Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та 3% річних за порушення грошового зобов'язання. 11 липня 2014 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, який ухвалою Нетішинського міського суду від 25.07.2014 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Згідно позовної заяви, усних уточнень до позову та пояснень представника позивачки - відповідачки в судовому засіданні, 01 серпня 2010 року за письмовою угодою позики [PERSON] передала позичальнику [PERSON] 14000 гривень та 6000 доларів США, що відповідно до курсу долара в АТ "Ощадбанк" станом на 24 квітня 2014 року (1 долар США =11,80 грн.) становить 70800 гривень, а всього на загальну суму 84800 гривень. При фактичному отриманні коштів відповідачем - позивачем була надана розписка за його підписом від 01.08.2010 року, в якій він зобов'язався повернути позику, але не пізніше 01.05.2011 року. Починаючи з травня 2011 року [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача - позивача з проханням повернути борг, однак постійно чула якісь відмовки, а 10 квітня 2014 року направила йому лист претензію з рекомендованим повідомленням про вручення, однак коштів добровільно він не повернув. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, тому позивачка - відповідачка має право на отримання 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення - за три роки: 84800 х 9% = 7632 гривні. На підставі наведеного, представник позивачки - відповідачки просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики (розписки) в розмірі 14000 гривень, 6000 доларів США, що відповідно до курсу долара станом на 24 квітня 2014 року (1 долар США = 11,80 грн.) становить 70800 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу за три роки прострочення в розмірі 7632 гривні, а всього на загальну суму 92432 гривні та судовий збір в розмірі 924 гривні 32 копійки. Також в судовому засіданні представник позивачки - відповідачки зазначив, що [PERSON] не пропущено строк позовної давності. Просив в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки викладені в ньому обставини відносяться до господарських та трудових правовідносин, не визнаються [PERSON] і не мають жодного відношення до договору позики, укладеного між нею та [PERSON] як фізичними особами. Позивачка - відповідачка в судове засідання подала письмову заяву в якій зазначила, що поданий позов підтримує повністю, а зустрічний позов не визнає. Повідомила, що всі обґрунтування викладені відповідачем - позивачем в зустрічному позові не відповідають дійсності, відносини з приводу договору позики були між ними як фізичними особами, а [PERSON] посилається на відносини з СПП "Спас". Жодних грошових коштів [PERSON] за договором позики їй не повернув, розписку про отримання від неї грошових коштів підписував без будь - якого примусу. Згідно зустрічного позову відповідача - позивача, усних уточнень та його пояснень в судовому засіданні, він є одним із засновників, власників та директором сільськогосподарського приватного підприємства "Спас" (далі - СПП "Спас"), де з 27.05.2004 року по 25.01.2010 року [PERSON] працювала головним бухгалтером. За час роботи вона неодноразово сплачувала готівкою зобов'язання СПП "Спас" перед бюджетом, фондами соціального страхування, виплачувала заробітну плату собі та іншим працівникам підприємства. Як пояснювала [PERSON], на це вона інколи витрачала або особисті, або позичені нею в інших осіб кошти, а він повертав понесені нею виплати готівкою. Після звільнення позивачки - відповідачки з роботи вони між собою погодили, що станом на січень 2010 року СПП "Спас" винне для неї коштів на загальну суму 129600 гривень, у тому числі: 8600 доларів США по курсу 8 гривень (68800 гривень), 500 Євро по курсу 12 гривень (6000 гривень) та 54800 гривень, що підтверджується письмовою запискою написаною власноручно [PERSON] Відповідач - позивач зазначив, що починаючи з лютого 2010 року по червень 2013 року по вказаній записці сплатив позивачці - відповідачці готівкою та продуктами на загальну суму 124347 гривень, однак через велику довіру розписок про отримання коштів не вимагав, але в своєму записнику відмічав дату та суму повернутих коштів. Фактичне повернення коштів для [PERSON] також підтверджується письмовими записками, які вона власноруч писала із зазначенням конкретних сум боргів, у якій валюті, в кого і на які потреби вона позичала і які їй вже повернуто. Крім того вона написала власноруч записку про незараховані суми після звірки з його записами. [PERSON] пояснив, що підпис в розписці від 01.08.2010 року він вчинив на вимогу [PERSON], яка на той час, з її слів, тяжко хворіла, щоб заспокоїти її і підтвердити зобов'язання СПП "Спас" перед нею на суму 6000 доларів США по курсу 8 гривень та 14000 гривень, а всього на суму 62000 гривень. Відповідач - позивач стверджує, що розписки [PERSON] не давав і вказаних у ній коштів не отримував. Вважає, що доказом того, що він фактично не отримував кошти є те, що розписка написана власноруч позивачкою - відповідачкою, а не боржником, як це зазвичай робиться. Отже, в даному випадку підписання розписки не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені в ній (отримання готівки), не відповідало його внутрішній волі на момент підписання і на даний час. Таким чином, [PERSON] вважає, що договір позики від 01.08.2010 року слід визнати недійсним, оскільки по ньому фактично грошові кошти ним не одержувалися, розписка про нібито отримання позики підписана під тиском та не відповідає його внутрішній волі. Тиском відповідач - позивач вважає те, що [PERSON] неодноразово зверталася до нього з проханням підтвердити зобов'язання СПП "Спас" перед нею письмово, посилаючись на поганий стан здоров'я і переживання, що борги їй не повернуть. Із заборгованості в сумі 129600 гривень, яку СПП "Спас" було винне для позивачки - відповідачки станом на січень 2010 року протягом 2010 - 2013 років їй було повернуто 124347 гривень, а залишок суми 5253 гривні підприємство готове відшкодувати їй у будь - який час. Крім того, [PERSON] зазначив, що [PERSON] пропущено строк давності для звернення до суду, так як в розписці визначено строк повернення позики до 01 травня 2011 року, а позовну заяву подано 19.05.2014 року, тобто після спливу встановленого трирічного строку. На підставі наведеного, [PERSON] просив відмовити [PERSON] в задоволенні її позову, визнати договір позики від 01.08.2010 року, нібито укладений між ним та [PERSON] недійсним. Представник відповідача - позивача позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила задоволити зустрічний позов, посилаючись на обставини викладені в останньому. Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з статей 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме таких вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В судовому засіданні судом встановлено, що 01 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач - позивач отримав від позивачки - відповідачки як позику 6000 доларів США і 14000 гривень та зобов'язався повернути вказані кошти до 01 травня 2011 року, про що свідчить розписка та підписи сторін. [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт підписання вищевказаної розписки. Суд не приймає до уваги твердження відповідача - позивача про те, що розписка від 01 серпня 2010 року була підписана ним для підтвердження зобов'язань СПП "Спас" перед позивачкою - відповідачкою, оскільки вона укладена між фізичними особами [PERSON] та [PERSON] Про факт отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] за договором позики свідчить вказівка про це в розписці. Посилання відповідача - позивача на написання розписки власноруч [PERSON], як на доказ того, що кошти він фактично не отримував, суд не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язок саме боржника писати таку розписку. [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що 6000 доларів США і 14000 гривень, згідно розписки від 01.08.2010 року, він не отримував від [PERSON] Крім того, за своєю суттю розписка про позику грошей є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми, тобто письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошей позичальнику. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача - позивача на те, що підписання розписки не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені в ній (отримання позики), не відповідало його внутрішній волі та було вчинене під тиском, оскільки ним не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин. Отже, суд вважає доведеним факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] і отримання останнім грошових коштів зазначених в розписці від позивачки - відповідачки. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд оцінює критично та не бере до уваги надані відповідачем - позивачем записки (а.с.61-69) із зазначенням сум боргу та відмітками про їх повернення, оскільки з них не зрозуміло чиї це борги, перед ким, хто і коли їх сплачував. В даних записках відсутня вказівка на те, що кошти сплачувалися [PERSON] для [PERSON] за договором позики від 01.08.2010 року. Отже, суд вважає, що відповідач - позивач не надав належних та допустимих доказів виконання ним зобов'язання за договором позики, а саме: письмових доказів повернення боргу [PERSON], як того вимагає закон. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач - позивач [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконав і отримані кошти в сумі 14000 гривень та 6000 доларів США [PERSON] не повернув. Вказане також підтверджується наявністю у позивачки - відповідачки оригіналу розписки. Згідно ст.525, 530, 610, 617 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку чи непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно ст.524, 533 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики і в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач - позивач [PERSON] не виконав зобов'язання за договором позики, тому для нього наступають наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Однак, позивачкою - відповідачкою при визначенні гривневого еквіваленту іноземної валюти вказаної в розписці - долара США допущено помилку, а саме: 6000 доларів США перераховано в національну валюту, виходячи з курсу долара США станом на 24.04.2014 року в АТ "Ощадбанк", а не за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до офіційних даних Національного Банку України курс долара США станом на 24 квітня 2014 року складав: 1 долар США = 11,38 українських гривень. Таким чином, 6000 доларів США, згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 24.04.2014 року, становить 68280 гривень. Виходячи наведеного, 3% річних від простроченої суми за три роки прострочення виконання зобов'язання, а саме: за період з 02.05.2011 року по 01.05.2014 року становить 7405 гривень 20 копійок ((14000 гривень + 68280 гривень) х 3% : 100% : 365 днів х 1095 днів). Відповідно до ст.ст.256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.2 ст.255 ЦК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Позовна заява [PERSON] датована 29.04.2014 року і надійшла до суду поштовим відправленням 06.05.2014 року, із зазначенням на конверті дати подання до установи зв'язку - 30.04.2014 року. Ухвалою Нетішинського міського суду від 07.05.2014 року, позовна заява [PERSON] була залишена без руху, оскільки матеріали позову містили дві позовні заяви з різними позовними вимогами. На виконання даної ухвали суду [PERSON] було подано нову позовну заяву датовану 19.05.2014 року. З наведеного вбачається, що позивачкою - відповідачкою не пропущено встановлений законодавством трирічний строк звернення до суду, тому підстави для застосування строку позовної даності відсутні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задоволити частково та стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики в розмірі 14000 гривень та 6000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 24.04.2014 року становить 68280 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 7405 гривень 20 копійок, а всього: 89685 гривень 20 копійок. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: судовий збір в сумі 896 гривень 85 копійок. На підставі наведеного,

Outcome: approved