Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтайм капітал" (далі - ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм капітал"), в якій просить визнати недійсними договір про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року, укладений між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм капітал" та [PERSON] , та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931, укладений між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм капітал" та [PERSON] . \~ \~ \~ \~На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що у квітні 2019 року вона звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року, укладеного між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" та [PERSON] , та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного 04 листопада 2016 року, між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінайм Капітал" та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931. Рішенням Богородчанського районного суду від 13 грудня 2019 року у справі №338/499/19 в задоволенні її позову відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2020 року частково задоволено її апеляційну скаргу, вищевказане рішення суду змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2020 року. З метою захисту свого порушеного права вона звернулась до суду з даним позовом між іншими сторонами. Позивачка зазначає, що вправі повторно звернутись до суду з даним позовом про визнання договорів недійсними, який не є тотожним позову у справі №338/499/19, з огляду на те, що у позовах не збігаються сторони у справі. Також обидва позови відмінні за обставинами, що обгрунтовують звернення до суду: при зверненні з даним позовом вона вказує нову (іншу) обставину, якої не існувало при зверненні з позовом у справі №338/499/19, а саме: ухвалення та набрання законної законної сили постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, якою встановлено ряд преюдиційних обставин, що не підлягають доказуванню в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України, та підтверджують (встановлюють) обгрунтованість даного позову. З огляду на це вважає, що договір про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04 листопада 2016 року слід визнати недійсними як оспорювані договори внаслідок недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Також позивачка вказує, що нормами матеріального права встановлена можливість захисту її порушеного права (інтересу) у спосіб, що ставиться даним позовом, зокрема, у зв`язку з дефектним складом сторін оспорюваних договорів. Так, посилаючись на вимоги ст. 512, 514, 1077 ЦК України, ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 350 Господарського кодексу України, п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231", позивачка зауважує, що законодавством України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договору факторингу. При цьому з аналізу ст. 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особи. Разом з тим суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України, ст. 350 Господарського кодексу України, ч. 5 ст. 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч. 2, 3 ст. 1079 ЦК України). Відповідно до змісту договору про відступлення права вимоги № 04/11/16 від 04 листопада 2016 року, укладеного між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" та [PERSON] , первісний кредитор ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" уступило грошову вимогу до боржника в обмін на грошові кошти, які новий кредитор [PERSON] сплатив останньому, тобто за умовами договору про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника). Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" отримала фінансування у розмірі 445 000 грн, а фізична особа [PERSON] в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилась в отриманні фізичною особою [PERSON] від первісного кредитора права грошової вимоги первісного кредитора до боржника, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплаті інших платежів, які виникли на підставі укладеного між первісним кредитором та боржником кредитного договору. Отже, укладений договір про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року (оспорюваний договір) за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним із обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. З укладенням договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року відбулася заміна первісного кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу [PERSON] , який не включений до фінансових установ в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та не може надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу. З огляду на викладене, позивачка просить позов задоволити. Ухвалою від 12 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] 02 жовтня 2020 року подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необгрунтованістю. Зазначає, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 04 листопада 2016 року №04/11/16 сторони керувались положеннями ст. 512, 513, 514 ЦК України. З урахуванням зазначених норм права вказаний договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання його недійсним. Зауважує, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі №6-301цс15. Відповідач [PERSON] також вказує у відзиві на те, що висновок суду апеляційної інстанції, викладений у постанові від 27 травня 2020 року у справі №338/499/19 (зокрема, щодо того, що договір про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року має ознаки договору факторингу), є правовою оцінкою, наданою судом певному факту при розгляді іншої справи, а не встановленою обставиною, та в розумінні ч. 7 ст. 82 ЦПК України така правова оцінка не є обов`язковою для суду. Одночасно відповідачем [PERSON] подано суду заяву про застосування строків позовної давності, у якій, з огляду на положення ст. 256 -258, 264, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, просить відмовити в задовленні позову у зв`язку зі спливом строків для звернення до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивачки [PERSON] адвоката Шемрая С.Б. про залученння до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. Ухвалою суду\~від 22 грудня 2020 року провадження у даній справі зупинено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №346/1305/19. Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року провадження у цивільній справі поновлено. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] . В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань щодо розгляду справи від неї не надходило. Представник позивачки адвокат Шемрай С.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то така, на його думку, задоволенню не підлягає, оскільки строк позовної давності його довірителькою не пропущено, так він перервався зверненням [PERSON] до суду із позовом 26 квітня 2019 року про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року, укладеного між ТзОВ "Фінасова компанія "Фінтайм Капітал" та [PERSON] , а також про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04 листопада 2016 року, посвідченого правитним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931, який було укладено між тими ж сторонами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Також наполягав на задоволенні заяви про застосування строків позовної давності з наведених у такій підстав. Представник відповідача ТзОВ "Фінасова компанія "Фінтайм Капітал" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Правом подачі відзиву представник товариства не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду справи від нього не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 листопада 2007 року між АКБ "Форум" та [PERSON] укладено кредитний договір №222/07/14-СL, до якого згодом було внесено зміни договором №1 від 25 січня 2008 року та договором №2 від 20 січня 2009 року, відповідно до яких позичальник отримав грошові кошти на загальну суму 77 000 доларів США, які надавались строком до 07 листопада 2017 року. \~ \~ \~ \~На забезпечення виконання умов боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №222/07/14-СL від 08 листопада 2007 року та додаткових умов до нього 09 листопада 2007 року між АКБ "Форум" та [PERSON] і [PERSON] укладено договір іпотеки та договір про внесення змін до іпотечного договору від 25 січня 2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Богородчанського нотаріального округу Максьом Г.І. (а.с. 122-127). \~ \~ \~ \~Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року у справі №2-6/11, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2017 року, залишено без змін ухвалу Богородчанського районного суду від 18 січня 2017 року, якою замінено сторону виконавчого провадження №27549040, відкритого на підставі виконавчого листа №2-6/2011 за рішенням Богородчанського районного суду від 18 березня 2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (приміщення кафе загальною площею 104,3 кв.м, розташованого по [ADDRESS] і належить на праві власності іпотекодавцеві [PERSON] , та квартиру [ADDRESS] і належить на праві власності іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] , а саме стягувача ПАТ "Банк Форум" замінено на [PERSON] \~ \~ \~ \~31 жовтня 2016 року між ПАТ "Банк Форум" (первісний кредитор) та ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №273-Ф, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до боржника [PERSON] , що належить первісному кредитору на підставі Кредитного договору №222/07/14-СL від 08 листопада 2007 року (зі змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та боржником, з усіма додатками до нього, додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, що є його невід`ємною частиною), а новий кредитор зобов`язався прийняти зазначене вище право вимоги та перераховувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення (а.с. 128 - 131). Згідно з п. 5.1., 5.2. вказаного договору, ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" сплачено первісному кредитору ціну відступлення права вимоги, зазначену у протоколі електронних торгів з продажу позиції № 342Ф4-45К Аграрної Біржі від 17 жовтня 2016 року про проведення електронних торгів з продажу активів ПАТ "Банк Форум", оголошеного на 17 жовтня 2016 року (а.с.128-131). Також, 31 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гембарською С.І. посвідчено договір, укладений між ПАТ "Банк Форум" та ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм капітал", про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПАТ "Банк Форум" та [PERSON] , [PERSON] від 09 листопада 2007 року (а.с. 132). \~ \~ \~ \~В подальшому 04 листопада 2016 року між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги №04/11/16, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до боржника, що належить первісному кредитору на підставі Кредитного договору №222/07/14-СL від 08 листопада 2007 року (зі змінами та доповненнями, що укладений між банком та боржником, з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, що є його невід`ємною частиною), у відповідності до якого банк надав боржнику грошові кошти (кредит), а боржник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, а також інші платежі (комісії, винагороди, компенсації тощо), що можуть виникнути на підставі Кредитного договору, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перераховувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення. Згідно з п. 1.2 договору, права кредитора за кредитним договором переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. При цьому новий кредитор набуває статусу кредитора за кредитним договором та заставодержателя (іпотекодержателя) за всіма зобов`язаннями, що забезпечують виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором. Станом на дату укладення сторонами цього договору загальний розмір заборгованості боржника перед первісним кредитором складає 85 809,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату укладення договору складає 2 195 876,11 грн, з яких: 77 000,00 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту (1 970 430,00 грн), 8 809,93 доларів США - заборгованість по процентах (225 446,11 грн), та крім того штрафні санкції (штраф, пеня) у відповідності до умов кредитного договору. Пунктом 5.1 договору передбачено, що новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору за відступлення права вимоги суму в розмірі 445 000,00 грн без ПДВ на рахунок первісного кредитора. Відповідно до п. 5.2. договору, сторони підтверджують, що станом на день укладення цього договору новим кредитором в повному обсязі виконаний обов`язок, передбачений п.5.1. цього договору (а.с. 8 - 10). В акті прийому - передачі права вимоги згідно з договором про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року зазначено про те, що оскільки на рахунок первісного кредитора надійшли кошти в сумі 445 000 грн на виконання умов договору, то первісний кредитор передав, а новий кредитор ( [PERSON] ) прийняв право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №222/07/14-СL від 08 листопада 2007 року на суму заборгованості 85 809,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату укладення договору складає 2 195 876,11 грн (а.с. 11). Також 04 листопада 2016 року між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ "Банк форум" та [PERSON] , [PERSON] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931. Відповідно до вказаного договору, у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором №222/07/14-СL від 08 листопада 2007 року зі всіма додатками до нього, укладеним між ПАТ "Банк Форум" та [PERSON] , первісний іпотекодержатель відступив, а новий іпотекодержатель набув прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Г.І. 09 листопада 2007 року за реєстровим №7815, укладеним між ПАТ "Банк Форум" та [PERSON] , [PERSON] . Право вимоги за договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. 31 жовтня 2016 року за реєстровим №879. Згідно з п. 1.4 даного договору предметом іпотеки, визначеним договором іпотеки, є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року справа № 909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до ст. 203 ЦК України зумовлює його недійсність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 звернуто увагу на те, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3)відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" умови (пункт 48 Постанови). Разом з тим, якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. У вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено правовий висновок про те, що "відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації". Так само в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) зроблено висновок про те, що "продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи". Також Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 констатовано, що суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Крім того, положення нормативно-правових актів, які врегулювали процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19). Таким чином, виходячи зі змісту договорів №273-Ф від 31 жовтня 2016 року та №04/11/16 від 04 листопада 2016 року, сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, на виконання якого здійснена цесія, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. Крім того, у договорі №04/11/16 від 04 листопада 2016 року під ціною відступлення мається на увазі відступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями до боржника, які існують на момент відступлення права вимоги за умовами кредитного договору №222/07/14-СL від 08 листопада 2007 року, крім можливості нарахування відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) як банківська (фінансова) установа. Тобто за спірним договором відступається сума заборгованості боржника перед кредитором, яка вже виникла та несплачена боржником станом на день підписання договору про відступлення права вимоги. Отже договори відступлення права вимоги за кредитним договором №04/11/16 від 04 листопада 2016 року і відступлення права вимоги за іпотечним договором від 04 листопада 2016 року за їхніми ознаками є договорами, за якими первісний кредитор у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на відповідача як нового кредитора. [PERSON] не набув право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу, вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (ч 2 ст. 628 ЦК України), зокрема, ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №346/1305/19. Крім того, позивачкою не доведено наявність в договорі відступлення права вимоги за кредитним договором №04/11/16 від 04 листопада 2016 року ознак факторингу, оскільки не доведено наявності мети в наданні фактором (новим кредитором) й отриманні клієнтом фінансової послуги; оспорюваний договір не передбачає оплату клієнтом наданої фактором (новим кредитором) фінансової послуги; в договорі не зазначено, що саме є винагородою фактора (нового кредитора). Також у договорі не зазначено жодних умов про те, що новий кредитор має право на отримання дисконту/відсотків чи розраховувати на будь-яку іншу фінансову вигоду, на яку може розраховувати фактор по договорам факторингу. Що стосується різниці між вартістю права вимоги та ціною прав його продажу, то суд зауважує, що така різниця зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Щодо посилання сторони позивача на преюдиційний характер обставин, встановлених постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі №338/499/19 про те, що договір про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року є договором факторингу, а не договором відступлення права вимог, то суд не приймає такі до уваги з огляду на положення ч. 7 ст. 82 ЦПК України та правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження №12-144гс18), відповідно до якої преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Крім того, у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 752/13774/16-ц Верховним Судом роз`яснено, що ЦК України наділяє правом оспорювати правочин не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (ст. 215, 216 ЦК України). Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Разом з тим, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17). Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. На обґрунтування порушення прав та законного інтересу позивачка [PERSON] посилається лише на те, що [PERSON] , який не є юридичною особою та фінансовою установою, не може надавати фінансові послуги, у зв`язку з чим не мав права укладати оспорюваний договір, який має ознаки договору факторингу. Водночас, інших конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору відступлення прав вимоги позивачка не навела, як і не довела, що в результаті визнання таких договорів недійсними її права буде захищено та відновлено. Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд, враховуючи встановлені обставини справи та викладені у рішенні норми права, приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04 листопада 2016 року, укладеного між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтайм капітал" та [PERSON] , та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним 04 листопада 2016 року між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтайм Капітал" та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed