Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТОВ "Кей-Колект") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") та [PERSON] укладено кредитний договір від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві [PERSON] кредит для придбання квартири у розмірі 40000,00 доларів США з 21.12.2005 року по 21.12.2026 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 12,5% річних. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору шляхом сплати платежів в порядку та у розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору. [PERSON] одержала та використала для споживчих потреб кошти, отримані в кредит за договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, у сумі 40000,00 доларів США. П.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип передбачено, обов'язок позичальника повернути одержаний кредит у порядку та терміни, визначені графіком погашення кредиту, але не пізніше 21.12.2026 року. Однак боржник не дотримується умов договору про надання споживчого кредиту, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах. Згідно з п.7.1. кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій кредитодавець має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект" було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кей Колект", зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Станом на 01.12.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] складає 44417,79 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року становить 575254,80 грн. Вона складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 30518,92 долари США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року становить 395250,53 грн.; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 13898,87 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року становить 180004,27 грн. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] 21.12.2005 року було укладено договір поруки №19-6JP/12-2005Ип, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. З цих підстав позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 44417,79 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року становить 575254,80 грн., а також судовий збір у сумі 3654,00 грн. У процесі розгляду справи представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь його довірителя заборгованість за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ипу розмірі 44417,79 доларів США в гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ на день винесення рішення у справі. До початку розгляду справи по суті [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до ТОВ "Кей-Колект", ТОВ "УкрБорг" про розірвання кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, припинення договор у поруки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип та договору іпотеки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, визнання частково недійсними договорів факторингу №1 від 12.12.2011 року, №2 від 13.12.2012 року, договору №6-к від 01.11.2003 року, визнання недійсними договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року, виписки з додатку №1 до договору відступлення права вимоги від 13.02.2012 року, договору іпотеки від 12.12.2011 року та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його істотною зміною обставин, а саме значним зростанням курсу долара США, ненадання позивачем за первісним позовом доказів переходу до нового кредитора прав вимоги за кредитним договором, відсутністю доказів на підтвердження отримання ТОВ "Кей-Колект" необхідних дозволів та ліцензій. З цих підстав [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили суд розірвати кредитний договір від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип; визнати припиненим договір поруки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип; визнати припиненим договір іпотеки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип; визнати частково недійсним та таким, що не має відношення до [PERSON] та [PERSON] договір факторингу №1 від 12.12.2011 року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип; визнати частково недійсним та таким, що не має відношення до [PERSON] та [PERSON] договір факторингу №2 від 13.12.2012 року в частині юридичних чи фактичних дій щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип; визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект"; визнати недійсною виписку з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги від 13.02.2012 року. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом заперечувала проти первісного позову, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала, просила суд його задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві [PERSON] кредит для придбання квартири у розмірі 40000,00 доларів США з 21.12.2005 року по 21.12.2026 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 12,5% річних. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору шляхом сплати платежів в порядку та у розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору (а.с.6-10). [PERSON] одержала та використала для споживчих потреб кошти, отримані в кредит за договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, у сумі 40000,00 доларів США. П.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип передбачено, обов'язок позичальника повернути одержаний кредит у порядку та терміни, визначені графіком погашення кредиту, але не пізніше 21.12.2026 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустила заборгованість із сплати кредиту (основного боргу) та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до п.5.5. кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту (основної суми) та/або термінів сплати плати за кредит строком більш ніж на 5 (п'ять) календарних днів, та/або у випадку порушення позичальником умов договору застави, вказаного в п.2.1. даного договору, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за даним договором в порядку, визначеному в розділі 11 даного договору. В п.11 кредитного договору зазначено, що відповідно до ст.ст.525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п.2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 7.4., 9.2. даного договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з п.1.2.2. даного договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом [PERSON] прострочила сплату щомісячних платежів по кредиту та нарахованих процентах. Судом встановлено, що 01.07.2014 року відповідачеві [PERSON] було направлено лист-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги. Однак, відповідачем зазначена вимога виконана не була, що надає право кредитодавцю вимагати від неї дострокового повернення кредиту та процентів за його користування. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип складається з заборгованості із сплати кредиту (основного боргу) у сумі 30518,92 долари США, що з офіційним курсом НБУ на 04.06.2015 року становить 641080,43 грн., заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у сумі 13898,87 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.06.2015 року становить 291959,66 грн. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що з позичальника [PERSON] слід достроково стягнути усю заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] 21.12.2005 року було укладено договір поруки №19-6JP/12-2005Ип, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип (а.с.13). Відповідно до п.1.1, п.1.4., п.1.5. договору поруки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип поручитель [PERSON] у випадку невиконнаня боржником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, процентів за користування кредитом, неустойки (пені та штрафу). Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов'язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект" було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кей Колект", зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Належне виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечене порукою [PERSON] Оскільки порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання (своєчасного повернення кредиту), то за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей Колект" також своє право вимоги до поручителя [PERSON] Часткове правонаступництво у зобов'язанні має місце у випадку, коли право (вимога), що належить кредиторові на підставі зобов'язання, передається ним іншій особі за правочином. Таким чином, у даному випадку має місце часткове (сингулярне) правонаступництво ТОВ "Кей Колект", позаяк право вимоги до боржників [PERSON] та [PERSON], що належало первісному кредиторові ПАТ "УкрСиббанк" на підставі кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, було передано ТОВ "Кей Колект" за правочином, а саме - за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року. Отож, суд вважає, що відповідач [PERSON] є солідарним боржником перед позивачем у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, позивач має право вимагати повернення кредиту, сплати процентів за його користування також з [PERSON] У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, укладаючи кредитний договір від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови, погодили, що з його укладенням вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, позивачі посилалися на те, що на даний час відбулась істотна зміна обставин, якими керувалася [PERSON] під час укладення кредитного договору, а саме: погіршення фінансово-економічної ситуації (фінансова криза) в державі, що спричинило зниження доходів [PERSON] та зробило неможливим для позичальника подальше виконання зобов'язань за кредитним договором. За наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено в ч.1 ст.651 ЦК України. Однак, [PERSON] не зверталась до кредитора із пропозицією розірвати кредитний договір. Ч.2 ст.652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору в разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно. Вимагаючи розірвання договору на підставі ст.652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст.60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивачі за зустрічним позовом не довели наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися укладаючи кредитний договір від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюється Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про коригування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена і таким чином не є непереборною, непередбачуваною силою. В момент укладання кредитного договору сторони повинні були та могли передбачити коливання курсу валют, виходячи із загальної ситуації в Україні. Так, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті (доларах США) в 2005 році з остаточною датою повернення кредиту у 2026 році, тобто строком на 21 рік. Очевидним є той факт, що протягом 21 року можливе коливання курсів валют, а нехтування цим фактом (чи незважання на цей факт) є серйозною необачністю (легковажністю) з боку сторін договору, зокрема з боку позивача (адже, такі обставини повинні завжди враховуватися при укладанні довготривалих договорів/угод, особливо, коли мова йде про фінансові складові). Тобто [PERSON] повинна була свідомо допускати та передбачати, що у випадку зміни фінансово-економічної ситуації в Україні рівень її доходів може змінитися (зменшитись). [PERSON] не доведено, що сторони під час укладення кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Більш того, при укладенні договору, позивач за зустрічним позовом [PERSON] була ознайомлена з його умовами, зокрема з сумою кредиту, розміром процентної ставки, строком кредитування, умовами кредитування, не заперечувала проти них, тобто всі істотні умови, з якими мала ознайомитись [PERSON], були викладені в тексті кредитного договору, з якими перед його укладанням та підписанням позичальник знайомиться, а тільки потім підписує. Таким чином, [PERSON] в повному обсязі була ознайомлена з умовами та змістом договору, і отримала один екземпляр цього договору, а тому підстави для розірвання кредитного договору відсутні. Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Наслідки для поручителя, які виникають при порушенні боржником зобов'язання забезпеченого порукою передбачені у ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, а саме: 1) у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; 2) поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ця норма є логічним продовженням правила, закріпленого у п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Законодавець встановлює достатньо чіткі правила щодо умов та підстав виникнення права у кредитора звернутися з вимогою про виконання зобов'язання до поручителя, встановлюючи, зокрема у ст.15 ЦК України гарантію того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Загальне правило припинення зобов'язання передбачене ст.599 ЦК України. За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Виходячи з аналізу цих норм, можна прийти до висновку, що оскільки, [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, у позивача за первісним позовом виникло право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування також з поручителя [PERSON], який відповідно до договору поруки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Оскільки у договорі поруки зазначено, що строк його дії пов'язується з повним виконанням зобов'язання за кредитним договором, то відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком закінчення договору поруки, як акцесорного зобов'язання, є строк закінчення основного зобов'язання - кредитного договору. Вказаний строк може бути встановлений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). За своєю правовою природою строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим) і його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються. У п.3.3. договору поруки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип визначено термін дії договору поруки: порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання встановлений кредитним договором - до 21.12.2026 року і на момент звернення до суду з позовом не закінчився. Отже, в силу положень ст.559 ЦК України зобов'язання за договором поруки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип є чинними та такими, що підлягають виконанню. Таким чином, оскільки зобов'язання за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, забезпечене порукою [PERSON], не припинилось, то згідно вимог ст.559 ЦК України відсутні підстави для припинення поруки. Також суд зазначає, що у випадку припинення забезпеченого порукою зобов'язання, порука припиняється відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, тобто діє презумпція припинення договору, а тому у такому випадку заявлення вимог про визнання договору поруки припиненим як спосіб захисту не передбачено. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. В даному випадку, виходячи з того, що зобов'язання, забезпечене заставою, не припинилось, суд вважає за необхідне відмовити також у задоволенні зустрічного позову в частині визнання припиненим договору іпотеки від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип. Твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що ТОВ "Кей Колект" не надано доказів переходу прав вимоги до нового кредитора у зобов'язанні є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. Зокрема, позивачем за первісним позовом надано копію договору відступлення прав вимоги, копію договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект", відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кей Колект", зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, а також копію акту приймання-передачі прав вимоги, складеного 12.12.2011 року (а.с.186). Оскільки порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання (своєчасного повернення кредиту), то за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей Колект" також своє право вимоги до поручителя [PERSON] Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 15.12.2011 року направлялись повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип (а.с.187-188). У своєму зустрічному позові [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказують, що ТОВ "Кей Колект" пропущено строк для звернення до суду з позовом, оскільки строк позовної давності сплив 18.04.2014 року, а позивач звернувся з позовом до суду лише 14.10.2014 року. Однак, позивачами за зустрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ "Кей-Колект" пропущено строк для звернення до суду з позовом. Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з вимогами ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Переривання перебігу строку позовної давності полягає в тому, що час, який минув до настання обставини, з якою закон пов'язує перерву, не зараховується в строк позовної давності, і строк позовної давності, після перерви, починає перебіг спочатку на весь строк, передбачений в законі для означених вимог. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення. Перебіг строку позовної давності переривається здійсненням зобов'язаною особою дій, що підтверджують визнання боргу або іншого обов'язку. Такими діями можуть бути, наприклад, часткова виплата боргу, прохання про відстрочку виконання зобов'язання тощо. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки-розрахунку, наданого ТОВ "Кей-Колект" за період з 21.12.2005 року по 21.12.2012 року, [PERSON] 30.11.2012 року здійснила сплату грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип у розмірі 1000,00 доларів США (а.с.22-24). Таким чином, твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки сплата 30.11.2012 року [PERSON] грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип у сумі 1000,00 доларів США перервала перебіг строку позовної давності, дана оплата свідчить про визнання останньою свого боргу, цим боржник фактично підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитором. Отже, враховуючи вищезазначене, перебіг строку позовної давності, після перерви, тобто після 18.04.2011 року (коли на думку позивачів за зустрічним позовом була здійснена остання сплата грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором), почався спочатку. Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип подано до суду ТОВ "Кей-Колект" 04.11.2014 року, тобто в межах строку, встановленого ст.257 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JP/12-2005Ип, що складається з заборгованості із сплати кредиту (основного боргу) у сумі 30518,92 долари США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.06.2015 року становить 641080, 641080,43 грн., заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у сумі 13898,87 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.06.2015 року становить становить 291959,66 грн. У відповідності до ст.88 ЦК України суд присуджує з кожного з відповідачів за первісним позовом на користь ТОВ "Кей-Колект" судовий збір у сумі 1827,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 251, 252, 256, 257, 261, 264, 525, 526, 530, 533, 536, 553, 554, 559, 593, 599, 610, 611, 625, 627, 652, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: approved