Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 12.04.2012 року по 20.02.2017 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року. Вимоги позивач мотивує тим, що під час спільного проживання сторони, за кредитні кошти, 12.09.2012 року придбали легковий автомобіль марки Форд ФІЄСТА, 2012 року випуску та виплачували кредит за автомобіль спільно, перебуваючи у шлюбі. 11.11.2016 року відповідач відчужила зазначений автомобіль на користь своєї невістки [PERSON] без згоди позивача (чоловіка) [PERSON], а тому позивач вказує, що має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого автомобіля у розмірі 77406,91 грн. Також, за час спільного проживання сторони набули у спільну власність майно для забезпечення належних та комфортних умов проживання у житловому будинку за адресою: с.Ключарки, вул. Я.Мудрого, буд. 6 А, Мукачівського району, Закарпатської області, яке підлягає поділу при розлученні. Загальна сума речей (набутих у спільну сумісну власність подружжя за час спільного проживання) складає 53235 грн., а тому позивач вказує, що має право на Ѕ частину вартості набутого спільного майна у розмірі 26617,50грн., тому що речі є невідємною частиною житлового будинку. Оскільки загальна сума компенсації, яка підлягає до сплати відповідачем на користь позивача становить 104024,24 грн., позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частини спільно набутого майна у розмірі 104024,24 (сто чотири тисячі двадцять чотири гривні 24 коп.); визнати за [PERSON] право власності на майно: спальню індивідуального виготовлення; кухонний гарнітур індивідуального виготовлення; вітрину; письмовий стіл; набір з журнального столика та 3 крісел; холодильник марки LG; холодильник марки Індезіт; газову плиту на 4 камфорки; витяжку PYRAMIDA; пральну машинку Вірпул; диван Індіго; параболічну антену; столовий набір на 12 персон; фекальний насос. 06 березня 2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частини спільно набутого майна (відчуженого автомобіля) у розмірі 77406,91 (сімдесят сім тисяч чотириста шість гривень 91 коп.); визнати за [PERSON] право власності на майно: холодильник марки LG; газову плиту на 4 камфорки; витяжку PYRAMIDA; пральну машинку Вірпул; диван Індіго; параболічну антену; визнати за [PERSON] право власності на майно: спальню індивідуального виготовлення; кухонний гарнітур індивідуального виготовлення; вітрину; письмовий стіл; набір з журнального столика та 3 крісел; холодильник марки Індезіт, столовий набір на 12 персон; фекальний насос. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав частково, просить суд виділити йому із спільного майна параболічну антену та стягнути з відповідача Ѕ частини спільно набутого майна (відчуженого автомобіля марки Форд ФІЄСТА, 2012 року випуску) у розмірі 77406,91 (сімдесят сім тисяч чотириста шість гривень 91 коп.). В судовому засіданні представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] (на підставі договору про надання правової допомоги від 10.02.2017 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1081) заявлені вимоги підтримав частково та просить суд виділити позивачу параболічну антену та стягнути з відповідача Ѕ частини спільно набутого майна (відчуженого автомоблія марки Форд ФІЄСТА, 2012 року випуску) у розмірі 77406,91 грн. В судовому засіданні відповідач заявлені вимоги визнала частково та погодилася на виділення параболічної антени. В решті вимог просить відмовити, поскільки майно, яке зазначено в позовній заяві придбано нею особисто, а вартість автомобіля виплачувалася за рахунок позики, яку відповідач повертала особисто. Представник відповідача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] (на підставі договору про надання юридичних послуг та представництво особи (сторони) в цивільному процесі від 13.11.2017 року, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/580 від 19.09.2007 року, копія ордеру серії ЗР № 24156 від 23.01.2018 року) в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення на позовну заяву (вх. № 8032), в якій просить в заявленому цивільному позові про поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON]й. - відмовити. 15.03.2018 року подав до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 1753), в якому просить в заявленому позові з внесеними уточненнями про поділ спільного майна подружжя відмовити. Свідок [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні пояснив, що подружжя знає з 2010 року, оскільки проводив у їх житловому будинку в селі Мукачівського району ремонтні роботі на площадкі. В будинку проживала вся сімя, [PERSON] постійно знаходився в будинку, тобто подружжя проживали разом. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2018 року призначено технічну експертизу документа Розписка від 04.09.2013 року (за клопотанням представника позивача [PERSON]В.), проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 03.12.2018 року матеріали справи повернуто до Свалявського районного суду Закарпатської області без проведення експертного дослідження, у звязку із ненадходженням оплати за проведення експертизи. Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог перевіривши обгрунтування відзиву та поданих заперечень на позовну заяву, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Камяницької сільської ради, Ужгородського району, Закарпатської області, запис № 51. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року, вищезазначений шлюб між сторонами розірвано. Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні. Сторони погодилися на поділ майна, зокрема виділення параболічної антени і, в цій частині, позов слід задовольнити у звязку з визнанням позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до Правової позиції,\~висловленої ВСУ\~під час\~розгляду справи\~№ 6-2333цс15 (постанова від 25 листопада 2015 року): «належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: - час набуття такого майна; - кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); - мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України\~- дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі, сторони придбали легковий автомобіль марки "FORD", моделі "FIESTA", номерний знак [NUMBER], тип ТЗ/кузова - легковий/хетчбек-В, 2012 року випуску за кредитні кошти (кредитний договір № R52150326867В від 13.09.2012 року, укладений між ПАТ ВТБ БАНК та [PERSON] перевірено в судовому засіданні), виплачували кредит за автомобіль спільно, перебуваючи у шлюбі. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору № R52150326867В від 13.09.2012 року, позичальник зобовязується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням - для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сім"ї нового автомобіля, який не буде використовуватися в комерційних цілях. Відповідно до довідки про виконання зобовязання за кредитним договором в повному обсязі - від 05.09.2013 року № 533/1605-2 ПАТ "ВТБ Банк" повідомило про те, що станом на 05.09.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № R52150326867В від 13.09.2012 року, повністю погашена. Таким чином, погашення кредиту відбулося під час перебування сторін у шлюбі. Суду також надано дві розписки, зокрема: - розписка про те, що [PERSON] позичила у [PERSON] 7 (сім) тисяч доларів США та 16026 грн. терміном на три роки. - розписка про те, що [PERSON] позичила у [PERSON] три тисячі доларів США терміном на три роки. В судовому засіданні відповідач пояснила, що саме ці кошти було використано для погашення кредиту, та надала суду квитанцію № 13415 від 05 вересня 2013 року про сплату кредиту в сумі 109 572 грн. Судом встановлено, що станом на 03.03.2017 року (дата набуття рішенням про розірвання шлюбу законної сили ) за даними розписками погашено заборгованість: - перед [PERSON] в сумі 5166 доларів США ; - перед [PERSON] в сумі 3000 доларів США. Відповідно до Договору від 11.11.2016 року спірний автомобіль відповідачем відчуджено [PERSON] за 10 000 гривень. Також 11.11.2016 року [PERSON] надала [PERSON] розписку про те, що вона зобовязується погасити борг [PERSON] перед [PERSON] та [PERSON] Суд доходить висновку, що відчудження автомобіля було проведено з метою позбавлення позивача на його право на частку в спільному майні подружжя з огляду на викладене. Відчудження автомобіля відбулося за значно заниженою ціною. Борг перед [PERSON] та [PERSON] після відчудження автомобіля, продовжувала погашати [PERSON]. Зокрема, 30.12.2016 року [PERSON] (перебуваючи в шлюбі) сплатила [PERSON] 3000 доларів, та 30.12.2016 року [PERSON] сплатила 400 доларів США, 31.03.2017 року [PERSON] сплатила - 700 доларів США. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд не приймає доводів відповідача про те, що позивач не має права на частку у вартості автомобіля. Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ч.3\~ст.\~368ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України - розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. При вирішенні\~питання про\~поділ майна\~подружжя,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~суд враховує\~вимоги чинного\~законодавства Пропрактику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя": "вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч.ч.2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст. 65 СК України). З огляду на вищенаведене, суд критично ставиться до посилання відповідача про те, що спірний транспортний засіб було придбано за її особисті кошти, що позивач у сплаті кредитних коштів за виплату автомобіля не приймав, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції суду не представлено, хоча саме на відповідача законом покладений тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно. Враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, перевірені матеріали та письмові пояснення, викладені у заяві позивача в цій частині вимог, суд доходить висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] Ѕ частини вартості автомобіля марки "FORD FIESTA", номерний знак АО 8672 В - слід задовольнити. Вартість спірного автомобіля слід визначити згідно п. 1.4. Договору застави № R521503268867В-Z1 від 13.09.2012 року в сумі 131 900 гривень. Відповідно до\~ч.1\~ст.71 СК України - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 ЦПК України - суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача,

Outcome: partial