Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

17 грудня 2018 року представник позивача Хобта Сергій Григорович , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9310 за кредитним договором №DNH4КР79210027 від 18.10.2006 р. укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 219847,22 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту складає 7540,00 грн., сума заборгованості по сплаті відсотків складає 54322, 74 грн., сума пені складає 147039, 37 грн., сума штрафу (фіксована частина) у розмірі - 500,00 грн., сума штрафу (відсоток від суми заборгованості) у розмірі - 10 445,11 грн. та сума плати за вчинення виконавчого напису складає 1800,00 грн. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 №1172. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Також неправомірним є нарахування та стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, пені та штрафів за період з 18.10.2006 р. по 02.06.2017 р. Отже, встановивши, що відповідачем при поданні заяви про вчинення виконавчого напису ставилась вимога про стягнення заборгованості за договором від 18 жовтня 2006 року, в тому числі пені, строк з дня виникнення права вимоги за яким минув, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні виконавчого напису. За таких обставин представник позивача просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 липня 2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Швець Русланом Олеговичем зареєстрований в реєстрі №9310, стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати, у розмірі 5557,20 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просить слухати справу без представника банку, крім того, надав відзив, проти задоволення позовних вимог заперечували. В обґрунтування відзиву зазначено, що у своїй позовній заяві позивач не оспорює наявність заборгованості перед Банком або наявності боргу в меншому розмірі, не надає жодних підтверджень виконання своїх обов`язків, тобто не спростовує, а ні факту заборгованості перед Банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі. Згідно з Постановою №2 від 31.01.1992 року Пленуму Верховного Суду України підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Факти які підтверджують відсутності боргу, або невідповідність суми боргу у позові відсутні. Як вбачається з позовної заяви, жодних розрахунів, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також звертає увагу на те, що договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, у відповідності до зазначених умов, разом складають кредитний договір. Умови та правила надання банківських послуг знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Банку. Позивач підписуючи договір погодився використовувати картку відповідно до чинного законодавства, Умов та правил надання банківських послуг та правилами використання платіжними картками. Згідно з статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України "Про нотаріат" вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Отже "безспірність" в розуміння статті 88 Закону України "Про нотаріат" є не доведення саме суми боргу, це вже є елементом судового процесу. Безспірність у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість. Позиція, яка зазначена вище відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 20.05.2015 року №6-158цс15, в якій чітко прописано: "Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справі, яка переглядається, що Банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень ... суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові (про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), а та обставина, що сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору". Аналогічна правова позиція зазначена й в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своїх ухвалах від 09.09.2015 року по справі №490/2908/15-ц та від 18.05.2016 року по справі №6-6347св15, у яких зазначено, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. З приводу того, що для вчинення виконавчого напису Банком не було надано первинні документи. У статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" зазначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу; дату складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У розрахунку який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, усі необхідні реквізити, які передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" були присутні, копію розрахункового документу надавав нотаріус разом з запереченнями. Окрім цього зазначає, що виписки і розрахунки і є первинними документами, оскільки з урахуванням Переліку типових документів, що затвердженні наказом Міністерства Юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року, виписки Банку відносяться до первинних документів. Також згідно підпунктів 3.1,3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.03.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, строк протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з моменту, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В першу чергу слід звернути увагу, що строки передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат", за своєю природою, не є позовною давність, вчинення виконавчого напису, є позасудовим способом захисту цивільних прав. Але навіть якщо виходити з норм статті 256 Цивільного кодексу України: "Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу." Ця норма закону стосується саме звернення до суду, а ні в якому разі не строком звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Не зважаючи на те, що строк позовної давності невірно використовувати у даному випадку, Банком все одно норма цієї статті не порушено. Оскільки згідно зі статтею 251 Цивільного Кодексу України "Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.", відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України "Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок". У даному випадку певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Більш того особа зловживає своїм правом на звернення до суду за для ухилення від виконання договірних обов`язків. Також згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Банк зі свого боку виконав свої обов`язки, на відміну від боржника. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У договорі на основі якого був вчинений виконавчий напис нотаріусом, строк дії не передбачено, тобто він укладений на невизначений час. Виходячи з цього, можна зробити висновок, що сторони мають здійснити свої права та обов`язки у будь який час. Ще одним підтвердженням позиції викладеної вище, є стаття 526 Цивільного кодексу України. У якій зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства. У їхньому випадку боржник порушив норму цієї статті та умови договору, які зобов`язався виконувати. Як вже зазначалося раніше, у разі якщо термін виконання обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Оскільки у договорі за яким було вчинено виконавчий напис чітко зазначено, що договір чинний до моменту його повного виконання, необхідно звернути увагу на ст. 598 Цивільного кодексу України, у якій передбачені підстави припинення зобов`язання. У цій статті зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно договору, а також статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У їхньому ж випадку умови договору не виконано у повному обсязі. Але законодавець чітко передбачив, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, це прописано у статті 629 Цивільного кодексу України. Отже на момент вчинення виконавчого напису Банк мав право на звернення. Тому вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача нікчемними, нотаріус діяв в рамках чинного законодавства, а отже виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, та просить в задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа -приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи вище викладено, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи за наявними матеріалами Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9310, відповідно до якого стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором DNH4KP79210027 від 18.10.2006 року за період 18.10.2006 року по 02.06.2017 року в розмірі 219847,22 грн., з урахуванням: 7540,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 54332,74 грн. заборгованість за відсотками, 147039,74 грн. заборгованість з пені, 500,00 грн. заборгованість по штрафом (фіксована частина), 10445,11 грн. заборгованість по штрафом (відсоток від суми заборгованості), а також витрати за вчинення виконавчого напису 1800,00 грн. (а.с. 12). Відповідно до змісту виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 20 липня 2017 року та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) виконавчої служби протягом трьох років з дня його вчинення. 31 жовтня 2017 року Софіївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №55027072 на підставі виконавчого напису нотаріуса №9310 від 20.07.2017 року (а.с. 14). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Згідно до п.п. 3.1. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012р. нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено в правовій позиції ВСУ у справі за №6-887цс17: «З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Дослідивши надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, суд приходить до висновку, що вони не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед банком на день вчинення напису враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, банком нотаріусу була надана копія заяви позичальника DNH4KP79210027 від 18.10.2006 р., відповідно до якої банком надано строковий кредит у сумі 7540,00 грн. на строк 24 місяці по 17.10.2008 р. включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умов) строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти у розмірі 404,04 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с.№55). Також, банком нотаріусу була надана виписка з рахунку боржника станом на 02.06.2017, копії письмової вимоги про усунення порушень, опису вкладення до цінного листа та поштового чека про направлення позивачу письмової вимоги за адресою, яка була зазначена в заяві DNH4KP79210027 від 18.10.2006 (а.с.№56-60). Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», що затверджене Постановою НБУ №254 від 18.06.2003р. первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. На підтвердження безспірності заборгованості стягувачем приватному нотаріусу був наданий документ найменований, як виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором заяві DNH4KP79210027 від 18.10.2006 р. станом на 02.06.2016р. (а.с. № 56-57). Дослідивши зміст даного розрахункового документу, приходжу до висновку, що він не відповідає, вимогам до первинних документів (виписки по рахунку) оформлених у відповідності до ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постанови КМУ від 29.06.1999 р. №1172, а тому не може вважатися обов`язковим документом - випискою з розрахунку боржника, дослідивши який, нотаріусом вчиняється виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Відповідно до п.10 Узагальнення «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» ВССУ від 07.02.2014р. належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених в п.2 Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. В виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за період з 18.10.2006 р. по 02.06.2017 р., тобто більше, ніж за 10 років, що свідчить про вчинення напису з порушенням строків визначених ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки як вбачається розрахункового документа складеного банком, боржник допустив прострочення виконання грошових зобов`язань за договором ще в 2006 році, а отже, з дня виникнення у банка права вимоги про стягнення заборгованості в безспірному порядку минуло більше трьох років. Підводячи підсумок викладеному, вважаю що при розгляді справи позовні вимоги представника позивача Хобти Сергія Григоровича, який діє в інтересах [PERSON] про визнання виконавчого напису №9310 від 20 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а отже підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Так, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки, представником позивача, як на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано: договір про надання правничої допомоги укладений між [PERSON] та адвокатом Хобта С.Г., акт виконаних робіт до договору від 22.05.2019 про надання правової (правничої) допомоги адвокатом, квитанцію № 03/05 віж 22.05.2019 про оплату позивачем витрат на надання правничої допомоги адвокатом в розмірі 4500 грн., вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп., які складаються з судового збору за подачу позовної заяви - 704 грн. 80 коп., (а.с.1) та заяви про забезпечення позову - 352 грн. 40 коп. (а.с.8). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved