Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та належності правовстановлюючих документів. Пояснила, що 04 листопада 1994 року Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за [ADDRESS]. Відповідно до даного свідоцтва ця квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.. Дане свідоцтво 20.02.1996 року зареєстроване в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 90 на сторінці 287 за реєстровим № 11087.20 листопада 1997 року [PERSON] зробила таке розпорядження, у якому зазначила, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідає своїй доньці [PERSON] та своєму онуку [PERSON] у рівних частинах. [INFO] померла [PERSON], про що 27 січня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 195.Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Для оформлення спадщини заявниця звернулися до Першої чернівецької державної нотаріальної контори. [PERSON] являється спадкоємицею за заповітом. Згідно із ст. 1297 Цивільного кодексу України їй, як спадкоємиці, яка приймає спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно було звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Під час звернення нотаріус оглянув представлені нею документи і виявив, що у заповіті від 20.11.1997 року та у свідоцтві про смерть [PERSON] існують розбіжності у записах її прізвища. Тобто, у заповіті від 20.11.1997 року зазначено прізвище заповідача "[PERSON]" , у свідоцтві про смерть [PERSON] записано на українській мові «[PERSON]».У зв'язку з цим нотаріус запропонував їм звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні заявник не з»явилася, направила письмову заяву в якій свої вимоги, викладені в заяві підтримала і просила заяву розглянути у її відсутності. Представник зацікавлено сторони в зал судовго засідання не з»явився, направив письмову заяву в якій заяву підтримав, просив розгляд провести у його відсутності. Дослідивши письмові докази, які були у справі, суд вважає, що позов обґрунтований. Судом встановлено, що заявнику 04 листопада 1994 року Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за [ADDRESS]. Відповідно до даного свідоцтва ця квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.. Дане свідоцтво 20.02.1996 року зареєстроване в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 90 на сторінці 287 за реєстровим № 11087.20 листопада 1997 року [PERSON] зробила таке розпорядження, у якому зазначила, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідає своїй доньці [PERSON] та своєму онуку [PERSON] у рівних частинах. [INFO] померла [PERSON], про що 27 січня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 195.Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Для оформлення спадщини заявниця звернулися до Першої чернівецької державної нотаріальної контори. [PERSON] являється спадкоємицею за заповітом. Згідно із ст. 1297 Цивільного кодексу України їй, як спадкоємиці, яка приймає спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно було звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Під час звернення нотаріус оглянув представлені нею документи і виявив, що у заповіті від 20.11.1997 року та у свідоцтві про смерть [PERSON] існують розбіжності у записах її прізвища. Тобто, у заповіті від 20.11.1997 року зазначено прізвище заповідача "[PERSON]" , у свідоцтві про смерть [PERSON] записано на українській мові «[PERSON]». Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно до ч. 1, 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої,що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ № 5 від 31.03.95). Зазначені обставини підтверджуються доданими до заяви документами. Внаслідок наведеного вище, заявниця вимушена звернутися із заявою про встановлення належності [PERSON], яка померла 26.01.2005 року, заповіту від 20.11.1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № ДС-473, через технічні помилки (описки) в якому вона не можу усунути ці помилки самостійно, або в інший, ніж в судовому порядку з підстав наведених вище. За вимогою ч. 1ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями, внесеними постановою ПВСУ від 25.05.1998 року за № 15 вважаю, що заявниця має право на звернення до суду з даною заявою, оскільки встановлення даного факту породжує юридичні наслідки і вона не може іншим шляхом підтвердити факт належності заповіту [PERSON]. На підставі наведеного та

Outcome: approved