Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

1. Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Світловодської міської ради в особі органу опіки та піклування про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . З вересня 2009 року, тобто з народження дитини відповідач самоусунувся від виховання, проживає окремо, ухиляється від належного виконання свого батьківського обов`язку, з дитиною не спілкується, жодного разу сина не бачив, зовсім не цікавиться життям та розвитком дитини, не забезпечує сина матеріально. 19.02.2010 року рішенням суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 01.12.2009 року і до досягнення сином повноліття, до [INFO] . Станом на 01.02.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 69463,45 грн., отже відповідач повністю ігнорує рішення суду та вимоги державного виконавця. На підставі викладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] та змінити розмір аліментів на утримання дитини. Ухвалою від 23.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 21.06.2019 року, яке не відбулося в зв`язку з неявкою відповідача та відкладено на 16.07.2019 року. 16.07.2019 року, в зв`язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання відкладено на 23.07.2019 року. Ухвалою суду від 23.07.2019 року підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.08.2019 року. 22.08.2019 року судове засідання відкладено в зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпусці. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити з підстав викладених в позові, пояснивши, що з вересня 2009 року син проживає біля неї. Відповідач з народження сина жодного разу не поцікавився життям та навчанням, розвитком та його здоров`ям. На данний час у неї інший чоловік, якого син вважає батьком Відповідач в судове засідання не з`явився, по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада". Представник третьої особи виконавчий комітет Світловодської міської ради в особі органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та пояснила, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надано службою на підставі доказів та пояснень, які надала позивач, [PERSON] викликався на засідання комісії, але не з`явився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з позивачкою є рідними сестрами, відповідач жодного разу сина не відвідував, не приймав участі у його вихованні, не допомагав матерільно, сестра намагалася його знайти, але їй це не вдалося. Свідок [PERSON] пояснила, що вона приходиться позивачці матір`ю. Після розлучення відповідач до сина не приходив, вихованням не займався, син взагалі не пам`ятає свого батька, так як жодного разу його не бачив. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи в режимі відеоконференції, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 2. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2018 року, Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, між [PERSON] та [PERSON] , 14 липня 2018 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 700. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено на « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до довідок, виданих завідувачем та вихователями дошкільного навчального закладу № 19 м.Світловодськ від 15.03.2019 року, батько [PERSON] до дошкільного закладу свого сина [PERSON] жодного разу не приводив і не забирав, батьківських зборів не відвідував, батьківської плати за харчування не сплачував (а.с.24-26). Відповідно до довідки, виданої тренером з плавання від 14.03.2019 року, батько [PERSON] в секцію плавання свого сина [PERSON] жодного разу не приводив і не забирав, плату за секцію не вносив (а.с.27). Відповідно до довідки, виданої тренером з боксу від 29.03.2019 року, батько [PERSON] в секцію боксу свого сина [PERSON] жодного разу не приводив і не забирав, плату за секцію не вносив (а.с.28). Відповідно до пояснень, наданих працівниками "КЗ Світловодська спеціальна школа КОР", де працює позивач [PERSON] та сусідів, які проживають в одному домоволодінні з позивачкою, батько [PERSON] до свого сина [PERSON] жодного разу не приходив, вихованням дитини займається матір та її сім`я (а.с.29-37). Відповідно до характеристики учня Кулика [PERSON] , виданої директором загальноосвітньої школи І-ІІІ №2 ступенів м.Світловодськ, про те, що учень за час навчання зарекомендував себе як старанний, товариський, працелюбний учень. За період навчання [PERSON] його батько [PERSON] в школу не приходив, участі у вихованні сина не приймав, батьківські збори не відвідував. Вихованням сина займається матір та вітчим (а.с.23). Факт проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю підтверджується довідкою про склад сім`ї №312 виданої ТОВ "Управляюча компанія "Господарник" від 18.03.2019 року (а.с. 19). Відповідно до висновку виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області від 22.07.2019 року №01-16/132/2, який був підтриманий в судовому засіданні, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] міськрада вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина (а.с. 77-79). Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.02.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.12.2009 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.14) Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Новоукраїнського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Кіровоградській області від 29.03.2019 року [PERSON] станом на 01.02.2019 року має заборгованість по аліментам в розмірі 69 463,45 грн. 3. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СКУкраїни, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, не цікавиться його долею протягом десяти років, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вкзав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям сина, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які були стягнуті за рішенням суду з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітнього сина, оскільки на теперішній час вказана сума коштів є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дитини. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.02.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.12.2009 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.14) Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Новоукраїнського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Кіровоградській області від 29.03.2019 року [PERSON] станом на 01.02.2019 року має заборгованість по аліментам в розмірі 69 463,45 грн. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи, а саме з довідки - розрахунок заборгованості по аліментам (а.с. 18) вбачається, що в січні 2019 року нараховано аліменти в розмірі 1584,25 грн, що перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років який встановлено законом; з 1 січня 2019 року - 2027 гривень : 50% = 1013,50 грн., з 1 липня - 2118 гривень : 50% = 1059 грн., з 1 грудня - 2218 гривень : 50% = 1109 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що фактично, заявляючи вимоги у спосіб, який викладений позивачем, сторона домагається збільшення розміру стягуваних аліментів на законодавчо встановленому мінімальному рівні. Однак суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст. 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Тобто у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності Законом, тобто, з 8 липня 2017 року та винесення відповідної постанови державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Дана позиція суду узгоджується із усталеною судовою практикою Верховного Суду: постанова від 04 липня 2018 року в справі № 536/1557/17, провадження № 61-7584св18, постанова від 12 вересня 2018 року в справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18. При бажанні позивача отримувати аліменти у мінімальному гарантованому розмірі аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачу слід звернутись за відповідним перерахунком у встановленому законом порядку до держаного виконавця. Як зазначає в позові позивач та вбачається з копії рішення суду від 19.02.2010 року аліменти стягуються в частці від доходу відповідача, яка становить 1/4 частини його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положенням ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Збільшення розміру стягуваних аліментів, можливе на підставі ст. 192 СК України, які враховуються судом при винесенні рішення, зокрема, відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказів того, що у відповідача змінився матеріальний чи сімейний стан, або ж, що в когось з сторін поліпшився чи погіршився стан здоров`я, або ж існують якісь інші причини для збільшення розміру аліментів, позивач суду не надала. Аналізуючи вищенаведене, суд на виконання вимог ч.1 ст. 192 СК України, а також те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів не змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, в частці від доходу, прийшов до висновку, що за вказаних підстав розмір присуджених аліментів рішенням Світловодського міськрайонного суду від 19.02.2010 року про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходу), як аліменти на утримання сина [PERSON] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і щомісячний розмір аліментів, що нараховується є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, так як судом не встановлено порушення прав позивача та дитини на отримання аліментів у розмірі визначеному ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial