Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності. У подальшому, свої вимоги позивачка неодноразово уточнювала та просила суд встановити факт проживання однією сім'єю, визнати право на спадкування за законом як спадкоємця першої черги, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, усунення [PERSON] від права на спадкування та визнання за нею право власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила наступне. Вона з листопада 1999 року проживала однією сім'єю разом із [PERSON] до дня його смерті. Протягом періоду спільного проживання вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки один щодо одного, а саме: мали спільний бюджет, вели спільний побут, купували продукти харчування, необхідні у побуті речі, меблі тощо. У 2004 році [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] де й досі проживає позивачка. Після смерті [PERSON] [INFO], [PERSON] продовжила сплачувати всі комунальні платежі за вказану вищу квартиру та користуватися нею, вважаючи що фактично вступила у спадщину та є повноцінною власницею спадкового майна. Позивачка прожила з [PERSON] більше п'яти років однією сім'єю, протягом цього часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу йому допомогу до дня його смерті, який через похилий вік, будучи у безпорадному стані, потребував допомоги, посилаючись на що просила суд встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з листопада 1999 року по день його смерті, визначити додатковий строк для прийняття спадщини, усунути [PERSON] - брата померлого, від права на спадкування та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з листопада 1999 року проживала однією сім'єю разом із [PERSON] до дня його смерті. Протягом періоду спільного проживання [PERSON] та [PERSON] були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки одним щодо одного, а саме: мали спільний бюджет, вели спільний побут, купували продукти харчування, необхідні у побуті речі, меблі тощо. Опитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що дійсно [PERSON] та [PERSON] проживали з 1999 року по день смерті останнього однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та був неодноразовим свідком ведення ними спільного господарства, організації спільних сімейних свят, а також того, що перед смертю тривалий час [PERSON] був на повному утриманні [PERSON] без сторонньої допомоги, тощо. Отже, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не приймав участі в утриманні та забезпеченні свого брата [PERSON], який через похилий вік, будучи у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги. 30 листопада 2004 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] квартиру під [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5402, а право власності зареєстровано у Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 09.06.2006 року за реєстраційним номером 8312746. Згідно актового запису про смерть № 8784 від 29.09.2205 року, [PERSON] помер [INFO]. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.1217 ЦК України). Відповідно до листа Третьої Одеської державної нотаріальної контори № 7724/02-14 від 16 грудня 2013 року після померлого [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу №1520/2005 за заявою спадкоємця другої черги - [PERSON], що приходиться братом померлому. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Положення ч.2 ст. 1259 ЦК України передбачають, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з листопада 1999 року по день смерті останнього та визнання факту проживання однією сім'єю необхідно позивачці для прийняття спадщини за законом (спадкоємець четвертої черги), визнання права на спадщину разом із спадкоємцями першої черги, за відсутності спору про право, суд вважає, що у позивачки є усі правові підстави для задоволення її вимог. Що стосується вимог позивачки про визнання права власності на квартиру, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 66 -68 Закону України "Про нотаріат", на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Суд дійшов висновку, що на даний час відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], то саме до повноважень державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори належить оформлення та видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" встановлено, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial