Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У липні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - ПАТ "Альфа-Банк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"), правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит для придбання нерухомості у сумі 330000,00 доларів США строком на 10 років з 27.09.2006 року по 26.09.2016 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 12,5% річних. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною договору про іпотечний кредит. Договором про внесення змін та доповнень №339 від 20.04.2012 року та договором про внесення змін №12736-к від 12.01.2011 року було внесено зміни та доповнення до договору про іпотечний кредит №10689-к від 27.09.2006 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, [PERSON] передала ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 27.09.2006 року. [PERSON] одержала та використала за цільовим призначенням кошти, отримані в кредит. 17.12.2012 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило ПАТ "Альфа-Банк" права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та фізичними особами. Згідно вказаного договору відбулося відступлення на користь ПАТ "Альфа-Банк" права вимоги і за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, укладеного між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", та [PERSON] П.5.2.1. договору про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) передбачено обов'язок позичальника використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед банком відповідно до розробленого графіку погашення. Проте позичальник не дотримується умов договору про іпотечний кредит, не сплачує щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 31.05.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] склала 1751889,19 грн., що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 1628879,80 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 114936,54 грн., заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за користування кредитом у сумі 8072,85 грн. З цих підстав ПАТ "УкрСиббанк" просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) у сумі 1751889,19 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 3555,70 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надіслав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки та неявки відповідача в судове засідання суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2006 року між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №10689-к, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит для придбання нерухомості у сумі 330000,00 доларів США строком на 10 років з 27.09.2006 року по 26.09.2016 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 12,5% річних. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною договору про іпотечний кредит (а.с.26-27). Договором про внесення змін та доповнень №339 від 20.04.2012 року та договором про внесення змін №12736-к від 12.01.2011 року було внесено зміни та доповнення до договору про іпотечний кредит №10689-к від 27.09.2006 року (а.с.28-32). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" [PERSON], які вона використала за цільовим призначенням. 17.12.2012 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило ПАТ "Альфа-Банк" права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та фізичними особами. Згідно вказаного договору відбулося відступлення на користь ПАТ "Альфа-Банк" права вимоги і за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, укладеного між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", та [PERSON] (а.с.9-25). П.5.2.1. договору про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) передбачено обов'язок позичальника використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту та процентах перед банком відповідно до розробленого графіку погашення. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак [PERSON] систематично не виконує взяті на себе за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з п.п.6.1.,6.2. договору про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань винна сторона сплачує іншій стороні суму неустойки та збитків, передбачених цим договором. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. Пеня за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за його користування складає 8072,85 грн. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П.3.1.8. іпотечного договору від 27.09.2006 року іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит, а при незадоволенні його вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до закону та цього договору у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за договором про іпотечний кредит. Судом встановлено, що [PERSON] прострочила сплату чергових платежів за кредитом, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за його користування та пені за порушення строків сплати кредиту і процентів за його користування. Загальна сума заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) складає 1751889,19 грн., в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 1628879,80 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 114936,54 грн., заборгованість зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за користування кредитом у сумі 8072,85 грн. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норми ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, [PERSON] передала ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 27.09.2006 року (а.с.37-39). Ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. За приписами ч.1 та ч.2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України). П.3.1.9. іпотечного договору від 27.09.2006 року визначено, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом та розділом 5 цього договору. Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст.39 Закону України "Про іпотеку" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. У іпотечному договорі від 27.09.2006 року вказана заставна вартість предмета іпотеки. Так, заставна вартість квартири [ADDRESS] визначена сторонами у сумі 301500,40 грн., що згідно курсу, встановленого НБУ на день укладення даного договору еквівалентно 59702,97 доларів США (а.с.37). Інших доказів на підтвердження вартості предмета іпотеки сторонами не надано. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) перевищує вартість предмета іпотеки за іпотечним договором від 27.09.2006 року. Ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок та підстави виселення громадян із займаного житлового приміщення врегульовано ст.109 ЖК Української РСР. За приписами ч.2 ст.40 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч.3 ст.109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, за змістом вказаних законодавчих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.03.2015 року №6-39цс15 (яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування) передбачено, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, 27.09.2006 року між [PERSON] та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", було укладено іпотечний договір, відповідно до якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. 27.02.2003 року в реєстрі за №1660, право власності за яким зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.04.2003 року в реєстровій книзі д.1497-241 за реєстровим №2930 (п.1.3. іпотечного договору 27.09.2006 року). Відтак, квартира [ADDRESS] що є предметом іпотеки, придбана [PERSON] не за рахунок коштів, які отримані нею за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к, а одержана за договором дарування від 27.02.2003 року. Таким чином, аналізуючи положення ч.2 ст.109 ЖК Української РСР та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18.03.2015 року №6-39цс15, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку. Отже, у задоволенні позову ПАТ "Альфа-Банк" в частині виселення відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку слід відмовити. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "Альфа-Банк" за договором про іпотечний кредит від 27.09.2006 року №10689-к (зі змінами та доповненнями) у сумі 1751889,19 грн., що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 1628879,80 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 114936,54 грн., заборгованості зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за користування кредитом у сумі 8072,85 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 27.02.2003 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О. за реєстровим №1660, право власності за яким зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.04.2003 року в реєстровій книзі д.1497-241 за реєстровим №2930, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. З огляду на ст.3 цього Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці,що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Така ж правова позиція відображена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року у справах №6-35233св14, №6-40734св14, від 17.12.2014 року у справі №6-39130св14, від 19.11.2014 року у справах №6-29969св-14, №6-31197св14, від 29.10.2014 року у справі №6-32198св14. Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3441,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 520, 521, 526, 530, 533, 536, 549-552, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 35, 38-40 Закону України "Про іпотеку", ст.109 ЖК Української РСР та,

Outcome: partial