Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

23 грудня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва по вказаній вище справі ухвалено рішення, яким позовну заяву позовну заяву [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва, третя особа: Директор Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва [PERSON] про визнання звільнення незаконним, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 32-к від 17 березня 2016 року та поновлено [PERSON] на посаді лікаря невідкладних станів Відділення невідкладної медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року в розмірі 40670 гривень. В задоволенні інших вимог відмовлено. Згідно ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2017 року зазначену справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 220 ЦПК України. Судом встановлено, що вимоги 214 ЦПК України, відповідно до яких під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати, судом не виконані. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання звільнення незаконним, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. На підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості згідно рішення суду від 23 грудня 2016 року задоволені частково, виходячи з положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved