Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

представник позивача звернулися в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Ленінського відділення ХОФ ПАТ «Украсоцбанк» про визнання припиненим договору іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 8252-4017-090 від 30.08.2007р. укладеного з [PERSON] у зв'язку з чим, було укладено договір іпотеки між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (позивачем). Додатковою угодою №1 укладеною між відповідачем та [PERSON] до кредитного договору №8252-4017-090 від 30.08.2007р. відповідач визначив процентну ставку за кредитним договором в розмірі 15% річних. Збільшення процентної ставки за основним зобов'язанням відбулося без повідомлення позивача, як особи, що гарантувала виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. За вказаних обставин, спірний договір іпотеки підлягає припиненню на підставі ст.559 ЦК України. Крім цього, зазначив, що рішенням Третейського суду стягнуто з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 396823, 70 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги уточненої позовні заяви в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог позовної заяви, вважає її безпідставною та просив відмовити в задоволенні позову. 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] надав суду письмові пояснення по справі, просив врахувати їх при винесенні судового рішення та просив розглядати справу у його відсутність. 3-я особа [PERSON] надала суду свої письмові пояснення та просила проводити розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши надані іншими учасниками справи письмові пояснення, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному об'ємі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №8252-4017-090, згідно п.1.1 якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 52000дол.США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 30.08.2007р. між ПАТ «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №8801. Згідно пояснень 3-ї особи [PERSON] додатковою угодою №1 до кредитного договору №8252-4017-090 від 30.08.2007р., підписаною між нею ([PERSON].) та ПАТ «Укрсоцбанк» 24.10.2008р., про внесення змін до договору кредиту банком було підвищено процентну ставку за використання кредитних коштів із 12,75% до 15%. Згідно матеріалів справи (а.с.34) та пояснень сторін додаткову угоду №1 укладено без згоди іпотекодавця [PERSON] Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням (ст.11 Закону "Про іпотеку"). Приписами ст. 575 Цивільного кодексу України встановлено окремі види застав. Іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтями 593 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону "Про іпотеку" встановлено перелік підстав припинення іпотеки, а саме: - припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди). Така підстава припинення іпотеки, як зміна зобов'язання без згоди майнового поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, ст.17 Закону України "Про іпотеку" та ст.593 Цивільного кодексу України не передбачена. Відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо /іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/ іпотеки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підставою для визнання договору іпотеки недійсними позивач зазначив ч.1 ст.559 ЦК України, посилаючись на те, що без її згоди було збільшено обсяг зобов'язання за кредитним договором. Стаття 559 ЦК України регулює правовідносини, які виникають з договорів поруки. Договори поруки для виконання зобов'язання за кредитним договором від 30.08.2007р. не укладались. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що додаткова угода від 24.10.2008р. про збільшення процентної ставки не створює жодних негативних правових наслідків для позивача як іпотекодавця. Враховуючи встановлені судом обставини справи та норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що стаття 559 Цивільного кодексу України, на порушення якої посилається позивачка, не може бути застосована до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі договору іпотеки, оскільки вона регулює правовідносини, що виникають з договорів поруки. Оскільки збільшення процентної ставки за основним зобов'язанням за кредитним договором не є підставою для припинення договору іпотеки, позовні вимоги щодо припинення договору іпотеки є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім цього, суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що є судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, так як воно не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, оскільки зобов'язання невиконане належним чином.

Outcome: dismissed