Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , представником яких є адвокат [PERSON] , звернулись в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (ПАТ «СК`УНІКА», в якому просять стягнути з відповідача страхове відшкодування: в користь [PERSON] 58390 грн., в користь [PERSON] 58390 грн. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 18 лютого 2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася по вул. Шевченка с. Залуччя Долішнє, за участю автомобіля БМВ- 520 р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , був вчинений наїзд на пішохода, сина позивачів [PERSON] , який помер на місці ДТП. Транспортний засіб БМВ- 520 р.н. [NUMBER] на дату ДТП був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА». ТОВ Юридична компанія «Відшкодування» 15.06.2018 подало в інтересах позивачів заяву до ПрАТ «СК «УНІКА» про виплату страхового відшкодування: [PERSON] 57600 грн. відшкодування на утримання, 19200 грн. моральної шкоди та [PERSON] 57600 грн. відшкодування на утримання, 19200 грн. моральної шкоди. 29 листопада 2018 року відповідач листом № 00265698 повідомив про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 38400 грн., у виплаті іншої частини страхового відшкодування відмовлено. Покликаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), позивачі вважають відмову відповідача необґрунтованою, безпідставною та такою, що грубо порушує їх права на відшкодування шкоди. Позивачі є батьками загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Пенсійні посвідчення [PERSON] та [PERSON] свідчать, що вони є непрацездатними особами. Згідно ч.2 ст.27 Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначався розмір мінімальної заробітної плати - 3200 грн. Позивачі вважають, що відповідач зобов`язаний відшкодувати 115200 грн. (36 х 3200 грн. = 115200 грн.) витрат на їх утримання, тобто по 57600 грн. кожному з них, відповідно до ст. 1200 ЦК України, оскільки вони є батьками потерпілого, які досягли пенсійного віку. Крім цього, при виплаті страхового відшкодування позивачам в розмірі 38400 грн. відповідачем було незаконно знято 18% податку на дохід з фізичної особи та 1,5% військового збору і виплачено лише 36820 грн. Під час здійснення виплат страхового відшкодування потерпілим внаслідок ДТП, оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором не здійснюється. До загальномісячного оподаткованого доходу не включається сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: «в) під час страхування цивільної відповідальності сума страхового відшкодування не може перевищувати розмір шкоди, фактично заподіяної вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати (п.27 ч. 1 ст.165 Податкового кодексу України). Єдиною умовою, за якої страхове відшкодування включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку є перевищення розміру шкоди, яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати. ТОВ Юридична компанія «Відшкодування» не зверталась щодо виплати страхового відшкодування в користь позивачів за межі ліміту страхової суми, тому відповідач безпідставно стягнув 1580 грн. і не виплатив позивачам страхове відшкодування в повному обсязі. Позивач [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує. Представник позивачів адвокат Кульчицький О.С. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивачів, одночасно зазначив, що позов підтримують. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав. Суду пояснила, що з 2015 р. її син [PERSON] , [INFO] , разом з цивільною дружиною проживав в с. Долішнє Залуччя Снятинського району, хоча там прописаний не був; дітей він не мав. Син загинув [INFO] внаслідок ДТП, на нього наїхала машина в с. Залуччя Долішнє. Після того, як до неї та її чоловіка звернувся адвокат зі Львова Оліградський В.П., щоб надати їм правову допомогу, пов`язану з виплатою страхового відшкодування, 05.12.2018 на її картку в Ощадбанку поступила сума 27612 гривень, про що свідчить наявна в неї квитанція. На картку чоловіка кошти взагалі не поступали. Тобто, для обох позивачів виплачено 27612 грн., а не 38400 грн. Позивачка надала суду довідки про отримувану нею та її чоловіком пенсію на той час, коли сталась ДТП. Також пояснила, що син останнім часом не мав місця роботи; а раніше, в той час як він працював на пилорамі, інколи давав їм з чоловіком гроші. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити та розглядати справу у відсутності представника ПрАТ «СК «УНІКА». У відзиві зазначено, що 02.04.2016 між [PERSON] (страхувальником) та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (страховиком) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8274808, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «ВМW 520» д.н.з. [NUMBER] . 18.02.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВМW 520» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та помер. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 27.04.2018 кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення; зазначено, що потерпілий [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння та порушив п. 1.3, 4.1, 4.14 Правил дорожнього руху. 23.06.2018 на адресу Страховика надійшла заява від [PERSON] (в інтересах [PERSON] , [PERSON] ) про виплату страхового відшкодування на утримання та моральної шкоди, внаслідок смерті їх сина. Відповідач зазначає, що згідно ст. 22 Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. В даному випадку розмір моральної шкоди в становить 38400 грн. (по 19200 грн. на кожну особу) та розраховувався з мінімальної заробітної плати 3200 грн.* 12 = 38400 грн. Моральна шкода в сумі 38400 грн. (по 19200 грн. на кожну особу) 30.11.2018 шляхом переказу безготівкових коштів була перерахована страховиком платіжними дорученнями на р/рахунок представника позивачів за довіреністю ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування». З суми моральної шкоди було утримано та перераховано в дохід бюджету податок на доходи та військовий збір. Оскільки страховиком було прострочено строк виплати страхового відшкодування, згідно ст. 36.5. Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 30.11.2018 шляхом переказу безготівкових коштів страховиком платіжними дорученнями на р/рахунок представника позивачів за довіреністю ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» була перерахована пеня у розмірі 2689,06грн. (по 1344,53 грн. [PERSON] та [PERSON] ). Покликаючись на ст. 23 Цивільного кодексу України, ст.ст. 164, 165 Податкового кодексу, п. 2 Розділу І, п. 2.1 Розділу II, п. 3 Розділу II Порядку застосування підпунктів 165.1.27 та 165.1.28 пункту статті 165 розділу IV Податкового кодексу України щодо страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум та пенсійних виплат, отримуваних платником податку за договорами страхування, недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу та довірчого управління, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 997 від 24.12.2010 року, відповідач зазначає, що під час страхування цивільної відповідальності сума страхового відшкодування не може перевищувати розмір шкоди, фактично завданої вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати; дія цього Порядку поширюється на фізичних осіб, якими отримуються суми страхових виплат, страхових відшкодувань, викупні суми або її частини за договорами страхування, пенсійні виплати з системи недержавного пенсійного забезпечення та за договорами пенсійного вкладу, пенсійні та цільові виплати за договорами довірчого управління; під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій); при страхуванні цивільної відповідальності платника податку сума страхового відшкодування, яка не включається до загального місячного або річного оподаткованого доходу платника податку, не може перевищувати розмір шкоди, фактично завданої вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати. У разі якщо сума страхового відшкодування перевищує зазначений розмір шкоди, податковий агент від суми такого перевищення утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу. Відповідач зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди, які відшкодовуються громадянину внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю громадянина чи його майну, включається до загального оподатковуваного доходу громадянина і підлягає оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 ПКУ- 15 (20) % (з 01.01.2016 - 18 %) та військовим збором -1,5 %. Згідно Індивідуальної податкової консультації ДФС України від 28.12.2017 року щодо правомірності утримання податків з сум моральної шкоди - до загального місячного (річного) оподатковуваною доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, нені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Юридична особа - страховик при нарахуванні (виплаті) платнику податку вказаних сум, має виконати усі функції податкового агента, встановленого Кодексом. Податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, згідно із п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку 18 відсотків, визначену ст. 167 згаданого Кодексу. Крім того, доходи, визначені ст. 163 Кодексу, є об`єктом оподаткування військовим збором (п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу). Ставка військового збору - 1,5 відс. об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу). Його нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Кодексу (п.п. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу). Також відповідач зазначає, що за змістом статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті... Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Отже, з наведеного випливає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, тобто непрацездатні та працездатні утриманці покійного. Позивачами не надано до страхової компанії документів, що підтверджують їх перебування на утриманні потерпілого, про його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, про розміри пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Тому у страховика нема підстав для виплати позивачам страхового відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону. Представник позивачів надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач, як страхова організація, зобов`язаний відшкодувати шкоду позивачам в порядку п. 27.2. ст.27 Закону. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Вважає, що позиція відповідача про те, що положення про мінімальний розмір страхового відшкодування не підлягає застосуванню, якщо відсутні належні та допустимі докази легального заробітку померлої особи, не має правового обґрунтування і основана тільки на небажанні відповідача виплачувати страхове відшкодування. Оскільки Законом встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування особам, які відповідно до ст.1200 ЦК України мають право на отримання відшкодування шкоди, тому ПрАТ «УПСК» зобов`язане виплатити Позивачу страхову виплату у розмірі 115200 грн. Також зазначає, що дія п.п.164.2.14 ПК України не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування, тому відповідачем було неправомірно стягнено податки з страхового відшкодування. Заслухавши позивачку [PERSON] , дослідивши письмові докази в справі, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 18.02.2017 року приблизно о 20:10 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки БМВ- 520 р.н. [NUMBER], рухаючись ділянкою дороги по вул. Шевченка в с. Залуччя Долішнє у напрямку Хутір Будилів Снятинського району, вчинив наїзд на лежачого пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Про смерть [PERSON] в с. Долішнє Залуччя Снятинського району свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.02.2017 виконкомом Раковецької сільської ради Городенківського району. 27 квітня 2018 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області капітаном поліції Гоцанюк І.В. було прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017090000000050 від 19.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України, за відсутності в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що в діях водія [PERSON] не виявлено порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Транспортний засіб БМВ - 520 реєстраційний номер [NUMBER] на дату ДТП був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА» відповідно до полісу № АЕ8274808. Про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON] , [INFO] , свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.07.1982 Раковецькою сільською радою, актовий запис № 26. 15.06.2018 ТОВ Юридична компанія «Відшкодування» в особі керівника Тарасова В. подало в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] заяву до ПрАТ «СК «УНІКА» про виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 153600 грн.: [PERSON] 57600 грн. відшкодування на утримання (ст. 27.2 Закону), 19200 грн. моральної шкоди (ст. 27.3 Закону), та [PERSON] 57600 грн. відшкодування на утримання (ст. 27.2 Закону), 19200 грн. моральної шкоди (ст. 27.3 Закону), шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ Юридична компанія «Відшкодування». З листа-відповіді ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» вих. № 00265698 від 29.11.2018 на заяву слідує, що загальна сума страхового відшкодування згідно ст. 27.3 Закону становитиме 38400 грн. (по 19200 грн. на кожну особу), яка буде переказана способом, зазначеним у заяві. Також повідомлено про відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, оскільки не надані документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній календарний рік (до настання ДТП), розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Відповідно до страхового акта № 00265698 від 29.11.2018 та наказу № 00265698 від 29.11.2018 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» було прийнято рішення про виплату [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 38400 грн. На р/рахунок представника за довіреністю ТОВ Юридична компанія «Відшкодування» 30.11.2018 перераховано страхове відшкодування: [PERSON] в розмірі 17328 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 056763 від 30.11.2018; [PERSON] в розмірі 17328 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 056765 від 30.11.2018. Про перерахування пені у розмірі по 1082,34 грн. [PERSON] та [PERSON] шляхом перерахування безготівкових коштів на р/рахунок представника за довіреністю ТОВ Юридична компанія «Відшкодування» свідчать платіжні доручення від 30.11.2018 № 056742, № 056743. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Обгрунтовуючи позов, позивачі посилалися на наявність у них права на відшкодування, передбаченого ст. 1200 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 1200 ЦК України - у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно з п.2 абз. 2 ч.1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно абзацу сімнадцятого статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Із довідки виконавчого комітету Раковецької сільської ради № 314 від 23.04..2019 слідує, що [PERSON] , 1982 р .н. , який помер [INFO] , а/з № 5 був зареєстрований в с. Раковець Городенківсього району. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» - прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 1247 гривень. Із довідок, виданих 02.04.2019 Тлумацьким об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України про розмір призначеної і отримуваної пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.06.2017 встановлено, що станом на лютий 2017 року розмір фактично виплаченої пенсії [PERSON] становив 1370,58 грн., [PERSON] -1849,98 грн. Таким чином, дохід кожного з позивачів у виді пенсії за віком перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1247грн. щомісячно, а тому позивачі не вважаються такими, що потребували матеріальної допомоги. Позивачами не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, так і те, що син [PERSON] , 1982 р.н., надавав їм таку допомогу, яка була основним і постійним джерелом їх існування. Позивачами не доведено обставин перебування на утриманні загиблого сина [PERSON] та потребу у матеріальній допомозі від останнього, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача в користь позивачів страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 115200 грн. (по 57600 грн. кожному з позивачів), із розрахунку мінімальна заробітна плата станом на дату ДТП 3200 грн. * 36 = 57600 грн. Тому в задоволенні позов в цій частині слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення утриманих 18% податку на дохід та 1,5% військового збору при виплаті 30.11.2018 позивачам страхового відшкодування, суд виходить з наступного. Пункт 164.2. статті 164 ПК України, пунктом 164.1 якої встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом, визначає, які доходи включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Зокрема, п. 164.2.14 встановлює, що дія цього підпункту стосовно оподаткування доходу від відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, - не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування. Тому є безпідставним посилання відповідача на п. 167.1 ст. 167 ПКУ, як підставу для оподаткування страхового відшкодування. Консультація, наведена в листі ГУ ДФС у м. Києві від 26.01.2016р. №351/К/26-25-12-03-12, на яку посилається ПрАТ «СК «УНІКА», роз`яснює порядок оподаткування сум відшкодування моральної шкоди за рішенням суду, в той час як страхове відшкодування позивачам було виплачене без рішення суду. Крім того, відповідно до ч.2 п.39 Підрозділу 10 розділу XX ПК України з 1 січня 2018 року індивідуальна податкова консультація, надана контролюючим органом у письмовій або електронній формі до 31 березня 2017 року (включно), не підлягає застосуванню. Індивідуальна податкова консультація ДФС України від 28.12.2017 щодо правомірності утримання податків з сум моральної шкоди не роз`яснює порядок оподаткування сум страхового відшкодування. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з позивачів зайво утриманий при виплаті 30.11.2018 страхового відшкодування податок на дохід та військовий збір, про перерахування якого свідчать копії платіжних доручень від 30.11.2018 № 056748, № 056749, № 056751, № 056752. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позовній заяві позивачі просили стягнути з відповідача в користь кожного з них по 58390 грн. страхового відшкодування. Наведене вище свідчить про те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача в користь кожного позивачів страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі по 57600 грн. Отже, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь кожного з позивачів підлягає стягненню утриманий 30.11.2018 при виплаті страхового відшкодування податок на дохід та військовий збір в розмірі по 790 грн. На підставі ст.ст. 23,979,1200 ЦК України, ст. 202 СК України, ст.ст. 163-165, 167,168, п.39 Підрозділу 10 розділу XX ПК України, ст.ст. 22,27,35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»,

Outcome: partial