Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просив суд постановити рішення, яким звернути стягнення на заставлене, згідно іпотечного договору від 13.12.2006 року за реєстровим № 6312, майно, що належить [PERSON] та [PERSON], а саме трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50.2 кв. м.,ь житловою площею 36,4 кв. м., для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 133139, 40 доларів США та 12033,45 грн., що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.05.2011 року становить 1072528, 71 грн.; виселити [PERSON] та [PERSON] з всіма членами сім'ї та іншими мешканцями з квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1820 грн. Заяву мотивує тим, що згідно договору про надання не відновлюваної кредитної лінії № 602/25-211 від 13.12.2006 року АКБ СР «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в межах максимального ліміту в сумі 61594,66 Доларів США, зі сплатою процентної ставки за кредит 14 % річних з кінцевим терміном повернення 12.122026 року. В забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору 13.12.2006 року між банком з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] з другої сторони був укладений іпотечний договір за реєстровим № 6312, згідно умов якого «Іпотекодавці» ([PERSON] та [PERSON].) передають в іпотеку «Іпотекодержателю» (ПАТ «Укрсоцбанк») у якості забезпечення виконання основного зобов'язання, нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв. м., житловою площею 36, 4 кв. м. Оскільки, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, яка станом на 04.05.2011 року становить в сумі 133139, 40 доларів США та 12033,45 грн., що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 04.05.2011 року становить 1072528, 71 грн., а тому позивач вимушений звернутись до суду. В подальшому позивачем позовні вимоги неодноразово були уточнені та остаточно просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадкоємцями за законом, що прийняли в спадщину іпотечне майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв. м., житловою площею 36.4 кв.м.; звернути стягнення на заставлене, згідно іпотечного договору від 13.12.2006 року за реєстровим № 6312, майно, що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50.2 кв. м., житловою площею 36,4 кв. м. «шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження» (п. 4.6.2 Іпотечного Договору) з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 89 833,67 Доларів США та 54098, 31 грн.; виселити та зняти з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп. Уточнені позовні вимоги мотивує тим, що в ході розгляду даної справи стало відомо, що [PERSON] померла у зв'язку із чим позивачем зроблено запит в третю нотаріальну контору для встановлення спадкоємців та повідомлення їх про іпотеку та про обов'язки за іпотечним договором. 09.12.2013 року Завідувач Третьої Львівської державної нотаріальної контори надала відповідь, що у зв'язку із смертю [PERSON] заведена спадкова справа, однак спадкоємці в нотаріальну контору не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Для встановлення спадкоємців по справі позивач звернувся із заявою до ЛКП «Янів-405» на котру 26.02.2014 року було надано відповідь, що на момент смерті [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи [PERSON] із 15.05.2001 року; [PERSON] із 12.12.2008 року; [PERSON], 01.06.2007 року та [PERSON] із 25.09.2012 року. Вказує, що особи які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] є спадкоємцями померлої [PERSON], а тому їм належить дана квартира, а тому відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку» дані особи є іпотеко держателями. Станом на 06 березня 2014 року у відповідачів утворилась заборгованість перед банком в сумі 89833,67 Доларів США та 54098,31 грн., що в загальній сумі в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.03.2014 року становить 902927,67 грн. 31.08.2011 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № 602/25-211 від 13.12.2006 року укладений між [PERSON] та Акціонерно-Комерційним Банком «Укрсоцбанк» (в даний час - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та додатки до даного договору, а саме: додаткову угоду до договору № 602/25-211 від 02.04.2007 року, додаткову угоду до договору № 602/25-211 від 17.04.2007 року, додаткову угоду до договору № 602/25-211 від 03.10.2007 року, додаткову угоду до договору № 602/25-211 від 17.06.2008 року, додаткову угоду до договору № 602/25-211 від 28.08.2009 року та розірвати іпотечний договір від 13.12.2006 року укладений між [PERSON], Акціонерно-Комерційним банком «Укрсоцбанк» (в даний час - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за № 6312 і додатки до нього, а саме: договір про внесення змін до іпотечного договору від 02.04.2007 року, договір про внесення змін до іпотечного договору від 03.10.2007 року та договір про внесення змін до іпотечного договору від 28.08.2009 року. Позивач просить визнати кредитний договір недійсний з тих підстав, що грошове зобов'язання має бути виражене у національній валюті України - гривні. А визнання кредитного договору недійним тягне за собою недійсність договору іпотеки та договору поруки. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні тим, які викладені в уточненій позовній заяві. Просив задовольнити позов, проти зустрічного позову заперечив та просив у його задоволені відмовити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову заперечив повністю. Просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Зустрічний позов підтримав повністю та просив суд його задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду, наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення та оголошенням у газеті «Високий Замок» від 26 травня 2014 року. Третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином у встановленому законом порядку була повідомлена про розгляд справи, що стверджується відміткамив журналі вихідної кореспонденції суду. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, виселення та зняття з реєстрації є підставним та його слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору про надання не відновлюваної кредитної лінії № 602/25-211 від 13.12.2006 року АКБ СР «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в межах максимального ліміту в сумі 61594,66 Доларів США, зі сплатою процентної ставки за кредит 14 % річних з кінцевим терміном повернення 12.122026 року. Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору 13.12.2006 року між банком з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] з другої сторони був укладений іпотечний договір за реєстровим № 6312, згідно умов якого «Іпотекодавці» ([PERSON] та [PERSON].) передають в іпотеку «Іпотекодержателю» (ПАТ «Укрсоцбанк») у якості забезпечення виконання основного зобов'язання, нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв. м., житловою площею 36, 4 кв. м. У відповідності до умов Договору, а саме п. 4.4 «Позичальник» зобов'язаний: «у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2 - 3.3..13 цього договору, протягом більше п'яти днів, термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав та, відповідно Позичальник зобов'язаний погасити всі транші кредиту та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Згідно ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. [INFO] року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (ТОМ 1 а.с. 202). Судом встановлено та підтверджено листом Третьої львівської нотаріальної контори, що після смерті [PERSON] заведена в Треті Львівській державній нотаріальній конторі спадкова справа за № 799/2013 , однак спадкоємці в нотконтору не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Також встановлено, що на момент смерті [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що стверджується наявною у матеріалах справи довідкою ЛКП «Янів-405» за № 534 від 26.02.2014 року. Згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить спадкове майно - трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки,набуває статус потекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом Згідно вимог ч. 8 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до вимог ст. 109 ч. 3 Житлового кодексу Української PCP звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість перед банком, яка станом на 06.03.2014 року становить 89833,67 доларів США, з яких 54901, 38 Доларів США - неповернута сума кредиту, 34 932, 29 Долари США - відсотки за користування кредитом, та 54098, 31 грн., з яких 13887, 28 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, 40 211, 03 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.03.2014 року становить 902927,67 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк", приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів недійсними, то суд вважає, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ). Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету. Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностям, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Статтею 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно з банківською ліцензією, виданою АКБ СР «Укрсоцбанк» Національним банком України, ПАТ «Укрсоцбанк» має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Вимоги про визнання правочину недійсним з наведених вище підстав (ст. 227 ЦК України) можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Посилання позивача на несправедливість умов кредитного договору про надання кредиту в доларах США, а відтак покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти, як на підставу визнання договору недійсним суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладенням оспорюваного позивачем кредитного договору, що стверджується матеріалами справи . За таких обставин, суд приходить до висновку, про безпідставність вимог [PERSON], оскільки вчиняючи (укладаючи) оспорюваний кредитний договір, банк мав на це відповідні дозволи (ліцензії), як того вимагало, діюче на той час спеціальне законодавство. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором Іпотеки від 13.12.2006 року забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про надання не відновлюваної кредитної лінії № 602/25-211 від 1312.2006 року. Частиною 2 ст. 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] просив визнати недійсним укладений договір іпотеки саме з підстав недійсності основного зобов'язання. З огляду на те, що суд прийшов до висновку, що основне зобов'язання (кредитний договір) є правомірним, оскільки відсутні правові підстави для визнання його недійсним, не можуть бути задоволені позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки та договору іпотеки, як похідного зобов'язання, по забезпеченню виконання основного зобов'язання (кредитного договору). Інших підстав для визнання укладених між сторонами договорів [PERSON] у позовній заяві не наведено, а судом в ході розгляду справи не встановлено. У зв'язку із чим, даний договір іпотеки є правомірними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: approved