Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

25 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 27 липня 2011 року він працював у Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні на посаді менеджера з питань регіонального розвитку рецептурних препаратів у Південному регіоні м.Одеси. Після виходу з лікарняного на роботу 24 листопада 2014 року він пропрацював цілий робочий день, але наступного дня на роботі з'явились чутки, що його звільнено з роботи. 26 листопада його було офіційно повідомлено про те, що 17 листопада 2014 року він звільнений з роботи за угодою сторін від 17 листопада 204 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. У подальшому позивач звертався до керівництва представництва компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні з вимогою надання копій документів, що стали підставою для його звільнення, а також видачі трудової книжки. Відповідач вимагав повернути матеріальні цінності, отримані позивачем при укладенні трудового договору, та з цього приводу навіть звернувся до Приморського РВ ГУМВС України в Одеській області. Позивач вважає, що таким чином відповідач намагався його залякати та здійснити на нього незаконний тиск з метою запобігання відстоюванню ним своїх законних інтересів та поновленню його порушених трудових прав. Оскільки він не підписував угоду про розірвання трудового договору та 17 листопада 2014 року знаходився на лікарняному, позивач просить суд визнати його звільнення незаконним, скасувати п.5.6 наказу №219і від 17 листопада 2014 року, поновити його на роботі у Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні на посаді менеджера з питань регіонального розвитку рецептурних препаратів у Південному регіоні м.Одеси, стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 гривень та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 38826,61 гривень. Представник відповідача Компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" надав письмові заперечення проти позову у яких проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що угода про розірвання трудового договору була підписана позивачем 06 листопада 2014 року під час його зустрічі у м.Одеса з начальником відділу зовнішньої кооперації рецептурних препаратів Маркотаном Пітером. З боку відповідача ця угода раніше була підписана директором Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні Едіт Пунг, яка діяла на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ". Дата 17 листопада 2014 року в цій угоді була зазначена помилково, оскільки згідно з пояснювальною запискою помічника відділу організації праці та заробітної плати представництва [PERSON] від 27 листопада 2014 року вона допустила цю помилку при підготовці проекту угоди, зазначивши таку дату укладання договору, яка збігалась з погодженою датою звільнення позивача - 17 листопада 2014 року. За наявністю підписаної позивачем угоди про розірвання трудового договору 17 листопада 2014 року Державне підприємство Генеральної дирекції з обслуговування іноземних представництв Дирекції "Інпредкадри" видало наказ №219і про звільнення позивача з роботи. Цього ж дня дирекція "Інпредкадри" направила на адресу позивача лист з пропозицією отримати трудову книжку та доданим до нього витягом з наказу про звільнення. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. При цьому позивач визнав, що на останньому аркуші наданої представником відповідача угоди про розірвання трудового договору від 17 листопада 2014 року наявний саме його підпис, але при яких обставинах він з'явився у цьому документі позивачеві нічого невідомо, оскільки він умови розірвання трудового договору ні з ким не узгоджував та таку угоду не підписував. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у його письмових запереченнях проти позову. Треті особи [PERSON] та Державне підприємство Генеральної дирекції з обслуговування іноземних представництв Дирекції "Інпредкадри" про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Вимога ч.12 ст.40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, не поширюється на випадки припинення трудового договору за угодою сторін. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 27 липня 2011 року працював у Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні на посаді менеджера з питань регіонального розвитку рецептурних препаратів у Південному регіоні м.Одеси. Відповідно до угоди про розірвання договору від 17 листопада 2014 року фірма "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ", яка діє через своє представництво в Україні в особі директора представництва Едіт Пунг, та позивач [PERSON] розривали трудовий договір від 27 липня 2011 року за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (п.1.1 угоди), а днем припинення трудових відносин з позивачем вважається 17 листопада 2014 року (п.1.3 угоди). Дана угода про розірвання договору від імені роботодавця підписана директором Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні Едіт Пунг. У судовому засіданні позивач визнав, що на останньому аркуші угоди про розірвання трудового договору від 17 листопада 2014 року наявний саме його підпис, але при яких обставинах він з'явився у цьому документі позивачеві нічого невідомо, оскільки він умови розірвання трудового договору ні з ким не узгоджував та таку угоду не підписував. Поряд з цим, у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює у Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в Україні, а позивач був її безпосереднім керівником. 06 листопада 2014 року у м.Одесу прибув начальник відділу зовнішньої кооперації рецептурних препаратів Маркотан Пітер, який провів з позивачем та нею робочу зустріч, під час якої обговорювалися виробничі питання. У подальшому Маркотан Пітер та позивач залишилися на одинці та зміст їх розмови їй невідомий. Проте, після завершення зустрічі позивач поінформував її про те, в неї буде новий керівник. Вона була здивована таким повідомленням, але позивач при цьому поводився спокійно. У той же день у офісі компанії на вулиці Троїцькій, 13, в м.Одесі відбулася робоча нарада під час якої Маркотан Пітер поінформував працівників про майбутню реорганізацію представництва, скорочення штатів, а також про те, що позивач [PERSON] звільняється з роботи. На останню заяву Маркотана Пітера позивач реагував спокійно та мовчки кивнув головою. При цьому жодних заперечень проти звільнення позивач не висловлював. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердила, що 06 листопада 2014 року під час робочої наради у офісі Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" в м.Одесі Маркотан Пітер повідомив працівників про те, що позивач [PERSON] звільняється з роботи. На це позивач реагував спокійно та мовчки кивнув головою. З врахуванням таких показань свідків суд вважає встановленим, що позивач вже 06 листопада 2014 року був обізнаний про звільнення з роботи у Представництві компанії "Берінгер Інгельхайм РЦВ ГмбХ енд Ко КГ" у майбутньому та з цим погоджувався. У сукупністю з цими обставинами наявність на угоді про розірвання трудового договору підпису позивача суд оцінює як дійсне узгодження роботодавцем з позивачем дати та умов звільнення його з роботи саме за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Перебування позивача на лікарняному у день його звільнення з роботи 17 листопада 2014 року не має правового значення для розгляду цієї справи, оскільки КЗпП України не містить заборони щодо звільнення працівника за угодою сторін в період його тимчасової непрацездатності. При цьому суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що він не узгоджував умови звільнення та не підписував відповідну угоду, оскільки такі доводи позивача нічим не підтверджені, не узгоджуються з іншими доказами по справі та ними спростовуються. На думку суду навіть невірне зазначення у тексті угоди дати її укладання та підписання її сторонами жодним чином негативно не вплинуло на трудові права позивача та не може свідчити про їх порушення, оскільки з тексту цієї підписаної позивачем угоди судом безперечно встановлено, що днем припинення трудових відносин сторони узгодили саме 17 листопада 2014 року, коли й відбулося звільнення позивача згідно з наказом Генеральної дирекції з обслуговування іноземних представництв Дирекції "Інпредкадри" №219і від 17 листопада 2014 року.

Outcome: dismissed