Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути з відповідачів на їх користь в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 3 770,50 гривень, з відповідачів [PERSON] та [PERSON]- в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі по 2 000,00 гривень кожному з позивачів. В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 29.11.2013 року на майдані Соборному у м.Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю AUDI A6, належному їм на праві спільної сумісної власності, було завдано механічних пошкоджень. ДТП сталася з вини водія [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ-2105, належним [PERSON], внаслідок порушення водієм п.12.1 Правил дорожнього руху. Вина [PERSON] підтверджується постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.01.2014 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КоАП. Крім того зазначали, що винний транспортний засіб застрахований страховою компанією «Глобус» згідно з полісом № АЕ/1319447. Пошкодженням автомашини їм заподіяно також і моральну шкоду. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.01.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 3 510 (три тисячі п'ятсот десять) гривень заподіяної моральної шкоди та франшизи. Стягнуто з ТДВ СТДВ "ГЛОБУС" на користь [PERSON], [PERSON] 3 770, 50 (три тисячі сімсот сімдесят) гривень страхового відшкодування. Цим же рішенням стягнуто з ТДВ СТДВ "ГЛОБУС" та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати за розгляд даної справи в розмірі по 1 196, 80 (одна тисяча сто дев'яносто шість) гривень з кожного. В решті вимог відмовлено. У поданій апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити вказане рішення в частині вимог про стягнення з нього моральної шкоди, зменшивши її розмір до мінімальної суми, а також просить стягнути судові витрати зі страхової компанії «Глобус». Рішення суду в частині вимог до [PERSON] та страхової компанії «Глобус» не оскаржується. Тому законність судового рішення в цій частині вимог апеляційним судом не перевіряється. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2013 року близько 21 год.15 хв. на майдані Соборному у м.Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю AUDI A6, власником якого значиться позивачка [PERSON], було завдано механічних пошкоджень. Винним у ДТП визнаний [PERSON], що керував автомобілем ВАЗ-2105, належним [PERSON], внаслідок порушення водієм п.12.1 Правил дорожнього руху. Вина [PERSON] встановлена постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28.01.2014 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КоАП (а.с.14). Оскільки постанова суду є чинною, то встановлені нею обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК додаткового доказування не потребують. Згідно з полісом обов"язкового страхування від 02.02.2013 року цивільно-правова відповідальність водія автомашини ВАЗ-2105 була застрахована за договором, укладеним із ТДВ СТДВ "ГЛОБУС" (а.с.70). При цьому ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, визначений в 50000 грн. Оскільки страхова компанія відшкодувала позивачам розмір заподіяних майнових збитків не в повному обсязі, то із врахуванням положень ст.ст.29,37 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.1192 ЦК суд обгрунтовано поклав на страхову компанію обов"язок відновити порушене право в межах встановленого ліміту. Крім того, страховим полісом визначено розмір франшизи в 510 грн, яка страховою компанією не відшкодована. У зв"язку з цим суд правильно поклав на відповідача [PERSON] обов"язок відшкодувати зазначену суму позивачам, оскільки вона за своєю природою є частиною невідшкодованих майнових збитків. Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що вимоги в цій частині позивачами не були заявлені в суді. Разом з тим, постановляючи рішення в цій частині суд не врахував, що воно повинно бути гранично повним, ясним, чітким (п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі"). Ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів, суд повинен зазначити, в якій частині воно стосується кожного з них (ст.216 ЦПК). Проте, в порушення зазначених вимог суд не розмежував окремо стягнуту на користь позивачів майнову шкоду та моральне відшкодування та не визначив частку відшкодування на користь кожного з позивачів. За таких обставин рішення в цій частині підлягає зміні. Крім того, покладаючи на особу, винну у ДТП обов"язок відшкодувати моральну шкоду, суд обгрунтовано виходив з того, що відповідно до роз"яснень, що викладені в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (надалі - Постанови) моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В даному випадку пошкоджений автомобіль AUDI A6 є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] (а.с.15,113). Тому, суд правильно вважав, що заподіяння моральної шкоди обумовлено пошкодженням особистого майна позивачів та необхідністю докладати ними додаткових зусиль для відновлення його попереднього стану. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд не врахував, що пошкодження транспортного засобу були незначними та не перешкоджали його експлуатації, чого сам позивач [PERSON] не заперечував, часткове відновлення прав позивачів страховою компанією. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення цього відшкодування до 300 грн. на користь кожного із співвласників. Крім того, проведений судом розподіл судових витрат не узгоджується з положеннями ст.88 ЦПК. Зокрема, суд не врахував пропорційність задоволених вимог та ухвалив відшкодувати [PERSON] витрати, які останній не сплачував. За таких обставин рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Outcome: approved