Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Державного казначейства України в Чернігівській області про відшкодування 55720,00 грн матеріальної та 100000,00 моральної шкоди, завданих незаконними діями органами досудового розслідування та прокуратури. В процесі розгляду справи ухвалою суду у якості співвідповідачів залучено прокуратуру Чернігівської області та УМВС України в Чернігівській області. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2014 року позов [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, прокуратури Чернігівської області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 50463,60 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області , не погоджуючись з рішенням, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю. Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також, неповне з"ясування обставин справи, які призвели до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення. Апелянт вважає, що усупереч приписам ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не доведено факт завдання йому шкоди неправомірними діями відповідачів. У скарзі йдеться про те, що судом першої інстанції допущено порушення ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої, органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Також, апелянт вказує, що судом не враховано ст. 4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,досудового слідства, прокуратури і слідства", якою передбачено, що відшкодування такої шкоди здійснюється за рахунок Державного бюджету і помилково та безпідставно задовольнив вимоги позивача, заявлені до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області. Крім того, апелянт вважає, що відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду можливе лише за умови визнання дій посадових осіб вказаних органів неправомірними, у той час, як таких фактів встановлено не було, та вказує, що позивачем для відшкодування моральної шкоди не доведено у суді якими діями Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області чи інших відповідачів йому було нанесено моральну шкоду [PERSON] У судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини, викладені у ній, додатково пояснивши, що Державна казначейська служба України не уповноважувала Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області представляти її інтереси у судах, Положення чи інший нормативний акт, на підставі яких Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області уповноважене діяти від імені Державної казначейської служби України та безпосередньо виконувати рішення суду про стягнення з Державного бюджету України кошти на користь третіх осіб, представник апелянта суду назвати не зміг. Представник прокуратури Чернігівської області апеляційну скаргу підтримала, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог закону, яким регулюються питання відшкодування моральної шкоди. Представник УМВС України в Чернігівській області у судове засідання не з"явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. [PERSON] апеляційну скаргу просить відхилити, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у мажах, визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 24.06.2010 року по 12.11.2013 року, а всього 41 місяць 12 днів. Органами досудового слідства йому було пред"ялено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в послідуючому, його дії були перекваліфіковані та змінено обвинувачення із ст. 121 ч.1 КК України на ст.124 КК України. 07 лютого 2012 року [PERSON] було визнано винним та засуджено вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ст. 124 КК України з призначенням покарання у вигляді одного року обмеження волі з іспитовим строком на один рік. Кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] неодноразово переглядалась у судах першої та апеляційної інстанцій. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2012 року вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2012 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області скасовано, а справу направлено на нове розслідування. Після додаткового розслідування, вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області, [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за відсутністю складу кримінального правопорушення. Задовольняючи частково позов [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди та відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з наявних у справі доказів та встановлених обставин, вірно визначив характер спірних правовідносин, обґрунтовано послався на Закон України „ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" ( далі - Закон), на положення ст. 1176 ЦК України, якими регулюються спірні правовідносини, а також на ст.ст. 1,4 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України №460/2011 від 13 квітня 2011 року, яким визначено повноваження зазначеного органу щодо реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування державних коштів, у тому числі і повноважень щодо безспірного списання коштів з державного та місцевих бюджетів. Також, суд правильно вважав, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у обсязі, що знайшов підтвердження наявними у справі доказами та з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості. У той же час, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою. Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування такої шкоди, у разі її доведеності, у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вказаного Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст. 1 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань (окрім іншого) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Виходячи з системного аналізу положень зазначених вище нормативних актів, належним відповідачем у даній справі може бути Держава в особі Державної казначейської служби України, на що суд першої інстанції уваги не звернув і ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог до відповідачів - юридичних осіб : Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, прокуратури Чернігівської області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, які не мають відповідати за позовом так як жодними законними повноваженнями діяти від імені держави по цивільній справі, що розглядається, наділені не були. Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині що стосується неналежності відповідача, зокрема, про відсутність будь яких неправомірних дій апелянта у спричиненні моральної шкоди [PERSON], на думку апеляційного суду, заслуговують на увагу, у зв"язку з чим, скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення рішення, яке не може визнаватись законним та обґрунтованим.

Outcome: partial