Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 15.06.2020 [PERSON] (далі також - позивач) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі також - відповідач, АТ «Альфа-банк»), в якому просила визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №591054302 на суму 8459 грн. 50 коп. та кредитний договір №29092011119814 на суму 23935 грн. 35 коп., укладений між АТ «Альфа-банк» і позивачем з відновленням сторін договору у становищі, яке існувало до вчинення цього правочину договору. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що у червні 2019 між сторонами укладено кредитний договір №591054302 на суму 8 459,50 грн. та кредитний договір №29092011119814 на суму 23 935,35 грн. 1.3. Посилаючись на те, що позивач не може розмовляти та у неї відсутній слух, а під час вивчення документів не був присутній сурдоперекладач та позивачу не було роз"яснено істотні умови договору, у зв"язку з чим позивач не зрозуміла основних положень оспорюваних договорів, а також те, що відповідач скористався станом обмеженої дієздатності та необізнаності позивача та ввів її в оману щодо істотних умов договору, внаслідок чого позивач підписала кредитний договір із зобов`язанням, які не може виконати, позивач просила визнати кредитні договори недійсними. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 26.06.2020 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира відкрито провадження у цивільній справі №296/4971/20, яку призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 2.2. 24.07.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач особисто звернулась до банку із пропозицією укласти кредитний договір та запропонувала умови відповідної оферти та строк її прийняття, вказував, що підпис позивача у кредитному договорі свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування, а також вказав, що кредитний договір повністю відповідає вимогам національного законодавства, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 2.3. 15.12.2021 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира вирішено перейти до розгляду справи №296/4971/20 у спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 2.4. Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2021 надав усні пояснення аналогічні зазначеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. 2.5. Представник відповідача у судове засідання 27.01.2021 не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (а.с.62). ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 10.06.2019 [PERSON] та АТ "Альфа-банк" уклали угоду про надання кредиту №591054302, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної лінії, що стверджується: копією оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №591054302 від 10.06.2019; копією анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних; копією Додатку № 1 до Угоди про надання особистого кредиту №591054302 від 10.06.2019 яким визначено Графік платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, та копією паспорту споживчого кредиту (а.с. 55,56). ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 629 Цивільного кодексу України). 4.2. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статтею 629 ЦК України). 4.3. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 4.4. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 4.5. Згідно частини першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. 4.6. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 4.7. Згідно частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 4.8. Відповідно до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції станом на час виникнення спіних правовідносин) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". 4.9. Статтею 21 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. V. МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ 5.1. Звертаються з даним позовом до суду позивач просила визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №591054302 на суму 8459 грн. 50 коп. та кредитний договір №29092011119814 на суму 23935 грн. 35 коп., укладені між нею та АТ «Альфа-банк», з відновленням сторін договору у становищі, яке існувало до вчинення цього правочину договору. (і) Щодо вимог в частині кредитного договору №29092011119814 5.2. У поданій позовній заяві позивач стверджувала, що у червні 2019 року між нею та АТ «Альфа-банк» було укладено кредитний договір №29092011119814 на суму 23935 грн. 35 коп. та посилаючись на порушення її права як споживача фінансових послуг на отримання достовірної, об`єктивної інформації щодо істотних умов кредитного договору, просила визнати вказаний договір недійсним з моменту його укладення. 5.3. Представник відповідача у поданій заяві від 19.01.2021 вказував, що між АТ «Альфа-банк» та позивачем кредитний договорі за №29092011119814 не укладався. 5.4. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5.5. Натомість, жодного доказу на підтвердження факту укладення між [PERSON] та АТ «Альфа-банк» оспорюваного кредитного договору №29092011119814 позивачем не надано. 5.6. Враховуючи, що позивачем недоведено факту укладення між сторонами кредитного договору №29092011119814, що відповідачем заперечувалося, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині визнання такого договору недійсним слід відмовити. (іі) Щодо вимог в частині кредитного договору №591054302 5.7. З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2019 між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання кредиту № 591054302, що стверджується: копією оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №591054302 від 10.06.2019; копією анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних; копією Додатку № 1 до Угоди про надання особистого кредиту №591054302, а також копією паспорту споживчого кредиту (а.с. 55,56). 5.8. У поданому позові позивач просила визнати недійсним кредитний договір №591054302, з підстав, передбачених статтями 11, 15, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203, 215, 230 ЦК України, посилаючись на порушення її права як споживача фінансових послуг на отримання достовірної, об`єктивної інформації щодо істотних умов кредитного договору, а також на вчинення правочину під впливом обману. 5.9. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. 5.10. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування. 5.11. Матеріалами справи стверджується, що 10.06.2019 позивач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявою про акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, Додатком №1 до кредитного договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), що підтверджується підписом позивача. 5.12. Отже, позивач була ознайомлена з умовами кредитування та інформацією про реальну ціну фінансової послуги, які вона мала би розуміти, укладаючи кредитний договір №591054302 від 10.06.2019, та своїм підписом на документах позивач погодилась із усіма умовами кредитування, а отже, було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. 5.13. Щодо доводів позивача на недійсність кредитного договору №591054302 з підстав введення банком в оману позивача щодо обставин правочину, які мають істотне значення, слід зазначити, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). 5.14. Верховний Суд у постанові від 14.03.2019 у справі №755/3903/17 зауважив, що стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. 5.15. Разом з тим, позивачем та її представником не було доведено належними та допустимими доказами умислу представників банку на введення позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення нею оспорюваного кредитного договору №591054302. 5.16. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 10.06.2019 позивач самостійно звернувся до відділення АТ «Альфа-банк» з метою отримання кредиту, з умовами кредитування позивач ознайомилась, що стверджується її підписом на Анкеті-заявці, у паспорті споживчого кредиту, а також у графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. 5.17. Між тим, слід зазначити, що позивач не скористався своїм правом відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів у порядку, передбаченому Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.56). 5.18. Доказів того, що в момент вчинення правочину 10.06.2019 позивач не мала наміру укладати відповідний кредитний договір або сторони не дійшли згоди щодо істотних умов на яких він був укладений або у позивача було відсутнє волевиявлення, суду надано не було. 5.19. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що остання не може розмовляти, не чує, погано читає, не знає значення всіх слів, має стан обмеженої дієздатності, оскільки ступень погіршення сприйняття має визначити спеціаліст, який володіє спеціальними знаннями з приводу зазначеного питання, однак жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивачем та її представником суду не надано, а додана до позовної заяви копія пенсійного посвідчення від 24.09.2014 з відміткою про наявність у позивача 3 групи інвалідності з дитинства (без зазначення захворювання) жодним чином не свідчить про те, що позивач є обмежено дієздатною, а також не вказує на те, що встановлена позивачу група інвалідності могла привести до того, що позивач при укладенні спірного договору не могла розуміти його значення, зміст чи його істотні умов. 5.20. За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону, а вимоги позивача про недійсність кредитного договору №591054302 з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зазначеній частині позовних вимог. VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат між сторони відсутні.

Outcome: dismissed