Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інформаційного агенства "Преступності нет"("[PERSON] Группа - УМГ"), [PERSON] про визнання недостовірною інформацію як такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію поширену через мережу інтернет на веб сайті https://news.pn/ru/criminal/155938 04.03.2016 року в статті під назвою «Глава сельсовета Лукашовки связывает свое избиение с профессиональной деятельностью». Як вбачається із заяви, позивач вказував, що 04.03.2016 року в зазначеній вище статті [PERSON] поширила інформацію, що на передодні її побиття молодими людьми (хлопцем і дівчиною), вона передала в прокуратуру документи відносно незаконної діяльності голови Первомайської організації партії ВО «Батьківщина» [PERSON], який являється дядьком хлопця, який побив її, тому повязує своє побиття з професійною діяльністю. ..... «Я на дядю вот этого парня, которые меня бил со своей девушкой написала заявление в прокуратуру, за то, что он взял незаконно ставки при предыдущем председателе, арендует помещение сельского совета под магазин, продает там свои продукты». ..... «Я связываю это только с этим (заявлением в прокуратуру - ПН), потому что та девушка, которую я видела первый раз в жизни, такие гадости мне говорила. Это говорит о том, что она осведомлена очень. А исходит все это от их дяди. Он возглавляет у нас партию "Батьківщина" в Первомайске». Позивач зазначає, що недостовірна інформація, яка була поширена [PERSON] в інформаційних ресурсах, не є оціночним судженням, а є твердженням відповідача про конкретні факти, які звинувачують останього у скоєнні злочину та формують негативну репутацію в суспільстві, як голови політичної партії. У звязку із цим, позивач вважає за необхідне захистити ділову репутацію в судовому порядку шляхом визнання інформації недостовірною та розміщення на сайті інформаційного агента "Преступності нет" повідомлення про ухвалене у даній справі судове рішення та публікації тексту резолютивної частини рішення. Крім того, просить стягнути з [PERSON] на його користь 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної приниженням його честі, гідності, ділової репутації та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник свої вимоги підтримали та пояснили, що зазначена інформація за своїм змістом та характером викладу є наклепом. Відповідач [PERSON] з таким твердженням позивача та його представника не погоджується. Вона пояснила, що висловила припущення, що її побиття повязане із зверненням напередодні в правоохоронні органи із заявою відносно позивача, який є дядьком хлопця, який побив її. Це висловлювання є наслідком її субєктивної думки і оціночним судженням, реалізацією її права на свободу думки, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Сама поведінка осіб, які її побили, була такою, що давала їй підстави так припускати. Представник відповідача [PERSON] агентство "Преступності нет" в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Згідно ст.. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст.. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. До особистих немайнових прав фізичної особи відносяться зокрема, право на повагу до гідності ( ч. 1 ст. 270 ЦК України) За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ст.. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Також, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття , неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно ст.. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та в такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодовувати завдану моральну шкоду. Право висловлювати судження, оцінку, думки гарантовано ст.. 34 Конституції України. Це право також закріплено у ст.. 10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, яка відповідно до ст.. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Отже, як виходить з вказаних нормативно правових актів та розяснень в Постанові Пленуму Верховного Суду України предметом судового захисту не є оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо субєктивні думки висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладений обовязок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є головою Лукашівської сільської ради. Позивач є приватним підприємцем та головою Первомайської міської партії ВО «Батьківщина». 01.03.2016 року [PERSON] в селі Лукашівка була побита молодими людьми за зроблені нею зауваження. На даний час обвинувальний акт відносно цих осіб направлено до суду. 04.03.2016 інформаційним агентством "Преступності нет" в мережі інтернет була надрукована стаття під заголовком «Глава сельсовета Лукашовки связывает свое избиение с профессиональной деятельностью». В даній статті відповідач [PERSON] повязувала своє побиття молодими людьми (хлопцем та дівчиною) з тим, що вона зробила зауваження хлопцю, який справляв природну потребу прямо посеред вулиці, з її професійною діяльністю, так як напередодні побиття вона передала в правоохоронні органи заяву відносно голови Первомайської міської організації партії ВО «Батьківщина» [PERSON], який являється дядьком хлопця, що її побив, та незаконно займає приміщення територіальної громади села Лукашівка, незаконно взяв в оренду ставки. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, [PERSON] вказував, що відповідачка [PERSON] висловила про нього неправдиву інформацію, а саме звинувативши в організації її побиття. Про те, що вона звернулась із заявою до правоохоронних органів йому по цей час відомо не було. В судовому засідання [PERSON] надала суду копії заяв, із змісту яких вбачається, що вона, як голова Лукашівської сільської ради в січні лютому 2016 року зверталась до начальника Первомайського відділу поліції ГУНП України в Миколаївській області, керівника Первомайської місцевої прокуратури щодо незаконного використання [PERSON] комунального майна під магазин без оформлення відповідних документів, незаконності укладеного договору оренди водного обєкту загальнодержавного значення, постанову про закриття кримінальної справи відносно останього. Факти, які б доводили, що згадані вище висловлювання [PERSON] мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача відсутні. Суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] про те, що спосіб подачі інформації в статті є її особистим міркуванням, думкою, а тому є оціночним судженням, що є реалізацією її конституційного права, передбаченого ст. 31 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. Крім того, позивач скористався наданим йому ч.1 ст. 277 ЦК України правом на відповідь у тому ж засобі масової інформації, обґрунтувавши безпідставність поширених позивачем суджень, надавши їм іншу оцінку. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed