Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом [PERSON] (далі - відповідач) з вимогою стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.04.2009, а також судові витрати. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що 30.04.2009 відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач умови договору виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту, утім відповідач своєчасно не надавав позивачеві кошти для погашення заборгованості за кредитом, в результаті чого станом на 31.12.2020 має заборгованість у розмірі 13 352,01 грн., з яких: 1976,00 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 10651,94 грн - загальний залишок заборгованості за відсоткам; 0,00 грн - залишок заборгованості за відсотками за поточну заборгованість; 10651,94 грн - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 724,07 грн - заборгованість по пені; 0,00 грн - заборгованість по комісії. Ураховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість перед банком не погашає, наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд присудити із відповідача заборгованість частково у розмірі 12 807,94 грн, яка складається з: 1976 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 10651,94 грн - загальний залишок заборгованості за відсоткам; 180 грн - заборгованість по пені. У визначений судом строк відповідачем не було надано до суду відзиву. Ухвалою суду від 19.03.2021 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву, виклик відповідача вирішено здійснювати через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки за відомостями органу місцевого самоврядування та Департаменту з питань реєстрації (а.с.49, 51, 52) [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання у [ADDRESS] , у зв`язку із виїздом до м. Києва, а в м. Києві відомості про місце реєстрації вказаної особи відсутні. Ухвалою суду від 31.05.2021 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Ураховуючи наведене, наявність підтверджень про належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому , фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив що 30.04.2009 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В анкеті-заяві сторони узгодили термін дії картки - 02/11, базову процентну ставку - 2,5% на місяць на залишок заборгованості, кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. Згідно анкети - заяви, підписавши її відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з договором надання банківських послуг до його укладення і згодний з його умовами, екземпляр якого отримав самостійно шляхом роздруківки з офіційного сайта www.privatbank.ua. Згідно із Статутом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» став правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 39). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором наданої позивачем на підтвердження обставин зазначених у позові, станом на 31.12.2020 відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 13352,01 грн., з яких: 1976,00 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 10651,94 грн - загальний залишок заборгованості за відсоткам; 0,00 грн - залишок заборгованості за відсотками за поточну заборгованість; 10651,94 грн - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 724,07 грн - заборгованість по пені; 0,00 грн - заборгованість по комісії. Вказаний розрахунок підписаний представником «ПРИВАТБАНК» без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (а.с. 16 на звороті). Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором (а.с. 17-20), яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі на підтвердження руху грошових коштів за рахунком відкритим на ім`я відповідача. Також на підтвердження обставин викладених у позові позивачем надано довідки: про видачу на ім`я відповідача кредитної картки за номером [NUMBER] від 29.04.2009, термін дії картки - 12/11 (а.с.22); про зміну умов кредитування щодо зміни кредитного ліміту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що сторонами договору було узгоджено істотні умови кредитного договору (строк, розмір, відсоткову ставку, тощо), які підписані сторонами, відтак є зрозумілими й для споживача. Суд вважає доведеними обставини, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, отож в силу вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічні висновки були сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131 цс 19). За таких обставин, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору N б/н від 30.04.2009 відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) в розмірі 1976, 00 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість та пені, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ураховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі від 28.03.2018 за № 444/9519/12 (№ 14-10цс18), відповідно до якої відсотки можуть бути стягненні лише в межах строку кредитування. Судом встановлено, що в анкеті заяві (а.с.23) сторони узгодили термін дії виданої на ім`я відповідача картки - 02/11, кредитний ліміт - 2000 грн., відсоткову ставку за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Вказана заява підписана відповідачем 30.04.2009. Крім цього, сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання шляхом підписання окрім анкети заяви Довідки про умови кредитування і використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.23, 24), шляхом проставлення підпису віповідачем. Згідно з довідками АТ КБ "ПриватБанк", [PERSON] було видано кредитну картку за номером - [NUMBER] від 29.04.2009, термін дії картки - 12/11 (а.с.22); у заяві анкеті визначено кредитний ліміт та додано довідку (а.с.21) про зміну умов кредитування. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця щомісячні платежі упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 02/11. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. По закінченню строку договору, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Із Виписки наданої позивачем на підтвердження позовних вимог судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами після строку закінчення дії картки. У той же час матеріали справи не містять доказів, що позивачем видавались відповідачеві інші картки чи було продовження дії картки. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків поза межами строку кредитування, який вичерпано 02/11 строком дії кредитної картки виданої на ім`я відповідача та іншого не встановлено, до суду позивач звернувся із позовом - 25.02.2021. Крім цього, позивачем не було заявлено вимоги про стягнення грошових коштів із відповідача в порядку ст.625 ЦК України, а надана на підтвердження розміру заборгованості по відсотках роздруківка розрахунку не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 10651, 94 грн. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Суд встановив факт пропуску позивачем позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. О скільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (01.03.2011), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення неустойки у виді пені. Аналогічні висновки були сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10 цс 18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких підстав, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 651, 94 грн.; заборгованість за пенею 724, 07 грн. є необґрунтованими, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 350, 20 грн. (1976,00 х 2270,00 / 12807,94 = 350,20 грн.)

Outcome: partial