Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позов. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 18 вересня 2015 року він скористувався послугами ТОВ "Нова пошта" та з Куп`янського відділення № 1 відправив квадроцикл марки "Ямаха - раптор" для отримання відправлення ним у м.Орджонікідзе Дніпропетровьскої області. Але квадроцикл ним не був одержаний, так як 19 вересня 2015 року він був виданий [PERSON] за документом ААІ 423488. Він звернувся до відповідача з претензією про повернення йому майна або грошей, але до цього часу вона не була задоволена та відповіді він не отримав. Згідно з експрес-накладної вартість вантажу становить 70000 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь вартість втраченого вантажу у сумі 70000 грн. Законом України "Про захист прав споживачів" встановлена відповідальність за порушення умов договору та закону. Неотримання вантажу за договором перевезення дає йому право на стягнення і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та знищенням його майна. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 70000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача з позовом не погодився та просив відмовити у його задоволенні,так як жодних порушень з боку перевізника при видачі вантажу не було допущено, ватаж було видано особі, яка пред'явила документ на ім'я [PERSON] та повідомила унікальний номер ТТН. Вантаж було видано та прийнято оплату за послуги перевезення. Також позовні вимоги в частині розміру фактичних збитків є недоведеним, так як позивач не надав докази на підтвердження вартості вантажу. Крім того, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ксерокопії товарно-транспортної накладної № 59000131666815 від 18 вересня 2015 року з відділення № 1 м.Куп`янськ позивач [PERSON] відправив відправлення - квадроцикл з оголошеною вартістю 70000 грн. до відділення м.Орджонікідзе та отримувачем зазначив [PERSON], дата прибуття вантажу - 19 вересня 2015 року ( а.с.3). У відповідності до ч.1 ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором. Згідно зі ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення складається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента, або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Позивач в обґрунтування позову посилається на ту обставину, що відправлений ним квадроцикл він не отримав та відправлення отримано іншою особою. Згідно із вищезазначеною експрес-накладною № 59000131666815 від 18 вересня 2015 року 19 вересня 2015 року о 09 годині 4 хвилини відправлення отримав [PERSON], пред'явивши документ - ААІ 423488. 21 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій зазначив, що він відправлення не отримав та просить здійснити компенсацію вартості відправлення у розмірі 70000 грн.( а.с.4). Як встановлено в судовому засіданні, позивачу відмовлено у задоволенні претензії та відшкодування вартості вантажу, проти чого не заперечував у судовому засіданні представник відповідача. Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Проте, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, відповідачем не надані докази щодо втрати вантажу та видачі його іншій особі, а не позивачу, не з його вини. При цьому суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на ту обставину, що вантаж було видано особі, яка пред'явила відповідний документ на ім'я [PERSON] та повідомила номер ТТГ, який може бути відомий тільки відправнику, так як відповідно до експрес-накладної відправлення було отримане не [PERSON], а [PERSON] та позивач зазначив, що він не має документа із серію та номером ААІ 423488, що не спростовано відповідачем. У відповідності до п.7.2.2 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості ( але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною. Згідно з експрес - накладною оголошена вартість вантажу складає 70000 грн. За таких обставин суд вважає стягнути з відповідач ТОВ "Нова пошта" на користь позивача вартість втраченого майна у розмірі 70000 грн. Посилання відповідача на ту обставину, що шкода відшкодується у розмірі фактичної вартості відправлення, а позивач не довів фактичну вартість відправлення, суд вважає необґрунтованим, оскільки приймаючи відправлення та зазначаючи його вартість в експрес-накладній, яку відправник оголосив у розмірі 70000 грн., представник ТОВ «Нова пошта» погодився з такою вартістю та не здійснював дій, які б могли свідчити про наявність в нього сумнівів щодо оголошеної вартості. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 70000 грн., посилаючись на порушення його прав, як споживача, за надання відповідачем неякісних послуг, втрату вантажу, внаслідок чого він зазнав моральних страждань. Частиною другою пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди ( ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів). Відповідно до ст.4 п.5 Закону України «Про захист прав споживачів», право споживача на відшкодування моральної шкоди можливе тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Беручи до уваги, що позивачем не надані докази про заподіяння йому такої шкоди відповідачем, умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень також не передбачено стягнення моральної шкоди, а тому відсутні підстави для її стягнення, у зв'язку з чим вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідач підлягає стягненню судовий збір на користь держави в частині задоволених вимог у сумі 700 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial