Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Альфа - Банк" (далі - відповідач) треті особи: Публічне акціонерне товариство "Дельта - банк" (далі - третя особа 1), Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" (далі - третя особа 2) про визнання кредитного договору удаваним. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовувала тим, що 06.06.2008 року між нею та третьою особою 2 було укладено кредитний договір № 2627/0608/45-018 (далі - договір) за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 90000,00 доларів США. Позивач вважає, що даний кредитний договір є удаваним, оскільки, кошти були надані в іноземній валюті для розрахунку з іншим резидентом на території України, а саме для купівлі - продажу квартири, розрахунок за яку був здійснений у національній валюті. Третя особа 2 приховала цільовий характер договору та видала кредит в іноземній валюті, що суперечить нормам чинного законодавства. Відповідно до договорів про відступлення прав вимоги, права вимоги за кредитним договором були передані спочатку передані третій особі 1, а потім - відповідачу. Тому, позивач просила суд визнати кредитний договір № 2627/0608/45-018 від 06.06.2008 р., укладений між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] удаваним правочином. Визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину договору укладеного в національній валюті України гривні. Зобов'язати відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за кредитним договором № 2627/0608/45-018 від 06.06.2008 р. у гривні України за курсом НБУ встановленим на момент складання договору - 4,854 грн. за 1 долар США та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву не надали. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 06.06.2008 року між позивачем та третьою особою 2 було укладено кредитний договір № 2627/0608/45-018 за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 90000,00 доларів США. Кредитні кошти призначені для здійснення розрахунків за договором купівлі - продажу квартири № 95, в будинку № 15/13, що знаходиться за адресою: 02156, м. Київ, Жукова Маршала, загальною площею 28,20 кв.м. Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 06.06.2008 р., позивач придбала зазначену квартиру за суму 503419,00 грн. Як вбачається з повідомлень про відступлення, права вимоги за кредитним договором № 2627/0608/45-018 були передані від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому - від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа - Банк» (а.с.18-19). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», банки на підставі банківської ліцензії мають право на розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до ст. 49 цього Закону, розміщення банком залучених коштів від свого імені, на власний ризик, власних умовах є кредитною операцією. Згідно із ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються НБ України. Відповідно до ст. 235 ЦК України, Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Судом було досліджено копію кредитного договору з якої чітко вбачається, що кредитний договір був підписаний позивачем, а отже останньому було роз'яснено та зрозуміло всі положення та умови даного договору. Судом не було встановлено ознак удаваності правочину, укладеного між сторонами під час його вчинення, з яких би вбачався умисел сторін правочину оформити один правочин для приховання іншого. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним (п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що кредитний договір було укладено між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства України, за згодою обох сторін, для розрахунку за договором купівлі - продажу квартири, що в подальшому і було вчинено, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed