Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 7 по пров. Трансформаторному в м. Харкові , загальною площею 78,6 кв.м., житлова - 52,3 кв.м., та на надвірні будівлі до даного житлового будинку: сарай під літ. "Б", сарай під літ. "б"; вбиральня літ. "Г"; гараж літ. "Д"; сарай літ. "Ж"; підвал літ. "З"; огородження №№1, 3, 4; ворота № 5, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.10.2015 року помер його батько [PERSON] При житті йог батько залишив заповіт, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] він заповів [PERSON], а все інше майно, що складається з житлового будинку за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, його батько заповів позивачу. У встановлений законом строк позивач звернувся до 12-ої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте одержати свідоцтво про право власності не зміг, так як оригінал правовстановлюючого документа, договору купівлі-продажу спадкового будинку, він не зміг знайти в документах батька. Отримати вказаний документ він також не має змоги, так як не є власником будинку. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі угоди № 2/35 від 10.03.2017 року, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, Харківська міська рада, у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без її участі, заперечень та претензій не має. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судовим розглядом встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно із\~ст. 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до\~\~ч.1\~ст. 11\~\~ЦПК України\~\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~\~участь у справі.\~ Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.\~\~\~\~ \~ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], позивач по справі, є сином [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІ-ВЛ № 308668, виданого 17.09.1977 року Палацом Новонароджених м. Харкова, актовий запис № 7240). 19.10.2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 515909, виданого 20.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 15407. 15.07.2015 року [PERSON], на випадок своєї смерті, склав заповіт, яким зробив таке розпорядження: всю належну йому на праві особистої власності частину комунальної квартири № 5, що знаходиться в м. Харкові по пров. Вірменському, 2, заповідає [PERSON], а все інше майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, та на що він за законом матиме право, він заповідає [PERSON] Згідно зі ст. 1261 ЦК України позивач має право на спадкування за заповітом на все майно, яке належить спадкодавцеві. З матеріалів справи вбачається, що власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, є [PERSON], право власності за яким на вказане будинковолодіння зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу Н2-48 Харківської товарної біржі від 19.04.1998 року (а.с. 8). Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~У встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 19.10.2015 року (заява від 02.11.2015 року подана заява [PERSON] до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори). Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 07.03.2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 19.10.2015 року на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, у зв'язку з тим, що [PERSON] не надав документів, що посвідчують право власності на спірний будинок з надвірними будівлями. З відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 11.05.2017 року за № 1450/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 19.10.2015 року, заведена спадкова справа № 1005/2015, яка містить: заяву від 02.11.2015 року сина спадкодавця [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15.07.2015 року за р№3-378; заяву від 09.11.2015 року [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15.07.2015 року за р№3-378. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 07.03.2017 року [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. За даними Дванадцятої Харківської нотаріальної контори заповіт, посвідчений 15.07.2015 року 12 ХДНК за р. № 3-378 від імені [PERSON], не змінено та не скасовано. Підстава: спадкова справа № 1005/2015. Згідно із відповіддю КП "Жилкомсервіс" від 06.09.2017 року за № 19742/2/0705 встановлено, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], був зареєстрований з 29.08.2012 року по день смерті, 19.10.2015 року. На день смерті був зареєстрований один. \~Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України\~ спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно з положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1878 від 11 лютого 2011 року, з 01 січня 2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи). Відповідно до ст. 19 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Таким чином, суд вбачає встановленим, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем на житловий будинок № 7 з надвірними будівлями по пров. Трансформаторному в м. Харкові, за заповітом після смерті його батька [PERSON], який помер 19.10.2015 року, та має право на отримання належного йому будинку з надвірними будівлями, так як прийняв спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, тому суд вважає, що є наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове за заповітом нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, пров. Трансформаторний, 7, на який відсутній документ, що засвідчує право власності спадкодавцеві. На підставі викладеного,

Outcome: approved