Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

10.12.2015 р. представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров'я до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» /далі ПАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 275600 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що [PERSON], 15 років 6 місяців працював в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У січні 2007 року рішенням ЛЕК Українського науково-досліницького інституту промислової медицини №003 йому було встановлено 2 професійних захворювання, а саме, хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії), загострення середнього ступеня важкості, ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня справа (з легким зниженням слуху), зліва - другого ступеню (з помірним зниженням слуху), які відповідно до даних індивідуальної СГХ умов праці від 08.10.2003 р. № Ф-2/2-355, виданих Головним державним санітарним лікарем Тернівської райсанепідемстанції м. Кривого Рогу, виникли з вини роботодавця. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеної на підприємстві, про що був складений акт розслідування від 31.01.2007 року, де вказано, що позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, умови праці слюсаря чергового та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до - 3 класу 2 ступеню шкідливості; умови праці машиніста млинів рудозбагачувальної фабрики відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 1 ступеню шкідливості; умови праці машиніста млинів цеха по виробництву окотишів відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 1 ступеню шкідливості з концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони від 2,8 до 6,4 мг/м3 при гранично допустимій концентрації до 2,0. Згідно до медичного висновку МСЕК від 04.04.2007 р. серії ДНА-02 №017218 йому було встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% з 02.04.2007 року безстроково. Виходячи з характеру захворювань позивача він не має змоги вести звичайне життя, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає задишкою, кашлем, відчуває постійний біль у грудях та між лопатковій ділянці, головний біль, слабкість, швидко втомлюється, шум у голові та вухах, що порушує його нормальні життєві зв'язки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПАТ - 375600 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить задовольнити його повністю. Представник відповідача Доценко Т.Ю. позов не визнала, надала письмові заперечення, згідно яких у позивача відсутні законні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода позивачу завдана не з вини підприємства. Позивач уклав трудовий договір та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є об'єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність доказів заподіяння моральної шкоди. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.14-16), що позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії), загострення середнього ступеня важкості, ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня справа (з легким зниженням слуху), зліва - другого ступеню (з помірним зниженням слуху). Позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності і з 02.04.2007 року безстроково, (а.с.17). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, інформаційних довідок про умови праці на підприємстві а.с. 14-16, встановлені хронічні професійні захворювання, а саме хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії), загострення середнього ступеня важкості, ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня справа (з легким зниженням слуху), зліва - другого ступеню (з помірним зниженням слуху), (а.с. 18-23). Виробничими факторами, що спричинили захворювання є шкідливі, напружені умови праці: виробнича загальна транспортно-технологічна вібрація та аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Шкідливі умови праці ПАТ «Північий ГЗК» відносилися до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Позивач працював у вказаних шкідливих умовах на виробничому об'єднанні ПАТ «Північний ГЗК» - 15 років 6 місяців, (а.с.-15). Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров?я, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер захворювання, пов'язаного з обмеженням в вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв'язки, з постійними болями у грудях та між лопатковій ділянці, головний біль, шум у голові та вухах, слабкість, що порушує його нормальні життєві зв'язки, фізичні і моральні страждання позивача в зв'язку з цим; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичним висновком позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 25000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. Доводи представника відповідача про обізнаність позивача з шкідливими умовами праці та наявність певних компенсацій судом до уваги не беруться, так як вказане не звільняє власника від обов'язку забезпечити безпечні умови виробництва. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial