Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що між ним, та ТОВ «Світ-інвест», АКБ «Київ» були укладено договори відступлення права вимоги, відповідно до яких він став стороною договору інвестування та набув право отримати після завершення будівництва у власність квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], сплатив для цього повну вартість квартир. Договором було встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в першому кварталі 2013 року. До участі в будівництві за договором із забудовником було залучено ПАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан». Діючи відповідно до умов договору позивач свої зобов'язання виконав своєчасно та належним чином, відповідач же в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав і на час звернення до суду відповідач даний будинок не ввів в експлуатацію, не передав у власність позивача визначені у договорах квартири, чим відповідач порушує його права інвестора, тому він просить в судовому порядку визнати за ним майнові права на проінвестований об'єкт спорудження - квартири. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився та подав клопотання в якому просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача та третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про поважність неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не подали. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність проінвестованих згідно договору квартир в будинку, який не введений відповідачем в експлуатацію. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України "Про інвестиційну діяльність". Згідно статті 7 ЗУ "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином, об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. ст. 509, 526, 629 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про інвестиційну діяльність» відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Як зазначено в ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Судом встановлено, що 28.12.2005 року між третіми особами був укладений інвестиційний договір № 03-216 на будівництво квартири у [ADDRESS]. 05.02.2008 р. між третіми особами було укладено договір № В/03-216 про відступлення права вимоги. 19.02.2008 року було укладено додаткову угоду №1 до інвестиційного договору № 03-216 від 28.12.2005 р. 22 лютого 2008 року між позивачем та третіми особами було укладено договір № 1-03-216 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги, належне третій особі і став стороною інвестиційного договору № 03-216 від 28 грудня 2005 р. Згідно умов договору про відступлення права позивач мав сплатити 276\~464,00 грн. Свої зобовязання позивач виконав в повному обсязі, підтвердженням чого є квитанція № 15 від 25 лютого 2008 р. на суму 138\~465,50 грн. та квитанція № 16 від 25 лютого 2008 р. на суму 137\~998,50 грн.\~ 14.04.2010 року у звязку із заміною забудовника будівництва будинку між позивачем, відповідачем, та третіми особами було укладено договір № 2/02-134 про відступлення права вимоги. Відповідно до умов цього договору відповідач мав добудувати будинок, ввести його в експлуатацію та передати у власність позивача квартиру. Запланований строк введення будинку в експлуатацію, в редакції додаткової угоди до «Договору № 2/03-216 про відступлення права вимоги від 14.04.2010 року» від 15.07.2010 року до 31.03.2013 року. На даний час будівництво будинку не закінчене по вині відповідача, будь-які дії ним щодо закінчення будівництва не здійснюється, в звязку з скрутним фінансовим становищем, що вказує на можливість позбавлення позивача майнових прав на обєкт інвестування, а тому суд захищаючи інтереси позивача вважає за необхідне визнати за ним майнові права на обєкт інвестування. Відповідач заперечень на позов не подав і не довів їх всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України, тому при вирішенні позову суд покладає в основу рішення подані позивачем докази, які дають достатні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved