Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи Крюківського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України\~ в Полтавській області, зазначивши предметом позову визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON]В обґрунтувала позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстрована її сестра [PERSON] та мати [PERSON] [PERSON] відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з березня 2009 року, комунальні послуги не сплачує, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг. У зв'язку з чим позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на житло у квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2015 року задоволено клопотання позивача [PERSON], залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити з наведених підстав. Усно просила зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду надійшла письмова заява відповідача, в якій вона просила справу слухати без її участі. Відповідач не подала заперечень проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Крюківського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області в судове засідання не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Просила зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. За таких обставин суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON], а також третьої особи Крюківського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.01.1997 року УЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] (а.с. 8-9). [PERSON] помер 03.08.2006 року. Цей факт підтверджено свідоцтвом по смерть серія І-КЕ №049170, виданим 04.08.2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції. На момент смерті [PERSON] мав зареєстроване постійне місце проживання в [INFO]. Разом з [PERSON] на момент його смерті в цій квартирі мали зареєстроване постійне місце проживання дружина [PERSON] (з 2004 року), дочка [PERSON] (з 1985 року) та дочка [PERSON] (з 19.07.2006 року). Цей факт підтверджено поясненнями позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], а також довідкою, виданою 28.12.2006 року КП ЖЕП «Крюківське», довідкою виданою 19.05.2015 року ТОВ «Добробит», копією паспорта [PERSON], виданого 19.07.2006 року Крюківським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області. Відповідно до акту про не проживання від 27.03.2015 року, складеного працівниками ТОВ "Добробит" [PERSON], [PERSON] зі слів громадян [PERSON], [PERSON], в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з березня 2009 року. Відповідно до ст.1216, ст.1217, ст. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від\~фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за\~заповітом\~або\~за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент\~відкриття спадщини\~і не припинилися внаслідок його смерті. В ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України \~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261\~-\~1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на\~спадкування\~почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на\~спадкування\~за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В ч.1, ч.2, ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за\~заповітом\~чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні позивач [PERSON] і третя особа [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] є громадянкою України, донькою спадкодавця [PERSON], і на момент його смерті мала зареєстроване постійне місце проживання разом із спадкодавцем [PERSON] Також Позивач та третя особа повідомили суду, що [PERSON] не заявляла про відмову від спадщини протягом шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України для її прийняття. Позивач не надала суду доказів, що [PERSON] складав заповіт. Суд роз'яснив учасникам процесу принципи змагальності та диспозитивності, передбачені ст.10, ст.11, ст.60, ст.61 ЦПК України, про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Незважаючи на наведені вимоги Закону та роз'яснення суду, учасники процесу не заявили клопотання про витребування доказів щодо витребування спадкової справи [PERSON] для встановлення осіб, які прийняли спадщину померлого чи відмовились від неї, для встановлення наявності чи відсутності складеного ним заповіту. З огляду на наведене, суд вважає, що обставини, які визнані сторонами не підлягають доказуванню. А тому відповідно до вимог ст.ст. 1216-1220, ст. 1261, ст.1258, ст.1268 ЦК України, за відсутності заповіту відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла спадщину померлого [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини мала з ним зареєстроване постійне місце проживання. [PERSON] за життя на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В ухвалі Верховного Суду України від 16.03.2011 року висловлена правова позиція, що в разі якщо спадкоємець у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак не отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, проте на підставі ч.5 ст.1268 ЦК спадщина вважається такою, що належить спадкоємцю. З огляду на наведене, суд вважає, що в порядку спадкування після [PERSON], померлого 03.08.2006 року, його спадкоємцю відповідачу [PERSON], яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, належить частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою (ст.358, ст.369 ЦК України). З огляду на наведені норми права, враховуючи, що [PERSON] в порядку спадкування належить частина квартири [ADDRESS], тому вона має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Суд критично відноситься к доводам позивача про необхідність позбавлення [PERSON]В, права користування квартирою, яка належить їй в порядку спадкування, у зв'язку з її не проживанням у зазначеній квартирі з березня 2009 року, на підставі ст.71 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, норми ст.71 ЖК України та ст.405 ЦК України, на підставі яких особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням у зв'язку з її не проживанням в цьому приміщенні без поважних причин, стосуються наймачів та членів сім'ї власника, тобто осіб, які не мають права власності на житло. Проте [PERSON], якій належить зазначена квартира в порядку спадкування, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.319, ст.320, ст.321, ст.355, ст.358, ст.369, 1216-1220, 1268 ЦК України, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. А тому не проживання [PERSON] в зазначеній квартирі, не є підставою для позбавлення її права користування цим майном. Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений Законом. Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою наведених вимог, суд може відмовити їй у захисті цивільного права та інтересу. (ст. 16 ЦК України). Суд вважає, що при обраному позивачем способі захисту своїх прав, а саме позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, яке належить останньому в порядку спадкування, будуть порушені майнові права відповідача, що є підставою для відмови позивачу у захисті її цивільного права та інтересу. В судовому засіданні після початку розгляду справи по суті позивач усно просила суд зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Проте в порушення вимог ст.31, ст. 119 ЦК України, не подала письмово відповідної заяви про зміну предмету позову до початку розгляду справи по суті. Таким чином позивач порушила встановлений законом порядок звернення до суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на наведене, зняття з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не є предметом даної справи, що розглядається судом. Разом з тим суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть. В ст.11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Питання зняття з реєстраційного обліку віднесені до компетенції Управління ДМС України в Полтавській області. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної в узагальненні "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", суд не повинен перебирати на себе повноваження інших органів або заміняти їх. Відповідно до правової позиції ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав, судом розяснено, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації та покладення зобовязання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб провести зняття реєстрації особи із зазначеної адреси, що вимоги про покладення зобовязання провести зняття з реєстрації є передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-VІ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду. Суд критично відноситься к доводам позивача про те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову та зняття її з реєстрації , і це є підставою для його задоволення. Відповідно до ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Разом з тим, враховуючи пояснення позивача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не заперечує проти задоволення позову та зняття її з реєстрації за постійним місцем проживання в [INFO], тому суд не вбачає підстав вважати, що права та інтереси [PERSON] за захистом яких вона звернулась до суду, оспорені, порушені або невизнані відповідачем [PERSON] Тому суд вважає відсутніми підстави, передбачені ст. 1, ст. 3 ЦПК України, 15 ЦК України, для звернення позивача до суду за їх захистом, що також є підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою №41 в будинку 50 по вулиці Червоноармійській в м. Кременчук.

Outcome: dismissed