Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

18 листопада 2019 року позивач звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання майнових прав. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що вона є пайовиком будівництва ЖК «Адмірал». 22 грудня 2005 року позивач уклала з відповідачем два договори на будівництво квартир: Договір № 106-7-3-2 на будівництво трьохкімнатної квартири будівельний номер [NUMBER] проектною площею 80,46 кв. м. та Договір № 107-7-1-2 на однокімнатну квартиру будівельний номер [NUMBER] , проектною площею 41,15 кв.м., розташовані на сьомому поверсі, в 4-секційному 10-ти поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Загальна вартість договору № 106-7-3-2 від 22 грудня 2005 року складає 349 440,00 грн., а № 107-7-1-2 від 22 грудня 2005 року - 191 183,00 грн. Позивач вказує, що взяті на себе зобов`язання щодо оплати за вказаним Договором № 106-7-3-2 від 22 грудня 2005 року вона виконала у повному обсязі, а саме, сплатила за квитанціями: № 93 від 27.09.2006 року - 87 360,00 грн.; № 137 від 13.11.2006 року - 87 878,00 грн.; № 69 від 04.08.2006 року - 174 720,00 грн. Всього на суму 349 958,00 грн. За Договором № 107-7-1-2 від 22 грудня 2005 року позивач сплатила за квитанціями: № 94 від 27.09.2006 року - 47 798,00 грн.; № 138 від 13.11.2006 року - 48 077,00 грн.; № 70 від 04.08.2006 року - 95 591,00 грн. Всього на суму 191 466,00 грн. Таким чином за результатами укладених двох договорів позивач повністю сплатила відповідачу 540 623,00 грн. Також позивач зазначила, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2009 року порушено провадження у справі № 1-7/158-09-3124 про банкрутство ТОВ «Гранит К» за загальною процедурою банкрутства, відповідно до ст.ст. 6,7,11 Закону України "Про відновлення неплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній до 19.01.2013; введено процедуру розпорядження майном ТОВ «Гранит К», призначено арбітражного керуючого, затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів до ТОВ «Гранит К», введено процедуру санації та затверджено План санації боржника ТОВ «Гранит К». Під час затвердження та внесення змін до плану санації арбітражними керуючими, позивача, як пайовика, помилково та безпідставно не було внесено до реєстру вимог кредиторів у справі № 1-7/158-09-3124 порушеною про банкрутство ТОВ «Гранит К», у зв`язку з чим позивач, повністю виконавши умови укладених договорів, не може отримати та належним чином оформити своє право на придбане майно. Позивач вказує, що оскільки вона виконала свої грошові зобов`язання за Договорами про дольову участь у будівництві житлового будинку, вона має право отримати 3 та 1 кімнатну квартири, будівельні номери [NUMBER] та [NUMBER] на сьомому поверсі, проектними площами 80,46 кв. м. та 41,15 кв. м. в 4-секційному 10-ти поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Так як відповідач відмовляється задовольнити її вимоги, тому вона вимушена звернутися з цим позовом до суду. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином. Позивач та його представник в ході судового розгляду до суду направили заяву з якої видно, що позов підтримують у повному обсязі, наполягають на його задоволенні. Відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранит К», до суду не з`явився, сповіщений належним чином, про що свідчать неодноразові кур`єрські повідомлення в матеріалах справи. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Радуга-3» до суду не з`явився, сповіщався належним чином, надано пояснення третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини щодо захисту майнових прав врегульовані Цивільним кодексомУкраїни. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). За вимогами статті 24 Конституції України, усі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками. Відповідно до п.1 ч.2 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визначаються речовими правами. Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права»,які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідальне майно в майбутньому. Таким чином, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Згідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами Інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечить законодавству України, і є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. На підставі ч. 1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність», держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її об`єктів. Згідно до ч. 1 ст. 139 Господарського кодексу України, майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Положеннями цивільного процесуального законодавства надано право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 14.05.1992 р. за № 2343-XII, оскільки у новій ред. Закону № 4212-У1 від 22.11.2011р. (прикінцевих та перехідних положень) передбачено його застосування тільки щодо справ порушених провадженням після набрання ним чинності, або при здійсненні ліквідаційної процедури, тоді як провадження у справі №1-7/158-09-3124 про визнання банкрутом ТОВ «Гранит К" порушено ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2009 р. та постанова про визнання боржника банкрутом не приймалась, ліквідаційна процедура відносно ТОВ "Гранит К" не вводилась. Судом встановлено, що між сторонами 22.12.2005 року було укладено Договори про дольову участь у будівництві житлового будинку у ЖК «Адмірал» № [NUMBER] та № 107-7-1-2 (а.с. 17; 23). З боку позивача [PERSON] , [INFO] (код [NUMBER] , [ADDRESS] ) умови обох договорів є виконаними. Вказані обставини підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій: до Договору № 106-7-3-2 від 22.12.2005 № 93 від 27.09.2006 року про сплату 87 360,00 грн.; № 137 від 13.11.2006 року про сплату 87 878,00 грн.; № 69 від 04.08.2006 року про сплату 174 720,00 грн., а всього на суму 349 958,00 грн. та до Договору № 107-7-1-2 від 22.12.2005 року № 94 від 27.09.2006 року про сплату 47 798,00 грн.; № 138 від 13.11.2006 року про сплату 48 077,00 грн.; № 70 від 04.08.2006 року про сплату 95 591,00 грн., а всього на суму 191 466,00 грн. (а.с.22,26). Таким чином, судом встановлено, що позивач вчинила з її боку дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття майнових прав на ці об`єкти. Будь-яких заперечень щодо відсутності належної сплати за укладені договори з боку відповідача та третьої особи до суду не надходило. В матеріалах справи є пояснення третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Радуга-3», які фактично є відзивом на позовну заяву і представляють правову позицію відповідача та третьої особи. Представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Радуга-3» адвокат Бойко А.В. в письмових поясненнях зазначає, що не погоджується з позовними вимогами [PERSON] , вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, на думку представника третьої особи, зобов`язання відповідача ТОВ «Гранит К» перед позивачем є погашеними, позивач не цікавилась ходом провадження у справі № 1-7/158-09-3124 про банкрутство ТОВ «Гранит К», господарським судом Одеської області від 17.05.2019 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про внесення її до реєстру вимог кредиторів та внесення змін до плану санації, а тому за вимогами ст. 82 ЦПК України, обставини справи встановлені судом не підлягають доказуванню і свідчать про безпідставність позовних вимог. Також представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Радуга-3» наполягає на тому, що ухвалою господарського суду Одеської області від 04.10.2017 року затверджено зміни до плану санації і умовою передання інвестором фізичним особам - пайовикам ЖК «Адмірал» їх нерухомості у даному житловому будинку є передання інвестору «ОК «Радуга-3» права на всі вільні (не реалізовані) площі житлових та нежитлових приміщень у ЖК «Адмірал», а інвестор набуває право продажу третім особам вільних площ. Оскільки вказана ухвала суду була предметом перегляду Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 року та Верховного суду від 16.05.2018 року, вільні площі були продані третім особам, ухвала суду від 04.10.2017 року набула законної сили, є чинною і обов`язковою для виконання для всіх учасників, на думку третьої особи, позивач незаконно намагається застосувати неналежний засіб захисту та внести зміни до плану санації в межах цієї справи. Крім того, представник третьої особи наполягає на тому, що позивач пропустила строк позовної давності звернення до суду із заявленим позовом і надала суду документи на підтвердження зміни технічних характеристик будинку, а саме зросла кількість секцій з 4 до 5, збільшилась фактична площа будинку, збільшилась кількість поверхів з 10 до 11 та збільшилась кількість квартир, що свідчить, на думку представника третьої особи, про зовсім інший житловий будинок і не може відповідати тому обсягу майнових прав, які існували раніше. На думку суду, правова позиція, викладена представником третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Радуга-3» є помилковою, з огляду на наступне. До спірних правовідносин не може бути застосована позовна даність, оскільки не виконання відповідачем умов укладених Договорів № 106-7-3-2 та № 107-7-1-2 від 22.12.2005 року носить триваючий характер. Не може бути прийнято судом до уваги посилання представника третьої особи на наявність ухвали господарського суду Одеської області від 04.10.2017 року затверджено зміни до плану санації і набрання цим документом законної сили, оскільки провадження у справі № 1-7/158-09-3124 про банкрутство ТОВ «Гранит К» стосується зовсім інших правовідносин і не позбавляє позивача права захистити свої майнові права. Також, суд не приймає доводи представника третьої особи щодо незаконного намагання позивачем застосувати неналежний засіб захисту та внести зміни до плану санації в межах цієї справи і відмову у задоволенні клопотання [PERSON] господарським судом Одеської області від 17.05.2019 року про внесення її до реєстру вимог кредиторів та внесення змін до плану санації, з огляду на таке. Під час розгляду справи № 1-7/158-09-3124 про банкрутство ТОВ «Гранит К» господарський суд Одеської області 17.05.2019 року розглянув по суті вимоги кредиторів, яких не було внесено до плану санації і відмовив пайовикам, у т.ч. і [PERSON] і залишив без розгляду клопотання про зобов`язання керуючого санацією ТОВ «Гранит К» арбітражного керуючого Ратушного А.І. виконати норми Конституції України та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та повернути громадянам пайовикам їх права на оплачені квартири шляхом внесення відповідних змін до плану санації ТОВ «Гранит К» про включення пайовика до реєстру вимог кредиторів. При цьому господарський суд Одеської області прийняв до уваги, що арбітражний керуючий [PERSON] добровільно і самостійно підготував зміни до плану санації, які у встановленому законом порядку подав на розгляд комітету кредиторів, у повноваження якого входить розгляд питання щодо внесення або не внесення змін до плану санації. За таких обставин господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду вимог пайовиків. Оскільки в наступному, за результатами розгляду змін до плану санації 25.06.2019 року на загальних зборах комітету кредиторів, позивача знов не було включено до плану санації, у неї наявне право на звернення до суду з позовом про визнання майнових прав і це право не залежить від результатів розгляду справи про банкрутство у господарському суді, так як стосується захисту договірних правовідносин, що виникли між сторонами у справі. Крім того, помилковим є висновок представника третьої особи про те, що господарським судом інвестору «ОК «Радуга-3» передано право реалізації третім особам на всі вільні (не реалізовані) площі житлових та нежитлових приміщень у ЖК «Адмірал». Адже «ОК «Радуга-3» було достеменно відомо про наявність ще групи пайовиків, які виконали умови укладених ним договорів, але за незалежними від них причинами їх не було внесено до переліку кредиторів, тому інвестор не міг вважати права цих пайовиків на придбані квартири погашеними, а квартири вільними і такими, що підлягають реалізації третім особам. Також не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог зміна технічних характеристик будинку, а саме зростання кількості секцій з 4 до 5, збільшення фактичної площі будинку, збільшення кількості поверхів з 10 до 11 та збільшення кількості квартир, що навпаки свідчить про наявну у відповідача та третьої особи можливість задовольнити вимоги усіх порушених прав пайовиків. Суд зауважує на зловживання правами відповідачем і третьою особою в частині приховування інформації що наданий час відбувається з квартирами під будівельними номерами [NUMBER] та [NUMBER] , розташованими в другій секції будинку ЖК «Адмірал», хто на даний час є власниками цього майна та на підставі яких документів, що в наступному вимагатиме від позивача додаткових зусиль на фактичне отримання належного позивачу майна. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 876 ЦК України передбачено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено право на справедливий суд. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, ECHR 2002-X; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «правомірні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) (заява № 12742/87); ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Верховний Судом 03.04.2019 року прийнята постанова у справі № 761/9951/15-ц з аналогічних правовідносин, в висновках якої суд вказує на порушені майнові права позивача і необхідність їх захисту. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд дійшов до висновку, що між сторонами дійсно існує спір і не досягнуто згоди щодо належного виконання умов укладених договорів, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, і позов підлягає задоволенню. При подані позову позивачка сплатила судовий збір в повному розмірі, питання про розподіл не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved