Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки про стягнення заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017,2017/2018 навчальні роки, в якому просила стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на користь [PERSON] суми матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні позивачу щорічних відпусток за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, у розмірі 13 703, 22 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів фізичних осіб. Згідно ухвали суду від 25 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження . відповідачем Полтавським кооперативним коледжом подано відзив на позов, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] .. В свою чергу позивачем [PERSON] 08.04.2019 року, подано відповідь на відзив. 22 травня 2019 року у відповідності до ухвали суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 22 жовтня 2019 року за клопотанням позивача [PERSON] витребувано докази у справі з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача - Первинну профспілкову організацію працівників споживчої кооперації «Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки» та витребувано докази з Первинної профспілкової організації працівників споживчої кооперації «Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки - адвокат Москаленка І.О., позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення є додатковим благом, яке може надаватись працівнику у відповідності до фінансового стану роботодавця, тому на думку сторони відповідача позовні вимоги є безпідставними. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Первинної профспілкової організації працівників споживчої кооперації «Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки» в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] з 01.09.2007 року по 31.08.2018 року перебувала у трудових відносинах з Полтавським кооперативним технікумом ( після перейменування Полтавським кооперативним коледжом Полтавської облспоживспілки), у відповідності до довідки № 442 від 21.09.2018 року та копією трудової книжки ( т.1 а.с.13, 15-17). 29 серпня 2013 року між [PERSON] та Полтавським кооперативним технікумом було укладено строковий трудовий контракт на термін з 01 вересня 2013 року по 29 серпня 2014 року, на посаду викладача юридичних дисциплін Полтавського кооперативного коледжу ( т.2 а.с.4-7). Дія укладеного між сторонами строкового трудового контракту у подальшому неодноразово продовжувалась, що підтверджується копіями контрактів від 29.08.2014 року, 31 серпня 2015 року, 31 серпня 2016 року, 31 серпня 2017 року ( т. 2 а.с. 8-19). Позивач [PERSON] працювала у Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспроживспілки на посаді педагогічного працівника - викладача юридичних дисциплін до 31.08.2018 року та була звільнена з займаної помади, за власним бажанням у зв`язку з порушенням працедавцем законодавства про працю, ч.1 ст. 39 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, ст. 44 КЗпП України, у відповідності до наказу № 76-К від 30.08.2018 року ( т. 1 а.с.14) У відповідності до постанови КМУ від 14.06.2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково - педагогічних працівників» посада «викладач» віднесена до категорії посад педагогічних працівників. Судом встановлено та не заперечувалось стороною відповідача, що посада на якій працювала [PERSON] у Полтавському кооперативному коледжі Полтавської облспоживспілки, віднесена до категорії посад педагогічних працівників. Позивач у період з 2013 - 2019 роки перебувала у щорічних основних відпустках. Так, згідно витягу наказу № 108 від 16.12.2013 року «Про надання щорічної основної відпустки», [PERSON] , викладачу надано частину щорічної відпустки тривалістю 8 календарних днів з 02.01.2014 року по 10.01.2014 року в рахунок щорічної відпустки за 2013-2014 навчальний рік ( т. 1 а.с. 40); Згідно витягу наказу № 61 від 16.06.2014 року, «Ппро надання щорічної відпустки», надано [PERSON] , викладачу технікуму щорічну відпустку за 2013-2014 навчальний роки тривалістю 48 календарних днів з 01.07. по 17.08.2014 року ( т. 1 а.с.41); У відповідності до витягу з наказу № 142 від 26.12.2014 року, «Про надання щорічної відпустки», надано [PERSON] , викладачу юридичних дисциплін, частину щорічної основної відпустки тривалістю 39 календарних днів з 24.12.2014 року по 02.02.2015 року в рахунок невикористаної частини щорічної відпустки за 2013-2014 навчальні роки ( т. 1 а.с.42); Згідно наказу № 61 від 15.06.2015 року, «Про надання щорічної відпустки викладачам», надано щорічну відпустку викладачам технікуму за 2014-2015 навчальний рік, тривалістю [PERSON] - 44 календарних днів з 01.07. по 13.08.2015 року ( т.1 а.с.43); У відповідності до наказу № 141 від 16.12.2015 року, «Про надання щорічної відпустки», надано [PERSON] , викладачу, частину щорічної відпустки тривалістю 16 календарних днів з 14.01.2016 року по 29.01.2016 року в рахунок щорічної відпустки за 2015-2016 навчальний рік та невикористану частину щорічну відпустки тривалістю 22 календарних дня з 01.02.2016 року по 22.02.2016 року за 2014-2015 навчальний рік ( т. 1 а.с.44); У відповідності до витягу з наказу № 37 від 09.06.2016 року, «Про надання щорічної відпустки викладачам технікуму за 2015-2016 навчальний рік» тривалістю: [PERSON] - 40 календарних дні з 01.07. по 09.08.2016 року ( т.1 а.с.45); У відповідності до витягу з наказу № 105 від 22.12.2016 року, «Про надання частини щорічної відпустки», надано [PERSON] , викладачу, частину щорічної відпустки тривалістю 16 календарних днів з 16.01.2017 року по 31.01.2017року в рахунок щорічної відпустки за 2016-2017 навчальний рік ( т. 1 а.с. 46); Згідно витягу з наказу № 41 від 19.06.2017 року, «Про надання щорічної відпустки викладачам», надано невикористану щорічну основну відпустку педагогічним працівникам коледжу за 2016-2017 навчальний рік тривалістю: [PERSON] - 40 календарних днів з 03.07. по 11.08.2017 р. ( т. 1 а.с.47); Згідно витягу з наказу № 98 від 28.12.2017 року, «Про надання частини щорічної основної відпустки», [PERSON] , викладачу, частину щорічної основної відпустки тривалістю 17 календарних днів з 15.01.2018 року по 31.01.2018 року в рахунок щорічної відпустки за 2017-2018 навчальний рік; Згідно витягу з наказу № 66 від 12.06.2018 року , «Про надання щорічної відпустки педагогічним працівникам», надано невикористану частину щорічної відпустки педагогічним працівникам коледжу за 2017-2018 навчальний рік тривалістю [PERSON] - 39 календарних днів з 02.07. по 09.08.2018 р.(т.1 а.с.49). Статтею 57 Закону України «Про освіту», в редакції закону № 1060-ХІІ від 23.05.1991 року визначено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Так, даною нормою статті визначено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Дана норма є нормою прямої дії, та тлумаченню не підлягає. Так, пунктом 2.15 Колективного договору на 2013-2015роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки, реєстровий номер 130 від 29.04.2013 року, передбачено обов`язок адміністрації у сфері гарантій оплати праці зхдійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно ст. 57 Закону України "Про освіту". Крім того, в п. 2.16 Колективного договору на 2015-2017 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму, реєстровий номер 72 від 07.05.2015 року, передбачено обов`язок адміністрації здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно ст. 57 Закону України "Про освіту". При наявності коштів. Судом встановлено, що при наданні щорічної відпустки за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки позивачу - викладачу з юридичних дисциплін Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки [PERSON] не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, яка повинна була бути виплачена в обов`язковому порядку при наданні щорічних відпусток, що підтверджується розрахунковими листами [PERSON] за період з 2013 року по серпень 2018 року. Вказані обставини не заперечувались стороною відповідача у справі. Згідно листа Управління Держпраці у Полтавській області від 30.08.2018 року за вих. № 16-П848/01/14-04/199, адресованого [PERSON] , Управлінням розглянуті її заяви щодо порушення стосовно неї вимог законодавства про працю адміністрацією Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки, вказано, що з приводу неоплати годин додаткового педагогічного навантаження за 2017-2018 навчальний рік, де в заяві [PERSON] вказувалось про не доплату роботодавцем 10% заробітної плати за 2017-2018 роки, в листі зазначено, що в ході інспекційного відвідування адміністрацією закладу було надано копію наказу від 20.09.2017 року № 143-а «Про педагогічне навантаження», яким встановлено додаткове педагогічне навантаження викладачам коледжу на 2017-2018 навчальний рік (пункт 1), та визначено, що «оплату за прочитані години здійснити по закінченню начального року при наявності коштів». В липні 2018 року [PERSON] було надано невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 39 календарних днів з 02.07.2018 по 09.08.2018 року ( наказ від 12.06.2018 року № 66). У листі зазначено, що у відповідності до розрахункового листа на ім`я [PERSON] за липень 2018 року, нараховано: за 76 годин (зазначені вище 10%) «додатково погодинно» ( по коду 4) - 4301,60 грн. та заробітну плату за час відпустки - 6856,20 грн., сума до видачі - 9712,98 грн. Виплату зазначеної суми [PERSON] проведено 26.07.2018 року, 14.08.2018 року, 15.08.2018 року, про що свідчать «Списки перерахувань в банк». Як свідчать матеріали інспекційного відвідування, стосовно [PERSON] порушено вимоги законодавства про працю, а саме: абзац 9 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про освіту" в частині виплати педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки; ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", ч. 1 ст. 115 КЗпП України щодо строків та періодичності виплати заробітної плати; ст. 21 Закону України "Про відпустки", ч. 4 ст. 115 КЗпП України в частині виплати працівникові заробітної плати за весь час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до її початку; наказу МОН від 26.09.2005 року № 557 "Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ" в частині підвищення посадових окладів та встановлення тарифних розрядів; п.36 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівникам освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 №102, щодо проведення оплати за класне керівництво в розмірі 20% ставки заробітної плати (посадового окладу); постанови КМУ від 23.03.2011 року № 373 "Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів не залежно від їх підпорядкування" в частині виплати надбавки педагогічним працівникам за престижність педагогічної праці; ст. 33 Закону України "Про оплату праці", ч. 6 ст. 95 КЗпП України щодо індексації грошових коштів доходів населення в установленому законодавством порядку; ст. 39 КЗпП України в частині дострокового розірвання строкового трудового договору на вимогу працівника в разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору; ч. 2 ст. 43 Конституції України щодо заборони використання примусової праці. За результатами інспекційного відвідування вжито заходів в межах наданих повноважень т.1 а.с.18). Як вбачається з припису про усунення виявлених порушень № ПЛ1734/169/АВ/П від 06.09.2018 року, інспектором праці Управління Держпраці у Полтавській області відповідно до статті 259 КЗпП України,ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 19 "Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року, проведено інспекційне відвідування Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування від 29.08.2018року №ПЛ1734/169/АВ. У зв`язку з цим відповідно до пункту 27 "Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року, зобов`язано в.о. директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки Делію О.В. усунути порушення. Відповідно до змісту п.п.1,2 Акт, усуненню підлягають порушення абз. 9 ч.1 ст.57 Закону України "Про освіту, ст. 9 КЗпП України,а саме: при наданні педагогічним працівникам закладу щорічної відпустки виплата допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) не проводилася, про що свідчать їх розрахункові листи та накази. Наприклад, наказом від 12.06.2018 року №66 викладачу надано частину невикористаної щорічної відпустки з 02.07.2018 року по 09.08.2018року терміном 39к.д., при цьому, виплату допомоги на оздоровлення згідно абз.9 ч.1 ст.57 Закону України "Про освіту" не проведено,про що свідчить розрахунковий лист за липень 2018 року. Відповідне порушення мало місце і стосовно інших педагогічних працівників закладу (наприклад, [PERSON] та інших). Пунктом 2.7 колективного договору на 2015-2017 роки визначено "здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно ст. 57 Закону України "Про освіту" при наявності коштів". Даний пункт колективного договору свідчить про порушення вимог ст. 9 КЗпП України, якою визначено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України, є недійсними. Суд критично ставиться до позиції сторони відповідача, щодо порушення з вини роботодавця прав працівника - викладача [PERSON] на виплату гарантованої законом матеріальної допомоги на оздоровлення, в зв`язку з відсутністю фінансової можливості у Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки. В ст.57 Закону України "Про освіту" визначені державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам. За змістом абз.9 ч.1 ст.57 Закону України "Про освіту" однією з таких державних гарантій є виплата державною педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. З аналізу наведених вище норм Закону, вбачається, що виплата матеріальної допомоги чинним законодавством не ставиться в залежність від наявності у відповідного закладу освіти коштів, має обов`язковий характер та виплачується при наданні працівнику щорічної відпустки. Статтею 9 КЗпП України визначено, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що положення п. 2.16 Колективного договору на 2015-2017 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму, реєстровий номер 72 від 07.05.2015 року, згідно з яким обов`язок адміністрації здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідно ст. 57 Закону України "Про освіту" пов`язується з наявністю коштів, суперечить власне положенням ст. 57 Закону України "Про освіту", є недійсним з огляду на норми ст. 9 КЗпП України, оскільки є таким, що погіршує становище працівників та звужує обсяг державних гарантій. Відповідно, доводи представника відповідача про те, що фінансово-господарська діяльність навчального закладу була збитковою у період 2013-2018 років, що дає підстави правомірно стверджувати про факт відсутності коштів у відповідача на виплату будь-якого роду матеріальних допомог, а виплата допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки напряму залежить від наявності коштів, суд визнає неспроможними, оскільки є такими, що прямо суперечать абз. 9 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про освіту" та ст. 9 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про безпідставне та незаконне ненарахування та невиплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки та, відповідно, наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на її користь відповідних виплат. З аналізу наведених вище норм закону та фактичних обставин справи, судом встановлено, що сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2013/2014 навчальний рік становить 1678,44 грн. 64 коп., за 2014/2015 навчальний рік становить 1678,44 грн. 64 коп., за 2015/2016 навчальний рік становить 2512 грн. 2 коп., за 2016/2017 навчальний рік становить 3570 грн. 01 коп., за 2017/2018 навчальний рік становить 4264 грн. 04 коп., а всього 13 703 грн. 22 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] .. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] матеріальна допомога на оздоровлення, яка відповідно до положень ст.57 Закону України "Про освіту" є обов`язковою до виплати та при наданні щорічних відпусток [PERSON] за 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 навчальні роки, фактично не виплачувалась, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на її користь коштів в загальному розмірі 13 703 грн. 22 коп.. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved