Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Кредитна спілка "КС Володар" звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Траєкторія" - про стягнення боргу. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачі порушують свої зобов'язання за кредитним договором № ДЗ-ДЗ37.3 від 14. 02. 2012 року та договорами поруки укладеними з [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Траєкторія», в зв'язку з чим станом на 01. 12. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 90 307,77 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у відсутність представника позивача в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Відповідач ТОВ "Траєкторія" в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання представника відповідача суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань не подавали. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 14. 02. 2014 року між КС «КС Володар» та членом кредитної спілки [PERSON] було укладено кредитний договір № ДЗ-Д337.3, відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у сумі 10 000 грн., з розрахунку нарахувань 60% річних (за кредит з номінальним режимом сплати) та 300% річних (за кредит з підвищеним ризиком) за користування кредитом на строк, який не перевищує 24 місяці. Вбачається, що в забезпечення вищезазначеного кредитного договору 14. 02. 2012 року було укладено договори покури за якими [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Траєкторія» виступили поручителями та зобов'язались перед позивачем відповідати по зобов'язаннях позичальника. Встановлено, що [PERSON] порушила свої зобов'язання за кредитним договором, оскільки робила виплати по кредитному договору не регулярно та не в повному обсязі, з порушенням строків оплати, в зв'язку з чим станом на 01. 12. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 90 307,77 грн., яка складається із: суми несплаченого кредиту - 9767,24 грн., суми пені - 11 505,55 грн., суми несплачених відсотків - 57 362, 78 грн., 15% ТОВ. «ВВС» - 11 672,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що боржник та поручителі не виконали свої зобов'язання перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим вважає за можливе позов задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 903,09 грн.

Outcome: approved