Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розподіл майна, що є об"єктом права сумісної власності подружжя, посилаючись на те що з 2001 року по даний час вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з нею. Під час перебування в шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти придбали 29/50 частин квартири [ADDRESS] вартістю 41 380 грн. та житловий будинок [ADDRESS] вартістю 90 900 грн. Просила поділити майно в натурі, виділивши їй 29/50 частин квартири [ADDRESS] вартістю 41 380 грн., а відповідачу просила виділити житловий будинок [ADDRESS] вартістю 90 900 грн. 26.09.2014 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила поділити набуте в шлюбі майно в натурі, виділивши їй 29/50 частин квартири [ADDRESS] вартістю 41 380 грн. та визнати за нею право власності на вказану частину майна, а відповідачу просила виділити житловий будинок [ADDRESS] та визнати за відповідачем право власності на вказаний будинок. В судовому засіданні 26.09.2014 року позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові та пояснила, що частину квартири та житловий будинок вона з відповідачем придбали за спільні кошти під час перебування в шлюбі. Шлюб між нею та відповідачем розірвано 23.06.2014 року. Їй відомо, що вона має право на ? частину спільного майна, однак запропонований нею варіант поділу майна вважає для себе найбільш доцільним. В судове засідання 24.10.2014 року позивачка не з"явилась, надала заяву про продовження розгляду справи в її відсутності, позов просила задовольнити. Вказала, що вона з відповідачем добровільно вирішила питання розподілу судових витрат. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 26.09.2014 року позов не визнав, пояснивши, що дійсно він та позивачка в період шлюбу придбали спірну частину квартири та житловий будинок за кредитні кошти і вказане майно перебуває в іпотеці банку. В зв"язку з цим вважає, що спірне майно належить банку. В судове засідання 24.10.2014 року відповідач не з"явився, надав заяву про продовження розгляду справи в його відсутності, вказавши, що позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи - ПАТ "Укрсиббанк" в судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони з 25.08.2001 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції ( копія свідоцтва про одруження а.с. 31). Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 23.06.2014 року шлюб між сторонами розірвано ( копія рішення суду а.с. 30). Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, який регулюється положеннями глави 7 Сімейного кодексу України та ст.368 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З наданих сторонами доказів судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторонами було придбано наступне майно: 29/50 частин квартири [ADDRESS] вартістю 41 380 грн. та житловий будинок [ADDRESS] вартістю 90 900 грн., що стверджується договором купівлі - продажу 29/50 частин квартири ( а.с. 3) та договором купівлі - продажу житлового будинку ( а.с. 9). Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, дружина та чоловік, розділяючи між собою спільне майно, мають право самі визначити як розмір частки, так і те конкретне майно, яке буде належати кожному з них. Так як відповідач позов визнав повністю, суд вважає, що сторони дійшли згоди про те, яке майно буде належати кожному з них, а тому позов підлягає задоволенню. Суд не вирішує питання розподілу судових витрат, так як дане питання сторонами вирішено добровільно. На підставі викладеного ,

Outcome: approved