Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 12 липня 2018 року було укладено шлюб, який зареєстровано в Сторожинецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №90. Від шлюбу у сторін є народився син [PERSON] [INFO] . Причиною розпаду сім`ї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю. Позивач просив шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прижиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Необхідність стягнення аліментів обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини. Провадження у справі відкрито 15.11.2021 року з призначенням справи до розгляду в спрощеному позовному провадженні. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явилася, однак в заяві просила провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання направив заяву, якою позовні вимоги позивача визнав повністю. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 12 липня 2018 року, який зареєстровано в Сторожинецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №90. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це, а також на визнання позову відповідачем, суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] [INFO] , який проживає з позивачем. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір`ю, що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення, яке їй зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів можливим до стягнення із відповідача. Суд визначає розмір аліментів на утримання дитини, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прижиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття та стягує ці аліменти з часу звернення позивача до суду, тобто з 25 жовтня 2021 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати за вимогою щодо сплати аліментів суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що дитина сторін проживає з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини.

Outcome: approved