Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

14.01.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з 29.05.2014р. він працював у ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" електрозварювальником. Наказом від 21.07.2014р. був звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу було видано трудову книжку та не було проведено розрахунку по заборгованості по заробітній платі, яка становить 2592,83 грн. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду внаслідок порушення його законних прав, яку він оцінив у 5000 грн. Також просить стягнути із відповідача відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача вимоги визнав частково, в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати у розмірі 2592,83 грн. В решті частині з позовом не згоден, оскільки заборгованість по заробітній платі виникла не з вини підприємства, а через важкий фінансовий стан, зокрема, на майно та рахунки підприємства накладено арешт. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 02.06.2014р. [PERSON] був прийнятий у ДП "Суднобудівний завод ім.61 комунара" електрозварювальником напівавтоматичних машин 5 розряду у цех №3, 16.07.2014р. був звільнений за власним бажанням - ст. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою /а.с. 6/ . Згідно довідки від 29.12.2015р., сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] за червень 2014р. та липень 2014р. склала 2592,83 грн. /а.с. 7/. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі від 29.12.2015р., заборгованість по зарплаті [PERSON] становить 2592,83 грн. Згідно постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). За неповні два місяця роботи позивача (червень - липень 2014 року) середня заробітна плата склала 3226 грн. 44 коп. /а.с. 18/. За цей календарний період кількість робочих днів складає 31 день. Отже середньоденний заробіток в такому випадку складає 104 грн. 08 коп. ( 3226,44:31). Кількість робочих днів за період, що визначено позивачем, тобто з 17 липня 2014 року по 02 лютого 2016 року складає - 390 днів (липень 2014р. - 11 робочих днів, з серпня 2014р. по грудень 2014р. - 108 робочих дні; у 2015р. - 250 робочих днів, з січня 2016р. по 02 лютого 2016р. - 21 робочий день.). Таким чином, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за день затримки розрахунку складає 40591,2 грн. (390 х 104,08), які і підлягають стягненню з подальшим утриманням необхідних податків. Посилання підприємства на скрутне майнове становище не може бути взятим до уваги. Так, відповідач надав документи про арешт майна та коштів, що містяться на всіх рахунках, відкритих у банківських установах: ПАТ "Європейський газовий банк", ПАТ "Банк "Київська Русь" (постанова від 30.05.2014р.). Та на постанову від 24.11.2015р. про накладення арешту на всі кошти, що містяться на рахунках, відкритих у банківській установі ПАТ "Альфа -Банк". Тобто, останній рахунок відповідача був відкритий у період, що відноситься до часу звільнення відповідача з роботи. Крім того, відповідач посилається на те, що у нього не було коштів на оплату праці - арештовано майно та кошти згідно постанови від 30.05.2014р. Проте, позивача було прийнято на роботу 02.06.2014 року. Тоді як при відсутності можливості для оплати праці не повинні були приймати на роботу працівників. Наведені обставини свідчать про те, що підприємство мало можливість, приймаючи на роботу позивача, оплатити йому заробітну плату. За такого, суд вважає, позовні вимоги обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що порушенням законних прав позивача на оплату його праці, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у понесених ним душевних стражданнях, необхідністю докладати позивачем додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, виходячи із принципів розумності та справедливості, із врахуванням глибини понесених позивачем моральних страждань, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 грн. В задоволенні решти частини позову слід відмовити. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 606,32 грн. (551,20 грн. - що стосується вимог про стягнення заробітної плати + (500*551,2/5000=55,12 грн.) - що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди)

Outcome: partial