Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ "Укрсиббанк", у якій просить суд внести зміни до Договору про надання споживчого кредиту №11291135000 від 30.01.2008 року, виклавши п.1.1, а саме, що банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в сумі 55 680.0.0 (п'ятдесят п'ять тисяч шістсот вісімдесят) доларів США 00 центів, шляхом внесення платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 281 184,00 грн., за курсом НБУ на день укладання кредитного договору зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» підписати з [PERSON] новий графік платежів відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту №11291135000 від 30.01.2008 року з урахуванням суми кредиту у розмірі 55 680,00 (п'ятдесят п'ять тисяч шістсот вісімдесят) доларів США 00 центів; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» списати нараховану [PERSON] пеню та штрафні санкції за Договором про надання споживчого кредиту №11291135000 від 30.01.2008 року за період з 30.01.2008 року по 20.01.2015 року шляхом відраховування штрафних санкцій, нарахованих подвоєнням відсоткової ставки; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» перерахувати суму заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11291135000 від 30.01.2008 року шляхом реструктуризації заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, а саме, поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на дві частини: зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] надмірно сплачену комісію у розмірі 1614,99 грн.; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] пеню у розмірі 820,93 грн.; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] 1 464,80 грн. інфляційних збитків; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] 3 відсотки річних у розмірі 339,94 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 30 січня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту за №11291135000, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 77 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 388850,00 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. В забезпечення по кредиту 30 січня 2008 року між позивачем та відповідачем як іпотекодержателем було укладено Договір іпотеки. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул..Культури, буд.3. кв.53. Однак, АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання по кредитному договору не виконав, грошові кошти у сумі 77000,00 доларів США позичальнику наданіне були. Зазначає, що позивач отримала 55 680,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату отримання дорівнює 281 184,00 гривні. Згодом, у 2014 році, звернувшись до фахівців у галузі права та економіки. проаналізувавши умови Кредитного договору, у ньому були виявлені порушення, зокрема, було з'ясовано, що при укладенні Кредитного договору, між позивачем та відповідачем фактично не досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору, оскільки неузгоджені у ньому: розмір кредиту, розмір абсолютного подорожчання кредиту за весь термін кредитування, реальна процентна ставка та загальна вартість кредиту, а також сума щомісячного платежу, адже в графіку платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору, сума щомісячних платежів встановлена з урахуванням отримання позивачем грошових коштів у сумі 77000,00 доларів США, які позивач фактично не отримала. У зв'язку з тим, що позивач не має вищої освіти в галузі фінансів та банківської діяльності, цим скористався відповідач, ввівши позивача в оману з метою отримання додаткового прибутку, що є порушенням чинного законодавства та є неприпустимим в господарській діяльності. Також зазначає, що якби позивач могла б передбачити при укладанні договору, що відповідач порушить істотні умови Договору та обставини зміняться настільки, що відповідач, буде застосовувати подвійне нарахування відсотків неодноразово, то позивач не укладала би цей договір, або уклала його на інших умовах. В судовому засіданні позивач доводи викладені в позові та позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 30.01.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11291135000. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 77 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 388850,00 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Пунктом 1.5. Договору встановлено, що банк надає позичальнику кредит шляхом - зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] у банку. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11291135000, АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 30.01.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з п.1.1 вказаного договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Культури, буд.3. кв.53 ,яка іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до вимог ст. 638, 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається з п.7.13 договору про надання споживчого кредиту №11291135000 від 30.01.2008 року, сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору , підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно до вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, як вбачається з вказаного вище пункту договору, банк, тобто відповідач, надав клієнту, тобто позивачу, перед укладанням кредитного договору інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо мети кредитування, суми кредиту, забезпечення за кредитом, строку кредитування, процентної ставки, враховуючи валюту кредитування, погашення кредиту, в тому числі дострокового, комісійних платежів та обов'язкового страхування. Тобто, позивач отримав перед укладанням договору від банку інформаційний лист згідно до вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту на поточні потреби, при цьому мав право вибору та був вільним в його укладенні, у разі незгоди з умовами договору міг його не укладати, але натомість позивач підписав його і підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Як вбачається з тексту оспорюваного договору в ньому викладено всі істотні умови, в тому числі предмет договору, строки та порядок кредитування, в тому числі погашення кредиту, сплати відсотків, обов'язки та права позичальника та банка, відповідальність позичальника, в тому числі у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за договором, забезпечення зобов'язання. Таким чином, при укладанні кредитного договору сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договору відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Тому суд вважає, що посилання позивача на те, що форма та зміст оспорюваного договору не відповідають вимогам чинного законодавства України, яке регулює питання кредитних взаємовідносин не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору, тощо. Відповідно до п.3.4.5 кредитного договору сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (додаток№2). Графік розрахований на дату підписання договору. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України, та/або умов договору, графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою позичальника, новий графік не розраховується. Тому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем позивачу не було надано інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, оскільки такі посилання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час укладання зобов'язань за договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу тощо. Як вже зазначалося вище у рішенні суду, банк перед укладанням договору надав позичальнику інформаційний лист згідно до вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», що засвідчено підписом позивача у вказаному договорі. Тому посилання позивача щодо ненадання інформації про валютні ризики та методики для визначення валютного курсу також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Стосовно посилання позивача у судовому засіданні, що при укладанні оскаржуваного договору позивач був введений в оману, оскільки банк не надав інформацію про умови кредитування, суд зазначає наступне. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 214 ЦК України). Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Вирішуючи питання про визнання договору недійсним, суд керувався постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року (далі -Пленум). Так, п. 21 Пленуму визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. На підтвердження обставин, що оскаржуваний кредитний договір був укладений внаслідок обману, а також, що при укладанні оскаржуваного договору позивач був введений в оману, оскільки банк не надав інформацію про умови кредитування, позивачем доказів не надано. В судовому засідання позивач також посилалась на нестабільність курсу гривні до долару та зростання курсу доллара, як підставу зміни кредитного договору. Стосовно вказаного позивачем, як підставу зміни кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для зміни кредитного договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не в повному обсязі сплачував заборгованість по кредитному договору згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків. Доказів звертання позивача до відповідача з заявою про реструктуризацію боргу, суду не надано. Щодо посилання позивача на фінансово-економічну кризу, як підставу зміни кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Зазначене свідчить, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було. Позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для зміни кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. В зв'язку з наведеним підстав для зміни кредитного договору суд не вбачає. Також, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні посилання позивача на ту обставину, що відповідач відмовив їй у наданні залишку кредитних коштів в сумі 21320 дол. США. оскільки суду не було надано доказів, що [PERSON] дійсно зверталась до відповідача з заявою на видачу залишку кредитних коштів в сумі 21320 дол. США. Щодо посилання позивача на неправомірне нарахування відповідачем комісії в розмірі 1,5% від суми кредиту, суд зазначає, що відповідно до додатку 3 до кредитного договору, який підписаний власноручно позивачем, комісія за видачу кредиту в разі, якщо кредит надається траншами, сплачується позичальником до видачі першого траншу зі всієї суми кредитного договору, а тому судом не встановлено неправомірного нарахування відсотків. Вимоги позивача про зобов'язання відповідача підписати новий графік платежів, списання нарахованої пені та штрафних санкцій, перерахунок заборгованості, стягнення надмірно сплаченої комісії, пені, інфляційних збитків та 3 відсотків річних є похідними від вимоги про зміну кредитного договору. Оскільки передбачених законом підстав для зміни умов кредитного договору не встановлено, то не вбачається підстав для задоволення інших зазначених вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed