Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовною заявою до ПАТ "НАСК "Оранта" про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Березань Київської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». 28 лютого 2020 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] . Загальна сума виплати за шкоду, заподіяну смертю [PERSON] складає 80 951, 00 грн. (з них 50 076, 00 грн. - моральна шкода, 30 875, 00 грн. - витрати на поховання). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Листом від 03 вересня 2020 року відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вчинення вказаної дорожньо- транспортної пригоди, посилаючись на п. 36.2 ст. 36 Закону, однак жодного письмово повідомлення на адресу позивача відповідачем не надіслано. З таким рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Таким чином рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, однак, потерпіла не отримала належного страхового відшкодування. Відтак, є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також в порядку ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат. Отже, позивачка [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь страхове відшкодування у розмірі 50 076,00 грн. моральної шкоди, 30 875, 00 грн. - витрат на поховання, всього: 80 951, 00 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5272, 87 грн., три відсотки річних у розмірі 1290,78 грн., інфляційні втрати у розмірі 724,97 грн., всього: 7288,62 грн.; стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Розгляд справи просила провести за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 17.02.2021 року до канцелярії суду надійшла заява представника позивачки адвоката Ільків М.М. про зменшення позовних вимог (зареєстровано канцелярією суду за вх. № 393 від 17.02.2021 року), у якій він в порядку ст. 49 ЦПК України, з урахуванням добровільної сплати відповідачем суми страхового відшкодування, збільшенням кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування, виклав позовні вимоги наступним чином: стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 3239,05 грн., три відсотки річних у розмірі 795,77 грн., інфляційні втрати у розмірі 1310,65 грн., всього: 5245,47 грн.; стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивачки адвокат Ільків М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в обсязі, що відповідає заяві про зменшення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, навів детальний опис наданих послуг для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, які заявлені (з урахуванням наданого детального опису) до стягнення у сумі 4000,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 25.01.2021 року представником відповідача було надано суду заяву, у якій він просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача, за наявними матеріалами справи (а.с. 41). Заяв від відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не надходило. Разом з тим, 25.01.2021 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на те, що між позивачкою та відповідачем виникли деліктні правовідносини. 05.03.2020 року представник позивачки звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, передбачене п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, (далі - Закон). 03.09.2020 року було надано відповідь за вих. № 09-02-16/8313 на запит представника потерпілої щодо виплати страхового відшкодування, згідно якої повідомлено, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. 18.12.2020 року представником позивачки було надано заяву про долучення документів, до якої було додано копію постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2020 року. Оскільки перебіг строку був поновлений 18 грудня 2020 року, у страховика настав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування в 90-денний термін з дня поновлення строку. 13.01.2021 року згідно страхового акту № ОЦВЗ-Ч-20-32-21795/1 було нараховано та здійснено виплату страхових відшкодувань: моральної шкоди в розмірі 25 038,00 грн., витрат на поховання та пам`ятник в розмірі 16875,00 грн. В частині стягнення моральної шкоди в розмірі 12 кратних розмірів мінімальних заробітних плат (4173Х12=50076,00 грн. на дату ДТП), «НАСК «Оранта» здійснила іншу половину виплати заявнику [PERSON] . Із заявлених по чеку витрат на поховання в розмірі 30 875,00 грн. не включено до витрат «кафе», оскільки це не витрати на поховання. Таким чином, виплата склала: 30875-14400=16474,00 грн. Враховуючи те, що виплата страхового відшкодування була здійснена в межах строків, встановлених п. 36.2 ст. 36 Закону, стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних не має під собою правових підстав. Крім того, представником відповідача було надіслано на адресу суду і відзив на заяву про зменшення позовних вимог, датований 23.03.2021 року (зареєстровано канцелярією суду за вх. № 845 від 30.03.2021 року), у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на безпідставність вимог позивачки про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних. Суд, заслухавши представника позивачки, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, встановив наступне. 27.12.2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Березань Київської області здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28 грудня 2019 року, актовий запис № 240 від 28.12.2019 року (а.с. 14). Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] станом на 27.12.2019 року (на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди) була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 16). Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (виданого повторно 26 липня 2017 року), 23 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області було зроблено відповідний актовий запис за № 06. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини: [PERSON] (а.с. 7). 28 лютого 2020 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах [PERSON] . Загальна заявлена до виплати сума за шкоду, заподіяну смертю [PERSON] склала 80 951, 00 грн. (з них 50 076, 00 грн. - моральна шкода, 30 875, 00 грн. - витрати на поховання) (а.с. 6). 10.08.2020 року на адресу страховика - ПАТ «НАСК «Оранта» представником [PERSON] було надіслано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування у сумі 80 951,00 грн. (а.с. 18-19). 03.09.2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» надіслало представнику позивачки лист за вих. № 09-02-16/8313, у якому надало відповідь щодо виплати страхового відшкодування за смерть [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 211540, д.р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.03.2019 року № АО 5253954. Вивчивши матеріали справи, страховиком було встановлено, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2019 року, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019110000001026. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням в такій справі законної сили. Отже, до надання рішення, що набрало законної сили у справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2019 року, у страховика відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування (а.с. 26). Як вбачається із страхового акту № ОЦВЗ-Ч-20-32-21795/1 від 13.01.2021 року та доданого до нього розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» нараховано [PERSON] : 25 038,00 грн. моральної шкоди, 16 875,00 грн. - витрат на поховання та пам`ятник. Всього: 41 913,00 грн. (а.с. 47-48). Факт сплати відповідної суми страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» на користь [PERSON] підтверджується платіжним дорученням № 1465 від 13.01.2021 року та не заперечується позивачкою (а.с. 52). Відповідно до ст. 6 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, в силу приписів ч. 1 ,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (ч.1 ст. 1200 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 991 ЦК України передбачено випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати. Статтею 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. [PERSON] в порядку і в строки, встановлені ст. 35 Закону з метою отримання страхового відшкодування у порядку ст. 27 Закону подала відповідачу заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі № 6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи № 6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, припинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» у зв`язку із відсутністю вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованим та таким, що порушило право позивачки на отримання страхового відшкодування. Тобто, страхове відшкодування було здійснено з простроченням встановлених законом строків. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, сума заборгованості, на яку нараховуються пеня - 41913,00 грн. Період, за який нараховуються пеня: з 29.05.2020 року по 14.01.2021 року. Суд погоджується з розрахунком, доданим представником позивачки до заяви про зменшення позовних вимог, та визначає суму пені до стягнення з відповідача у сумі 3239,05 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування, позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та збитків від інфляції за прострочення виконання такого грошового зобов`язання є обґрунтованими. Відтак, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню три відсотки річних у розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) гривень 77 копійок, інфляційні втрати у розмірі 1310 (одна тисяча триста десять) гривень 65 копійок. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Представник позивачки надав належні, допустимі та достатні докази на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000, 00 грн., які пов`язані із даною справою, а саме надав суду детальний опис наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги № 31/07/20 від 31 липня 2020 року та квитанцію про прибуткового касового ордера від 08 квітня 2021 року на суму 4000,00 грн. Відтак, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 4000,00 грн. на відшкодування понесених нею витрат у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу. Крім того, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved