Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "УксСиббанк", в якій просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11319019000, укладений між позивачем та відповідачем 21 березня 2008 року; визнати недійсним договір іпотеки (нерухомого майна), укладений між позивачем та відповідачем 21.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 846; в порядку застосування наслідків недійсності договору іпотеки (нерухомого майна) укладеного між позивачем та відповідачем 21.03.2008 року, виключити запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, що належить [PERSON] Тхуат на праві власності: квартиру [ADDRESS] «б» у місті Харкові загальною площею 67,2 кв.м, житловою площею 32,2, з Єдиного державного реєстру заборон на відчуження, зареєстрованого в реєстрі. В обґрунтування позову зазначив, що 21.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 11319019000, згідно з яким, позивачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового використання були надані грошові кошти в сумі 80\~000,00 доларів США. Відповідач прийняв на себе зобовязання видати суму кредиту у валюті грошових зобовязань долар США, а позивач щодо погашення суми заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту, а також щомісячну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 13,90 % відсотків річних у валюті грошових зобовязань долар США. У забезпечення прийнятих на себе зобовязань з повернення доларів США між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки (нерухомого майна) від 21.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 846. [PERSON] договори не відповідають вимогам Закону, зокрема Закону України «Про захист прав споживача», порушують права позивача, як споживача кредитної послуги за споживчим кредитом та підлягають визнанню недійсними. Позивач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує та просив відмовити у його задоволенні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача, оскільки останні були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів роз'яснено, що до відносин, яки регулюються Законом України Про захист прав споживачів належать зокрема ті, що виникають з договорів, у тому числі про надання кредиту. 21.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (Кредитором) та [PERSON] Тхуат (Позичальником) укладено договір про надання споживчого кредиту №11319019000. Відповідно до п.1.1. Договору, Банк зобовязався надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті долари США в сумі 80000,00, що дорівнює еквіваленту 404000,00 грн. за курсом НБУ на день ухвалення договору. Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Згідно до п.1.3.1. Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлюється у розмірі 13,90 % річних. Пунктом 1.3.3. Договору встановлено, що нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог чинного законодавства України. Також, згідно до п.1.4. Договору, цільове призначення (мета) кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: кредит на поточні потреби. З метою виконання зобовязань, 21.03.2008 року укладений договір іпотеки між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (Кредитором) та [PERSON] Тхуат. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до вимог ст. 638, 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається з п.7.13 договору про надання споживчого кредиту №11319019000 від 21.03.2008 року, сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору , підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно до вимог законодавства України, зокрема, Закону України Про захист прав споживачів. Таким чином, як вбачається з вказаного вище пункту договору, банк, тобто відповідач, надав клієнту, тобто позивачу, перед укладанням кредитного договору інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо мети кредитування, суми кредиту, забезпечення за кредитом, строку кредитування, процентної ставки, враховуючи валюту кредитування, погашення кредиту, в тому числі дострокового, комісійних платежів та обов'язкового страхування. Крім того, як вбачається з копії інформаційного листа від 21.03.2008 року, що наявний в матеріалах справи (а.с.38 - 41), позивач отримав перед укладанням договору від банку інформаційний лист згідно до вимог законодавства України, зокрема, Закону України Про захист прав споживачів, що підтверджується його особистим підписом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту на поточні потреби, при цьому мав право вибору та був вільним в його укладенні, у разі незгоди з умовами договору міг його не укладати, але натомість позивач підписав його і підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором. Відповідно до ст. 15 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Як вбачається з тексту оспорюваного договору в ньому викладено всі істотні умови, в тому числі предмет договору, строки та порядок кредитування, в тому числі погашення кредиту, сплати відсотків, обов'язки та права позичальника та банка, відповідальність позичальника, в тому числі у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за договором, забезпечення зобовязання. Таким чином, при укладанні кредитного договору сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договору відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Тому суд вважає, що посилання позивача на те, що форма та зміст оспорюваного договору не відповідають вимогам чинного законодавства України, яке регулює питання кредитних взаємовідносин не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Статтею 11 Закону України Про захист прав споживачів передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору, тощо. Відповідно до п.3.4.5 кредитного договору сукупна вартість кредиту визначається Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток№2). Графік розрахований на дату підписання договору. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України, та/або умов договору, графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою позичальника, новий графік не розраховується. Тому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем позивачу не було надано інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, оскільки такі посилання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час укладання зобов'язань за договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу тощо. Як вже зазначалося вище у рішенні суду, банк перед укладанням договору надав позичальнику інформаційний лист згідно до вимог законодавства України, зокрема, Закону України Про захист прав споживачів, що засвідчено підписом позивача у вказаному договорі. Тому посилання позивача щодо ненадання інформації про валютні ризики та методики для визначення валютного курсу також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 214 ЦК України). Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Посилання позивача на зміну курсу валюти, не приймаються судом до уваги, оскільки, відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для зміни кредитного договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. Відповідно до статті 36 Закону України "Про [PERSON] України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Зазначене свідчить, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. При укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення кредиту в доларах США, сторони за договором усвідомлювали, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, а тому позивач повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. В момент укладання договору сторони не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Своїм правом відмовитися від одержання кредиту в доларах США позивач не скористався. Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було. Також, посилання позивача на зміну процентної ставки, суд не приймає до уваги, оскільки договором про надання кредиту даних факт передбачений, позивач погодився з даними умовами, що підтверджується його підписом в договорі про надання кредиту. Позивачем не доведено наявності всіх умов, необхідних для визнання недійсним кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору. Отже, договір іпотеки є похідним договором від договору кредиту. Оскільки передбачених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору не встановлено, то не вбачається підстав для визнання недійсними договору іпотеки. Також, вимога щодо виключення запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, є похідною, а тому не вбачається підстав для її задоволення. Фіксування процесу технічними засобами, відповідно до положень статті 197 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed