Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля". В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 04.02.2013 року по 30.08.2018 року він перебував у трудових відносинах та працював на посадах: спочатку підземного гірника 2 розряду, потім підземного гірника 3 розряду, забійника на відбійних молотках 6 розряду, учня гірника очисного забою, гірника з ремонту гірничих виробок 3 розряду, гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду на шахтах «Північна», «Південна» та «Торецька» ДП «Торецьквугілля». Позивач звільнений 30.08.2018 року на підставі\~ч.2 ст.\~40\~КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, яке перешкоджає продовженню даної роботи. За час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання хронічну радикулопатію L5,S1 справа в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст., про що свідчить медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відстуність) професійного захворювання від 30 травня 2018 року №22/499. 29.08.2018 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією йому вперше встановлено 40% втрати працездатності та III група інвалідності з 23.08.2018 року. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 31.05.2018 року №1358 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є дані клінічного дослідження, інформація про умови праці, згідно якої [PERSON] підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили); стаж в шкідливих умовах праці 14 років. Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення позивачу професійного захворювання та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 50%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 12.07.2018 року та затвердженого 13.07. 2018 року. Позивач вказує, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням стан його здоров'я суттєво погіршився (біль у грудях, слабкість, рясне потовиділення, стомлюваність), що призвело до фізичних та моральних страждань. З 2016 по 2018 рік він декілька разів проходив курс лікування в міській та обласній лікувальних установах. Після отримання інвалідності по професійному захворюванню позивач відчуває моральні страждання, які виражені в порушенні ритму і укладу життя, порушені нормальні життєві звязки і відносини з родичами. Від відчуває себе неповноцінною людиною через підвищену нервозність, почуття страху за життя і здоровя, яке з кожним днем погіршується. Отримане захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою. Він доставляє незручності близьким, рідним людям погіршенням здоровя, нервозністю, моральні страждання посилюються з кожним днем. Лікування дає слабкі результати, для відновлення нормальних життєвих відносин необхідні додаткові умови та матеріальні кошти. Розмір моральної шкоди оцінює в 15000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 12000 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, станом на 2012 рік, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Крім того зазначає, що занадто великі суми відшкодування можуть привести до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття. При цьому зауважив, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально - правовою презумпцією, має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а і її розмір. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4\~статті 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Виходячи з цього можна стверджувати, що життя і здоровя людини визнаються найвищою соціальною цінністю, їх захист є одним із головних обовязків держави. Одним же із основних способів захисту трудових прав працівників виділяється відшкодування моральної шкоди. Проте саме залежно від того, яке саме трудове право особи порушене, характеру та обсягу правопорушення, волі уповноваженої особи й інших обставин, обирається конкретний спосіб його захисту(поновлення). Відповідно до\~ст. 4 Закону України "Про охорону праці"\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Таким чином, моральна шкода являє собою вид матеріальної відповідальності роботодавця за шкоду, заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~обов'язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля". В період з 04.02.2013 року по 30.08.2018 року він перебував у трудових відносинах та працював на посадах: спочатку підземного гірника 2 розряду, потім підземного гірника 3 розряду, забійника на відбійних молотках 6 розряду, учня гірника очисного забою, гірника з ремонту гірничих виробок 3 розряду, гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду на шахтах «Північна», «Південна» та «Торецька» ДП «Торецьквугілля». Позивач звільнений 30.08.2018 року на підставі\~ч.2 ст.\~40\~КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, яке перешкоджає продовженню даної роботи(а.с.6-9). 29.08.2018 року обласною профілактичною медико-соціальною експертною комісією йому вперше встановлено 40% втрати працездатності та III група інвалідності з 23.08.2018 року(а.с.4,5). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК з 23.08.2018 року (а.с.5). Згідно з частиною 2\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про недоведеність [PERSON] спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Згідно з вимогами\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Актом розслідування хронічного професійного захворювання б/н, затвердженого 13.07.2018 встановлено, що причиною та обставинами професійного захворювання є потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба, нахили корпусу, перебування у вимушеній позі до 60% робочої зміни. Наявність шкідливих умов праці підтверджується атестацією робочих місць (а.с. 11-13). Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання [PERSON] професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач у 36 років позбавлений можливості працювати за здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов'язану з фізичним навантаженням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд враховує вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial