200000,00 грн на строк 180 місяців до 23 лютого 2029 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 16% річних (т. 1, а. с. 8-11). За клопотанням представника відповідача [PERSON] судом ухвалою від 13 лютого 2019 року витребувано в АТ "Ощадбанк" оригінал договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030. Однак АТ "Ощадбанк" повідомило суд про неможливість подати доказ, витребуваний судом, з покликанням на те, що надати оригінал договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 не має можливості у зв`язку з тим, що він фактично знаходиться у приміщенні філії АТ "Ощадбанк" - Луганського обласного управління, розташованого у м. Луганську, тобто в населеному пункті, де здійснювалась антитерористична операція та продовжує проводить Операція об`єднаних сил, а будівля Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", майно, кошти та документи банку захоплені невстановленими озброєними особами, про що відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №12015130550000125 (т. 1, а. с. 43, 44, 231-241). Відповідно до ч. ч. 3, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України", ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до пп. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року №566 (було чинним на час виникнення спірних правовідносин), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (було чинним на час виникнення спірних правовідносин), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. За приписами п. п. 5.4, 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №245 особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції;код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України). Отже, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором. На підтвердження факту укладення між АТ "Ощадбанк" та [PERSON] договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 позивачем додатково надано суду копію платіжного доручення від 24 лютого 2014 року №74016818 (т. 1, а. с. 12) та виписку з особового рахунку позичальника [PERSON] (т. 1, а. с. 13-24, т. 2, а. с. 88-110). Відповідач [PERSON] долучила до відзиву на позовну заяву копію іпотечного договору від 24 лютого 2014 року та договору про внесення змін до іпотечного договору від 30 травня 2014 року, за якими [PERSON] передала в іпотеку АТ "Ощадбанк" майнові права на об`єкт нерухомості - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , а після завершення будівництва - квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 114-123, 125-126). Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність наведених доказів, а також достатність і їх взаємний зв`язок сукупності, суд вважає доведеним факт укладення АТ "Ощадбанк" та [PERSON] договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 та отримання позичальником за цим договором кредитних коштів у сумі 200000,00 грн. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Згідно з п. п. 3.9.1.1 договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів у випадку затримки сплати частини основної суми боргу та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці. Зазначеним пунктом кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. У п. 3.9.2 сторони договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 погодили, що виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої вимоги. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначені в абзаці першому цього пункту договору строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або дата, зазначена на такому листі позичальником при отриманні ним такого листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення позичальнику через відсутність за місцем проживання такої особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження місця фактичного проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобов`язання, вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] термінів сплати тіла кредиту та процентів за користування понад три місяці АТ "Ощадбанк" змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до позичальника з письмовою вимогою від 14 грудня 2017 року достроково повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (т. 1, а. с. 37-38). З огляду на п. 3.9.2 договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 вимога банку від 14 грудня 2017 року вважається врученою 27 лютого 2018 року, позаяк цей день зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (т. 1, а. с. 37, 229). З огляду на те, що боржник не виконала вимогу банку від 14 грудня 2017 року, не усунула порушень умов кредитного договору протягом 60 календарних днів з дати отримання указаної вимоги, строк повернення кредиту у повному обсязі за договором про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 настав 28 квітня 2018 року. Аналіз змісту ст. ст. 1050, 1054 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно з його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника, обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Отже, проценти, нараховані банком за період з 28 квітня 2018 року до 23 травня 2018 року стягненню не підлягають, позаяк вони нараховані позивачем після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту (зміни строку виконання основного зобов`язання). Заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 195530,23 грн. Проценти за користування кредитом, нараховані АТ "Ощадбанк" за період з 24 лютого 2014 року до 23 травня 2018 року, у розмірі 132903,84 грн. Проценти за користування кредитом за період з 24 лютого 2014 року до 28 квітня 2018 року становлять 117112,23 грн (132903,84 грн - 2571,35 грн (проценти за період з 01 квітня 2018 року до 30 квітня 2018 року) - 1971,38 грн (проценти за період з 01 травня 2018 року до 23 травня 2018 року) + 2290,55 грн (проценти за період з 01 квітня 2018 року до 28 квітня 2018 року (193530,23 грн х 16% / 365 днів х 27 днів = 2290,55 грн)) - 8439,43 грн (сплачені проценти) - 5100,00 грн (суми, сплачені [PERSON] після пред`явлення позову, які відповідно до вимог ст. 534 ЦК України враховані для погашення заборгованості за процентами) = 117112,23 грн) (т. 1, а. с. 5-7, т. 2, а. с. 68-110, 129, 130). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №130/1058/16). Зважаючи на те, що зобов`язання [PERSON] зі сплати кредиту визначене у гривні, АТ "Ощадбанк" має право вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від просторічної суми. Заявлені позивачем втрати позивача від інфляції унаслідок несплати тіла кредиту становлять 16741,45 грн, три проценти річних від простроченої суми - 2946,56 грн, втрати позивача від інфляції унаслідок несплати процентів за користування кредитом - 39413,84 грн, три проценти річних від простроченої суми - 6952,42 грн (т. 1, а. с. 5-7). Водночас позивач не вправі вимагати сплати компенсаційних платежів, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням сплати процентів за користування кредитом, що нараховані після 27 квітня 2018 року включно, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання. Втрати від інфляції унаслідок несплати процентів за користування кредитом, нарахованих до 28 квітня 2018 року, становлять 39413,84 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 6786,91 грн. Загальна сума заборгованості за договором про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030, яка підлягає стягненню з позичальника, становить 378691,93 грн, у тому числі заборгованість зі сплати тіла кредиту у сумі 195530,23 грн, проценти за користування кредитом у сумі 117112,23 грн, втрати від інфляції унаслідок несплати тіла кредиту у сумі 16741,45 грн, три проценти річних від простроченої суми тіла кредиту у розмірі 2946,56 грн, втрати від інфляції унаслідок несплати процентів за користування кредитом у сумі 39413,84 грн, три проценти річних від простроченої суми процентів у розмірі 6947,62 грн (6952,42 грн - 4,80 грн = 6947,62 грн). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається моменту порушення строку його погашення. Нормою ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У п. 11.1.2 договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 сторони погодили збільшення позовної давності, зазначивши, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо) застосовується строк позовної давності тривалістю у тридцять років. Таким чином, позовна давність до жодної з вимог банку на час пред`явлення позову не спливла. Ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Зі змісту наведеної статті вбачається, що за виконання одного і того ж зобов`язання може поручитися одна особа або кілька осіб. В останньому випадку мова йде про множинність осіб на стороні поручителя. Вони можуть поручитися спільно за одним договором або незалежно один від одного. Обгрунтовуючи укладення між АТ "Ощадбанк" та відповідачами [PERSON] , [PERSON] договору поруки, позивачем надано суду копію договору поруки №1, укладеного між АТ "Ощадбанк" в особі філії - Луганського обласного управління, позичальником [PERSON] та поручителями [PERSON] , [PERSON] згідно з яким відповідачі [PERSON] і [PERSON] поручилися за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 (т. 1, а. с. 25-29). У договорі про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 (п. 1.1.23) вказано, що його виконання забезпечується порукою [PERSON] та [PERSON] . Більш того, однією з умов укладення кредитного договору було укладення договору поруки (п. 3.1.1.2 договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030). Відповідач [PERSON] заперечувала факт укладення нею договору поруки від 24 лютого 2014 року №1. За клопотанням представника відповідача [PERSON] судом ухвалою від 13 лютого 2019 року витребувано в АТ "Ощадбанк" оригінал договору поруки від 24 лютого 2014 року №1. Однак АТ "Ощадбанк" повідомило суд про неможливість подати доказ, витребуваний судом, мотивуючи це тим, що надати оригінал договору про іпотечний кредит від 24 лютого 2014 року №1030 не має можливості у зв`язку з тим, що він фактично знаходиться у приміщенні філії АТ "Ощадбанк" - Луганського обласного управління, розташованого у м. Луганську, тобто в населеному пункті, де здійснювалась антитерористична операція та продовжує проводить Операція об`єднаних сил, а будівля Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", майно, кошти та документи банку захоплені невстановленими озброєними особами, про що відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №12015130550000125 (т. 1, а. с. 43, 44, 231-241).

Outcome: partial