Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просила виділити [PERSON] частку із майна в натурі, а саме прохідну кімнату жилою площею 11,3 кв.м та ізольовану кімнату жилою площею 7,3 кв.м квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити [PERSON] частку із майна в натурі, а саме ізольовану кімнату жилою площею 17,0 кв.м квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у спільному користуванні залишити кухню площею 7,6 кв.м, санвузол 3,0 кв.м, коридор 6,3 кв.м; зобов'язати Відповідача 2 відкрити окремий особовий рахунок на ім'я [PERSON] на оплату комунальних послуг, відповідно до його частки, на утримання квартири [ADDRESS], що є предметом позову. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2014 року, на підставі заяви позивача, здійснено заміну неналежного відповідача Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва належним відповідачем Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва". (а.с.69-70) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила , що 29 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу частини квартири, на підставі якого позивач набула права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. На даний час в квартирі зареєстровані: відповідач, позивач та двоє її дітей - донька [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач, який є співвласником квартири, протягом останнього року в квартирі не проживає, позивач вимушена самостійно нести витрати по утриманню житла, тому з метою врегулювання питання щодо утримання житла та оплати за спожитті комунальні послуги між співвласниками, який не можливо врегулювати в досудовому порядку, позивач просить виділити їй, як співвласнику, частку із майна в натурі, а саме прохідну кімнату жилою площею 11,3 кв.м та ізольовану кімнату жилою площею 7,3 кв.м квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], а відповідачу виділити частку із майна в натурі, а саме ізольовану кімнату жилою площею 17,0 кв.м квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у спільному користуванні залишити кухню площею 7,6 кв.м, санвузол 3,0 кв.м, коридор 6,3 кв.м. Позивач вважає, що з метою врегулювання між співвласниками питань щодо оплати за фактично спожиті послуги необхідно зобов'язати Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" відкрити окремий особовий рахунок на ім'я [PERSON] на оплату комунальних послуг, відповідно до його частки, на утримання квартири [ADDRESS], тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаної у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Представник відповідача - Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаної у позовній заяві, про причини неявки представника суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно частини 1 статті 321 Цивільного Кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.(ст. 328 Цивільного кодексу України) Судом вставлено, що 29 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу частки квартири. За умовами п.1 Договору купівлі-продажу, [PERSON], від імені якого діє [PERSON], передав у власність, а [PERSON], прийняла у власність та зобов'язувалась сплатити обговорену грошову суму за належну Продавцеві на праві приватної власності ? частку квартири під [ADDRESS] (а.с.10-11) Згідно Реєстраційного посвідчення №024762, яке видане Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 15 листопада 2006 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. (а.с.9) Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно положень ст.364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з предмету позову, позивач [PERSON] просить виділити собі, [PERSON], частку із майна в натурі, а саме прохідну кімнату жилою площею 11,3 кв.м та ізольовану кімнату жилою площею 7,3 кв.м квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; виділити [PERSON] частку із майна в натурі, а саме ізольовану кімнату жилою площею 17,0 кв.м квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у спільному користуванні залишити кухню площею 7,6 кв.м, санвузол 3,0 кв.м, коридор 6,3 кв.м. Аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то він може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), передає співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, які викладено у рішеннях прийнятих за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, а саме, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13. Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В межах розгляду даної цивільної справи, за клопотанням позивача, судом винесено ухвалу від 21 липня 2014 року, на підставі якої призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експертів поставити наступні питання: чи можливий, і в яких варіантах, поділ квартири [ADDRESS], в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників [PERSON] та [PERSON]; чи можливий варіант поділу квартири [ADDRESS] шляхом виділення [PERSON] частку із майна в натурі, а саме: прохідну кімнату жилою площею 11,3 кв.м та ізольовану кімнату жилою площею 7,3 кв.м квартири, а [PERSON] частку із майна в натурі, а саме ізольовану кімнату жилою площею 17,0 кв.м квартири, залишивши у спільному користуванні кухню площею 7,6 кв.м, санвузол 3,0 кв.м, коридор 6,3 кв.м; якщо такий поділ неможливий, то які варіанти поділу в частках, близьких до ідеальних, і який розмір компенсації співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку. Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст.66 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як передбачено ч.1 ст.146 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Позивачем [PERSON] не виконано вимоги експерта щодо забезпечення попередньої оплати послуг експерта в порядку, передбаченому чинним законодавством, що слугувало підставою для залишення без виконання ухвали суду щодо проведення судової будівельно-технічну експертизу, в той же час інших доказів, які мали підтвердити наявність технічної можливості проведення переобладнання квартири шляхом виділення відокремленої частини квартири із самостійним виходом (квартиру), яка за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, позивачем суду не надано. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в межах даного спору встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках кожний, тобто по ? частині квартири кожний, як передбачено ст.364 Цивільного кодекс України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, в той же час для вирішення питання щодо виділу у натурі частки із спільного майна визначальним є доведення технічної можливості виділення відокремленої частини квартири із самостійним виходом (квартиру), яка за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, серед іншого шляхом проведення судової будівельно-технічної експертизи, тому ухилення позивача від проведення такого виду експертизи, яка призначена судом в межах розгляду даної справи, є підставою відмовити позивачу у задоволені позову в цій частині, з урахуванням положень ч.1 ст.146 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи зі змісту позовних вимог, позивачем окремо пред'явлені вимоги до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" щодо зобов'язання відкрити окремий особовий рахунок на ім'я [PERSON] на оплату комунальних послуг, відповідно до його частки, на утримання квартири [ADDRESS]. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зважаючи на те, що кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони, що передбачено ч.4 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, тому врегулювання взаємовідносин між відповідачами у справі - Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" та [PERSON], в частині виконання зобов'язань щодо оплати за наданні та спожиті комунальні послуги є окремими предметом доказування, у разі виникнення спору між цими сторонами, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки визначений позивачем спосіб захисту суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про виділ частки з майна, що є спільної сумісною власністю, та зобов'язати відкрити окремий особовий рахунок є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом прийняте рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed