Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

ПАТ "ВТБ Банк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № R53100469233В від 02 жовтня 2013 року [PERSON] отримав у ПАТ "ВТБ Банк" грошові кошти (кредит) в сумі 50000 гривень, шляхом безготівкового перерахунку на картковий рахунок, на строк по 02 жовтня 2016 року з процентною ставкою за користування кредитом 20% річних. Погашення кредиту та відсотків відповідно до умов договору повинно здійснюватися Позичальником 02 числа кожного місяця відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. Однак, Позичальник користуючись грошовими коштами в межах Кредитного договору свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконував, а саме вчасно не сплачував тіло кредиту та відсотки, в результаті чого станом на 17 травня 2016 року допустив заборгованість на загальну суму 232544 гривень, з яких 8811,30 поточна заборгованість за кредитом, 34762,11 грн. заборгованість за простроченим кредитом, 7626,80 грн. інфляційні втрати 1008,22 - 3% річних, 18126,80 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками, 564,37 грн. - 3% річних, 4432,41 інфляційні втрати, 378,19 грн. сума заборгованості. Пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту та комісії в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу 135708,79 грн. 26 листопада 2014 на адресу Відповідача було надіслано лист-вимогу з проханням погасити борг, однак Відповідач заборгованість не сплатив. Враховуючи наведене, представник позивача у своєму позові просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, Штець В.О. у заяві від 12.09.2016 року просив просив дану справу розглянути у відсутності представника банку та наполягає на задоволенні позову. Згідно повідомлення Рахівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану відповідач [PERSON] помер [INFO], про що складено актовий запис про смерть №118 від 14.08.2014 року відділом державної реєстрації цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області. Вивчивши обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст.12ч. 1, ст.20ч. 1ЦК України, ст.10ч. 1, ст.11ч. 2ЦПК України); рішення судом про задоволення позову може бути прийняте лише за умови пред'явлення вимог до належного відповідача та їх обґрунтованості й доведеності саме щодо такого відповідача у відповідному процесі (ст.ст.57-60,212-215 ЦПК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON], відповідно до укладеного договору № R53100469233В від 02 жовтня 2013 року отримав у ПАТ "ВТБ Банк" грошові кошти (кредит) в сумі 50000 гривень, шляхом безготівкового перерахунку на картковий рахунок, на строк по 02 жовтня 2016 року з процентною ставкою за коритсування кредитом 20% річних. У порушення умов договору відповідач не здійснив погашення кредиту та згідно розрахунку борг [PERSON] перед позивачем станом на 17 травня 2016 року становив 232544 гривні. Як було зазначено вище [INFO] відповідач помер. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положенням ст.1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення спадкоємців до Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер. Згідно повідомлення нотаріуса №101 від 30 червня 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, оскільки із заявами про прийняття спадщини на майно померлого ніхто не звертався. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, з врахуванням вище наведеного, суд приходить до переконання, що кредитор спадкодавця, яким у даному випадку є позивач - ПАТ "ВТБ Банк", може пред'являти вимогу лише до спадкоємців, які прийняли спадщину. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] помер. Після його смерті спадкова справа не реєструвалася, а отже належних спадкоємців, які б могли відповідати за кредитними зобов'язаннями [PERSON] немає, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивача судом відмовлено, то судові витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed