Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2008 року по 27 серпня 2015 року; визнати за нею право власності на квартиру № 58, по вул. Соборності, 3 в м. Новоград-Волинський, загальною площею 20,3 кв. м., житловою - 12,08 кв. м., що знаходяться в місті Новоград-Волинський по вул. Соборності, 3 Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27 серпня 2015 року. \~\~ В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 27 серпня 2015 року помер [PERSON], з яким вона прожила більше пяти років однією сімєю без реєстрації шлюбу. Після його смерті відкрилася спадщина, і вона, як спадкоємиця четвертої черги, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив їй та розяснив, що їй необхідно звернутися до суду з відповідною заявою. [PERSON] за свого життя не зареєстрував шлюб з нею та не оформив права власності на квартиру [ADDRESS], однак скористався своїм правом на приватизацію даної квартири, так як подав до органу приватизації відповідну заяву. Позивачка, як спадкоємиця за законом четвертої черги, змушена звернутися до суду з відповідною заявою для захисту своїх спадкових прав. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала письмові додаткові пояснення/ а.с. 54/ та письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі у звязку з погіршенням стану здоровя. Представник відповідача\~ та представник третьої особи - Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та\~ комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області в судовому засідання позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи - [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача та представника Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що спірною є квартира спільного заселення № 58 (загальною площею 20,3 м?, житловою площею 12,08 м?) по вул. Соборності (колишня - [PERSON]), 3 в м. Новоград-Волинський Житомирської області, у якій по день своєї смерті був зареєстрований на проживав [PERSON], що слідує з копії довідки ОСББ "Наш дім" № 664 від 05.08.2016 року /а.с. 7/. Відповідно до рішення Новоград-Волинської міської ради від 22.11.2007 року № 236 житловий будинок № 3 по вулиці Карла Маркса перейменовано на житловий будинок № 3 по вул. Соборності /а.с. 26/ Як слідує з копії довідки КП "Новоград-Волинське МБТІ" № 1320 /а.с.25,26/, оскільки дана квартира спільного заселення (комунальна), окремим власником станом на 09 вересня 2014 року була [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року № 353 (загальна площа - 21,45 кв.м., житлова площа - 14, 1 кв. м.) /а.с.24, 25/. 12 вересня 2014 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] продала свою квартиру [PERSON] (загальна площа - 21,45 кв.м., житлова площа - 14, 1 кв. м.) /а.с.23/. Як встановлено, [PERSON] скористався своїм правом на приватизацію квартири [ADDRESS], подавши до Виконкому Новоград-Волинської міської ради Житомирської області 29.12.2008 року, як органу приватизації, відповідну заяву /а.с.15/. Однак, як слідує з пояснень позивачки, в силу обставин, що не залежали від нього ( втрата органом приватизації його заяви та документів до неї, повторне звернення з ними), він не встиг отримати свідоцтво про право власності на дане житло. 27 серпня 2015 року [PERSON] помер, про що зроблено відповідний актовий запис № 483 /а.с. 6/, після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS]. Як слідує з письмових пояснень позивачки та свідка [PERSON] /а.с.29/, на початку 2008 року позивачка познайомилася з [PERSON], з яким у неї склалися гарні стосунки, і вони стали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS], де вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували спільно речі аж до смерті чоловіка. Крім цього, факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] підтверджений заявою останнього від 29.12.2008 року про приватизацію квартири № 58 по вул. Соборності (колишня - [PERSON]), 3, де останній просив зазначити як члена сімї саме позивачку [PERSON] /а.с. 15/. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. П. 21\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~надає роз'яснення, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2\~ст. 3 СК України, про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільними побутом, мають взаємні права та обов'язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач довела ті обставини, на які вона посилається у позові, а тому позов в частині встановлення факту проживання позивачки з [PERSON] однією сімєю більш ніж пять років до часу відкриття спадщини підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Ч.4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"(далі Закон)передбачено, що право на приватизацію квартир(будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Відповідно до змісту ст.ст. 1,3,8 цього Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Як слідує із оригіналу заяви [PERSON], останній звертався до органу приватизації 29.12.2008 року для оформлення передачі в приватну власність квартири спільного заселення № 58 по. вул. Соборності, 3 в м. Новоград-Волинський, як такий, що, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", мав право на безоплатну приватизацію житла /а.с.15/. З ч. 5 пункту 13 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" слідує, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Заперечення відповідача та третьої особи проти позову в частині відсутності у них відомостей, що [PERSON] за свого життя звертався до органу приватизації для оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] спростовані наданим оригіналом особистої заяви [PERSON] від 29.12.2008 року з відміткою про її отримання (штампом) виконкому Новоград-Волинської міської ради Житомирської області /а.с.15/. Крім цього, твердження представника відповідача та третьої особи, що відповідна заява оформлена не на відповідному бланку, не може ставитися в провину [PERSON], оскільки останній за свого життя виявив бажання приватизувати спірну квартиру, оформивши відповідну заяву, зібрав необхідні документи для цього та отримав відповідний штамп про прийняття даної заяви від органу приватизації. Крім того, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустились помилки. Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" від 24.06.2003 року № 44277/98 встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, відповідно відбулося порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції", тому визнання недійсним договору, згідно якого отримано майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи, що позивачем доведено, що вона є спадкоємцем четвертої черги, та немає можливості оформити свої спадкові права, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved