Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2019 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона з 09.12.2000 року перебуває у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Через проведення антитерористичної операції в м. Донецьку вона була вимушена з сином переїхати та зареєструватися як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Її чоловік залишився дома, де він працював та доглядав за квартирою. Кожні вихідні вона з сином поверталися додому у місто Донецьк до чоловіка. 03.03.2017 року увечорі вона, чоловік та син знаходилися в місті Донецьку, за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До них увірвалися невідомі особи, побили чоловіка, вивели його з квартири і повезли у невідомому напрямку. Як їй стало відомо пізніше, представники терористичної організації «Донецька народна республіка» його чоловіка звинуватили у шпигунстві і утримують в приміщенні так званого «МГБ». У зв`язку з цими подіями Оболонським УП ГУ НП у м. Київі відкрито кримінальне провадження за частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України. У зв`язку з тим вона я змушена досить часто перебувати в м. Донецьку для того, щоб володіти якою-небудь інформацією про чоловіка та надавати йому по можливості допомогу. Їй доводиться брати із собою сина в поїздки, оскільки його нема з ким залишити за адресою, де вона зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, а саме в Донецькій [ADDRESS] . Через скрутні обставини, в яких опинилась її сім`я, син не може перетинати лінію розмежування, оскільки її чоловік не може надати дозвіл на перетин кордону та нотаріально посвідчити його, а також не може супроводжувати сина під час таких поїздок. Син навчається у 8 класі Веселівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на екстернатній формі навчання. Відвідувати школу він фактично не може, так як відсутній дозвіл батька. В 2018 році вона зверталася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька через лінію зіткнення але позов задовольнили частково, тобто надали дозвіл до 01.09.2019 року. Приговором так званої «Апеляційної палати Верховного Суду Донецької Народної Республіки» від 8 травня 2019 року чоловік був засуджений за ст.321 КК Донецької Народної Республіки к покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 12 років. На підставі наведеного, позивач просила надати дозвіл на переміщення [PERSON] , [INFO] , через лінію зіткнення без згоди батька [PERSON] до виповнення [PERSON] 16 років. Позивач, представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали клопотання, в яких підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином - шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву не подав. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області Чернишова Д.А. в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Згідно ст.280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 9 грудня 2000 року (а.с.11). [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2018 року надано дозвіл [PERSON] на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) у м. Донецьк у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] строком з дня набрання рішення законної сили і до 01.09.2019 року (а.с.16-19). [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій позивач разом із [PERSON] зареєстровані (а.с.34,35). Згідно довідок № 1437019554, № 1437019555 від 26.09.2016 року [PERSON] , [PERSON] взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] навчається на екстернатній формі навчання у 8 класі Веселівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Великоновосілківської районної ради Донецької області (а.с.14). Згідно витягу з кримінального провадження № 12017100050004024 від 27.04.2017 року, відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 146 КК України, згідно якого 27.04.2017 року до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві із заявою звернувся [PERSON] , [INFO] , який повідомив, 03.03.2017 року близько 00 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] , невстановлені особи застосовуючи насильство викрали та незаконно позбавили волі [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/8-Б-352 від 08.02.2018 року за даними, які надійшли до Об`єднаною центру з координації звільнення незаконно позбавлених волі осіб, заручників та встановлення місцезнаходження безвісти зниклих в районі проведення антитерористичної операції [PERSON] значиться як заручник в обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі або зникли безвісти в районі проведення антитерористичної операції. У зв`язку з тим, що частина територій в районі проведення АТО перебуває під контролем незаконних збройних формувань, віднайдення зниклих безвісти та визволення осіб залежить від результатів переговорного процесу. Станом на 08.02.2018 року пропозиції щодо звільнення [PERSON] подані на розгляд Тристоронньої контактної групи з мирного врегулювання ситуації на сході України та опрацьовуються з залученням міжнародних гуманітарних організацій. Роботу із забезпечення у взаємодії з іншими органами державної влади, громадськими та волонтерськими організаціями постійного та дієвого процесу пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб, заручників та встановлення місцезнаходження безвісти зниклих в районі проведення АТО продовжують (а.с. 16). Згідно листа так званого «Верховного суду ДНР» від 17.05.2019 року вироком Апеляційної палати від 8 травня 2019 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ст.321 КК ДНР до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років з відбуванням покарання у колонії суворого режиму (а.с.20). Згідно листа Покровської міської ради Донецької області № 08/26-1358 від 31.07.2019 року згідно пп. 71-74 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» висновок щодо спірних питань надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. Вищевказане підтверджується також роз`ясненнями Мінсоцполітики від 27.10.2016 № 2219/0/205-16/57 «Про вирішення спорів між батьками щодо участі у вихованні того з батьків, хто проживає окремо від неї, а також щодо визначення місця проживання дитини» та рекомендаціями Мінсоцполітики від 18.12.2017 року № 24896/0/2-17/37 «Про рекомендації щодо діяльності комісії з питань захисту прав дитини». На підставі вищезазначеного, орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради не має правових підстав робити висновок за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] «Про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька через лінію зіткнення» (а.с.32). Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3857-XII ), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави. Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну. Згідно ст. 2 Закону № 3857-XII документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (Стаття 3 Закону № 3857-XII). Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 , зі змінами і доповненнями на час виникнення спірних правовідносин ( далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Отже, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Відповідно до ст.11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на територію України для тимчасового перебування, а також враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини разом із матір`ю відповідає її інтересам, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме надання дозволу строком до 16 років . Відповідно до ст.313 ЦК України, ст.ст.150, 154, 155 СК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: partial