Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа: прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 серпня 2006 року виконуючим обов'язки Криворізького транспортного прокурора Михайленко В.А. за фактом умисного убивства гр. [PERSON] при перевищенні меж необхідної оборони порушено кримінальну справу за ознаками ч.І ст.118 КК України. листопада 2006 р. злочин за ознаками якого порушено справу, було перекваліфіковано на ч. І ст.119 КК України (вбивство через необережність). · листопада 2006 р. слідчим Криворізької транспортної прокуратури позивачу [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. І ст.119 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 19 грудня 2006 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок і справа була передана в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу для судового розгляду. 11 листопада 2008 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу ухвалив вирок, яким визнав [PERSON] винним за ч. І ст. 119 КК України та призначив покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання [PERSON] був звільнений з іспитовим строком один рік та зобов'язаний у відповідності з п.п. 2,3 ч. І ст.76 КК України не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи. Запобіжний захід - підписку про невиїзд залишено до набрання вироком чинності. З позивача стягнуто на користь [PERSON] (сестри загиблого) 5 015 грн. матеріальної шкоди. 27 січня 2009 р. ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок суду Дзержинського району м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 р. залишено без змін і він набрав законної сили. На виконання вироку суду [PERSON] став на облік у Синельниківській кримінальній виконавчій інспекції та виконував покладені на нього вироком обов'язки на період іспитового строку. 18 листопада 2009 р. постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за поданням адміністрації Синельниківської кримінальної виконавчої інспекції у зв'язку із закінченням іспитового строку і виконанням покладених на нього обов'язків, від призначеного покарання позивач був звільнений. 03 грудня 2009 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України за касаційною скаргою захисника позивача ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 р. скасована, а справа направлена на новий апеляційний розгляд. 17 лютого 2010 р. колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 року скасовано, справу направлено на додаткове розслідування Криворізькому транспортному прокурору. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд позивачу залишено без змін. Досудове розслідування проводилося Криворізькою транспортною прокуратурою. 14 січня 2011 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок, з обвинуваченням позивача за ч.І ст. 119 КК України і справу направлено для розгляду в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу. , міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд не змінювалася. 01 квітня 2011 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу кримінальна справа щодо позивача була закрита провадженням на підставі ст.5 КК України та ст. 6.п.2 КПК України у зв'язку з декриміналізацією. На цю постанову суду Криворізьким транспортним прокурором 08.04.2011 р. подано апеляцію. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2011 р. про закриття справи скасована, справа повернута в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу для розгляду в новому складі. 13 грудня 2011 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. І ст.119 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. б ст.7 КПК України, ст. 49 КК України позивача звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності. 20 липня 2012 р. колегія суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 р. скасувала, справу направила Криворізькому транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування. 23 листопада 2012 р. кримінальна справа щодо позивача переведена у кримінальне провадження № 12012042050000006 внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 119 КК України. 27 червня 2014 р. старший слідчий СВ Лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний УМВС України на Придніпровській залізниці Коновалова І.Ю. своєю постановою закрила кримінальне провадження № 12012042050000006 на підставі п.2 ч. І ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON]складу злочину. Листом від 27.06.2014р. № 08/2-6070-10 прокуратура Дніпропетровської області повідомила позивача [PERSON] про закриття справи. Таким чином, з моменту незаконного пред'явлення позивачу обвинувачення та обрання запобіжного заходу - з 08 листопада 2006 року по день закриття кримінального провадження - 27.06.2014 року, тобто 7 років 6 місяців і 21 день позивач [PERSON] почергово був обвинуваченим, засудженим, відбував покарання за вироком суду, потім знов був обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення. Весь цей час [PERSON] знаходився на підписці про невиїзд, яка не скасована і на момент звернення з позовом до суду. За цей час на виклики слідчого прокуратури та суду, позивач понад 30 разів за різних погодних умов вимушений був їздити за 200 км. з селища Шахтного Синельниківського району у місто Кривий Ріг в транспортну прокуратуру, Дзержинський районний суд, Криворізьке відділення апеляційного суду Дніпропетровської області. Щоб потрапити вчасно в суд чи прокуратуру виїздити приходилося здебільшого ще вночі. Під час відбування іспитового строку вимушений був їздити в м. Синельниково у Кримінальну виконавчу інспекцію. Із селища Шахтного до м. Дніпропетровська добирався по різному, а з Дніпропетровська до м. Кривого Рогу маршрутними автобусами разом із своїм захисником, а коли це не вдавалося та коли в суд необхідно було доставляти свідків із м. Дніпропетровська - їздили власним автомобілем захисника. Пальне для автомобіля в такому разі оплачував позивач розраховуючись на АЗС за заправку із урахуванням відстані та витрат палива. Виклики позивача в прокуратуру та суд підтверджуються повістками, які частково збереглися. Витрати на проїзд автобусами підтверджуються квитками на загальну вартість 643 грн. Витрати на придбання пального для поїздок та перевезення свідків автотранспортом підтверджуються фіскальними чеками автозаправочних станцій, розташованих по дорозі від м. Дніпропетровська до м. Кривого Рогу. Загальна сума на придбання пального для поїздок становить 1 877 грн. Дати на квитках та фіскальних чеках відповідають датам викликів і відвідувань прокуратури та судових засідань. Загальна сума матеріальних витрат, які поніс позивач внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства, прокуратури, суду, становить 2 520 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він відчував душевні страждання, які він зазнав внаслідок незаконних рішень і дій органів досудового слідства, прокуратури, суду, оскільки ці обставини принижували його честь і гідність,. Незаконні рішення і дії органів досудового слідства, прокуратури, суду та несправедливість з боку правоохоронних органів до цього часу не дають покою та позбавили спокою і нормального сну. Кримінальна справа проти нападників на позивача та на вантаж поїзду була порушена лише після скарг ДП "Придніпровська залізниця". Проте, ніхто із нападників до цього часу так і не встановлений. За фактом відкритого, із застосуванням насильства заволодіння нападниками його особистими речами кримінальна справа навіть не була порушена. В той же час, за сумлінне виконання службових обов'язків, захист свого життя і здоров'я, захист ввіреної позивачу під охорону державної власності, він вимушений був роками принижено виправдовуватись перед слідчими, прокурорами і судами. Позивач в позові зазначив, що всі вищезазначені незаконні рішення, дії (бездіяльність) органів досудового слідства, прокуратури, суду не були наслідком слідчої чи судової помилки. На протязі всіх цих років слідчої і судової тяганини не було отримано жодного додаткового доказу, якого б не було на момент пред'явлення йому обвинувачення. Всі обставини події були встановлені ще з самого початку. Понад сім років слідчі, прокурори, судді давали правову оцінку його діям. З початку досудового слідства захисник позивача подавав клопотання слідчому, скарги прокурорам потім оскаржував незаконні судові рішення, вимагав виправдати його, або закрити справу за відсутністю складу злочину. На всі скарги в органи прокуратури надходила незмінна відповідь - досудове слідство проводиться правильно, порушень кримінально-процесуального закону не виявлено. До притягнення позивача до кримінальної відповідальності кожного року він їздив з дружиною на її батьківщину в Росію у відпустку. Після обрання запобіжного заходу вже понад сім років не виїжджає з України. Всі відпустки проводе вдома. Порушені зв'язки з родичами. Оскільки позивач працює, а всі виклики в органи досудового слідства і до суду здійснювалися в робочі дні, він вимушений був міняти робочі графіки, мінятися робочими змінами з іншими працівниками, брати на окремі дні неоплачувані відпустки з відпрацюванням їх у вихідні дні. Доводилося доводити керівництву і колегам на роботі, що він не винен і його правоохоронні органи та суди переслідують незаконно. Керівництво та колеги посилалися на винесені вироки суду із-за чого він фактично перестав спілкуватися з колегами по роботі, зіпсувалися стосунки з керівництвом. Був позбавлений права несення служби зі зброєю. Просив суд враховувати глибину своїх душевних страждань та прийняти до уваги всі психотравмуючі фактори, тривалість порушення його нормальних життєвих зв'язків, що супроводжували неправомірне переслідування . В уточненій позовній заяви позивач вказав, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди оцінює в мінімальному передбаченому розмірі -111 568 грн. 80 коп., розрахунок виконано за період з 8 листопада 2006 р. (дня пред'явлення обвинувачення та обрання запобіжного заходу) по 27 червня 2014 р. (день закриття кримінального провадження) /тобто 91 місяць і 18 днів із розрахунку мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи в суді 1218 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ст.56 Конституції України, ст..ст.1166,1167, 1176 Цивільного кодексу України та Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури і суду" Просить стягнути з державного бюджету в особі Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] 2 520 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 111 568 грн. 80 коп. на відшкодування моральної шкоди. На підставі ухвали суду до участі у справі у якості співвідповідача була залучена Державної казначейської служби України. Представник відповідачів - Державної казначейської служби України та Головного управління Державного казначейської служби України у Синельниківському районі Дніпропетровської області, в письмових запереченнях просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на наступні обставини. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури і суду" встановлюється вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а також визначено органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки вказаних органів. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач не зазнав жодних вимушених змін ні за станом здоров'я, ні у виробничій сфері, ні у приватній. Тобто, не постраждала ні сім'я позивача, ні його відносини з оточуючими, ні робота , ні здоров'я. Отже час на відновлення попереднього стану і нормальної життєдіяльності позивачу не потрібен, оскільки вимушених змін в його житті не відбулося. Так, враховуючи стан здоров'я, незначний характер і обсяг страждань позивача, відсутність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, відсутність необхідності у часі та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та зважаючи на те, що висновки суду не можуть ґрунтуватися виключно на суб'єктивній думці позивача, яка не знайшла свого підтвердження, вважають що в порушення ст. 60 ЦПК України позивачем не надано до суду доказів спричинення йому моральної шкоди саме у заявленому розмірі, тому відсутні правові підстави для відшкодування державою, завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Крім того, представник відповідачів заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки вважає, що позивачем не дотримана процедура досудового врегулювання цього питання , яка передбачена Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", оскільки позивач до подачі позовної заяви в суд не звертався с заявою до слідчого органу про розрахунок суми відшкодування. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Савченко В.П. підтримали позовні вимог в повному обсязі на підставах, які зазначені в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог на підставах, які зазначені в запереченнях проти позову. Представник прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, а вимоги в частині стягнення моральної шкоди просила вирішити на розсуд суду. Суд, заслухав пояснення позивача, представника позивача , представника відповідачів та представника прокуратури Дніпропетровської області; дослідив матеріали, надані до позовної заяви та матеріали кримінального провадження № 12012042050000006; вивчив надані по справі докази та надав їм оцінку у їх сукупності. З урахуванням встановлених судом обставин справи, наданих сторонами доказів та правового обґрунтування позовних вимог суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 8 листопада 2006 р. слідчим Криворізької транспортної прокуратури Жилка В.П. позивачу [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с.8). - 19 грудня 2006 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок відносно [PERSON] і справа передана в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу для розгляду по суті (а.с.10-16). - 11 листопада 2008 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу ухвалив вирок, яким визнав [PERSON] винним за ч. 1 ст. 119 КК України та призначив покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання засуджений був звільнений з іспитовим строком один рік с застосуванням п.п. 2,3 ч. 1 ст.76 КК України, та стягнуто на користь [PERSON] (сестри загиблого) 5 015 грн. матеріальної шкоди. Запобіжний захід - підписку про невиїзд [PERSON] залишено без змін до набрання вироком чинності(а.с.17-19). - 27 січня 2009 р. ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 р. залишено без змін і він набрав законної сили (а.с.20-25). - 18 листопада 2009 р. постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за поданням Синельниківської кримінальної виконавчої інспекції у зв'язку із закінченням іспитового строку і виконанням покладених на нього обов'язків, від призначеного покарання [PERSON] був звільнений (а.с.26). - 03 грудня 2009 року ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України касаційну скаргу захисника позивача задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 р. щодо [PERSON] скасовано, а справу направлена на новий апеляційний розгляд (а.с.27). - 17 лютого 2010 р. колегією суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2008 року відносно [PERSON] скасовано, справу направлено на додаткове розслідування Криворізькому транспортному прокурору. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд [PERSON] залишено без змін (а.с.28-29). - 14 січня 2011 р. Криворізьким транспортним прокурором по справі затверджено обвинувальний висновок, з обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 119 КК України і справу направлено для розгляду в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу. Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд не змінювалася (а.с.30-49). - 01 квітня 2011 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу кримінальна справа щодо [PERSON] була закрита провадженням на підставі ст. 5 КК України та ст. 6.п.2 КПК України у зв'язку з декриміналізацією (а.с.50). На постанову суду від 01.04.2011 року Криворізьким транспортним прокурором 08.04.2011 р. була подана апеляція (а.с.51-52). Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2011 р. про закриття справи скасована, справа повернута в Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу для розгляду в новому складі. - 13 грудня 2011 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. б ст.7 КПК України, ст. 49 КК України позивача звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності(а.с.53-57). - 20 липня 2012 р. колегія суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 р. скасувала, справу направила Криворізькому транспортному прокурору для проведення додаткового розслідування(а.с.58-60). - 23 листопада 2012 р. кримінальна справа щодо [PERSON] переведена у кримінальне провадження № 12012042050000006 внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України (а.с.66). - 27 червня 2014 р. старший слідчий СВ Лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний УМВС України на Придніпровській залізниці Коновалова І.Ю. своєю постановою закрила кримінальне провадження № 12012042050000006 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину (а.с.68). Листом від 27.06.2014 року № 08/2-6070-10 прокуратура Дніпропетровської області повідомила [PERSON] про закриття справи (а.с.69). Наведені факти не оспорюються сторонами. Таким чином, судом встановлено, що з моменту незаконного пред'явлення [PERSON] обвинувачення та обрання запобіжного заходу - з 08 листопада 2006 року по день закриття кримінального провадження - 27.06.2014 року, минуло 7 років 6 місяців і 21 день . В цей час [PERSON] перебував під слідством і судом у статусі обвинуваченого, підсудного, засудженого, відбував іспитовий строк, потім знов був обвинуваченим і підсудним. Весь цей час [PERSON] знаходився на запобіжному заході, який обмежував його пересування - підписці про невиїзд. Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії. При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 58 Конституції України). Вирішуючи спір за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства , прокуратури і суду , суд враховує положення пункту 1 статті 6 Конвенції Про захист основних прав і свобод людини «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи ... судом, …, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…» Та положення статті 13 Конвенції : «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». В пункті 117 рішення Європейського суду від 06.12.2007 року у справі « Кучерук проти України зазначено: « Суд повторює, що згідно з пунктом 1 статті 35 національний засіб юридичного захисту має бути не лише доступним, а й ефективним засобом виправлення стверджуваного порушення конвенційних прав людини. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі звинуваченого у вчиненні злочину. В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач [PERSON] був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності і на підставі постанови старшого слідчого СВ Лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний УМВС України на Придніпровській залізниці Коновалової І.Ю. від 27 червня 2014 р. про закриття кримінального провадження № 12012042050000006 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та п.п. 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України, від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, - в разі закриття кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутністю у діяннях складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди. На підставі ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в дохід держави, вилучене органами досудового слідства. 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Однак, як випливає із позовної заяви - позивачем були заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає в компенсації витрати на проїзд позивача [PERSON] для участі в слідчих діях та судових засіданнях. Крім того, суд приймає до уваги , що згідно п.4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір відшкодування шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина, визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Таким чином, суд приходить до висновку, що відшкодування витрат на проїзд для участі в слідчих діях і судових засіданнях спеціальною нормою права , Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", - не передбачено. Закон містить вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються в порядку застосування цього закону. Оскільки кримінальна справа відносно [PERSON] була закрита постановою ст. слідчого СВ ЛВ на ст. Кривий Ріг-Головний УМВС України на Придніпровській залізниці на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України, а тому саме слідчий СВ ЛВ на ст. Кривий Ріг-Головний УМВС України на Придніпровській залізниці зобов'язана була роз'яснити позивачу порядок поновлення його порушених прав і відшкодування шкоди, а потім за його ж зверненням повинна була витребувати всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і винести відповідну постанову, яку у разі незгоди позивач мав право оскаржити. С заявою про відшкодування матеріальної шкоди була подана позивачем до прокуратури Дніпропетровської області вже після звернення до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, в грудні 2014 року . На момент судового розгляду прокуратура Довгінцевського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області повідомила позивача [PERSON] про те, що його заява щодо скасування арешту рухомого і нерухомого майна та підписки про невиїзд буде розглянута після повернення матеріалів кримінального провадження із Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 року №38-36 вих.15. За таких обставин, з урахуванням норми ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачу, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, слід відмовити у зв'язку з відсутністю правових підстав. Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки згідно з п.2) ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд приймає до уваги те, що кримінальне провадження № 12012042050000006 було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Таким чином, встановлено, що [PERSON] незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, перебував під судом і слідством і відбував покарання за відсутності в його діях складу злочину. Згідно ч.ч. 5,6 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. В ході судового розгляду встановлено, що з моменту незаконного пред'явлення позивачу [PERSON] обвинувачення та обрання запобіжного заходу - з 08 листопада 2006 року по день закриття кримінального провадження - 27.06.2014 року, перебування позивача під слідством і судом, становить 7 років 6 місяців і 21 день, тому його моральні страждання у зв'язку з характером пред'явленого обвинувачення, тривалістю перебування позивача під слідством та під підпискою про невиїзд, становище в суспільстві, безперечно, призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану з позовом про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, звернувся до суду 12.09.2014 року. Відповідно до частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення Європейського Суду у справі « Харченко проти України» пункт, 92 встановлено: «Суд повторює, що, оцінюючи розумність тривалості відповідного провадження, необхідно враховувати конкретні обставини справи та критерії, які Суд визначив у своїй практиці, зокрема складність справи і поведінку заявника та відповідних державних органів, а також значущість провадження для заявника (див., наприклад, рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), [GC], № 30210/96, п. 124, ECHR 2000-XI). Порушення законних прав позивача на вільне пересування, звичайне життя за відсутності вини, зміна режиму його життя, на думку суду, мають між собою причинний зв'язок. Судом встановлено, що на момент розгляду судом позову [PERSON] слідчими органами не скасований запобіжний захід , який обирався обвинуваченому 08.11.2006 року та не скасований арешт з особистого майна позивача. Зазначені обставини підтверджуються листом прокуратури Дніпропетровської області прокуратура Довгінцевського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2015 року №38-36 вих.15. Таким чином, слід визнати, що протягом часу проведення досудового слідства, розгляду справи судами різних інстанцій і до моменту розгляду цивільної справи Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області позивач [PERSON] зазнав певних обмежень своїх цивільних прав, які передбачені Конституцією України - щодо свободи пересування, свободи обрання місця проживання та розпорядження належним позивачу рухомим та нерухомим майном. Внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] відбулися негативні зміни в житті позивача, були порушені звичні соціальні зв'язки, стосунки в колективі та інші негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, суд враховує тривалість часу перебування позивача під слідством і судом, з 08.11.2006 р. по 27.06.2014 року, тобто понад сім років і шість місяців ( 91 місяць). Згідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку , що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що позивач переніс страждання внаслідок фізичного чи психічного впливу, і суд вважає, що зазначені обставини призвели до позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, обмеження цивільних прав, інших негативних наслідків морального характеру. Суд враховує, що згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже розмір моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом Суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що складає: за період з 08 листопада 2006 року (дня пред'явлення обвинувачення та обрання запобіжного заходу) по 27 червня 2014 року (день закриття кримінального провадження) - 91 місяць і 18 днів Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" мінімальна заробітна плата установлена в розмірі - 1218 грн., (1218грн. х 91 міс.) +(1218 грн. : 30дн., х 18 дн.) =111 568 грн. 80 копійок. Таким чином, сума моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована становить суму 111 568,80 грн. Тож, вимоги в цій частині позову про стягнення моральної шкоди -підлягають задоволенню в повному обсязі . Стосовно вимог до Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, суд вважає, що вони є необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, у відповідності до Згідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільняються від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial