Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Мирноградської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що 23 травня 2009 року, після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина. 19.02.2010 державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 22918488 від 19.02.2010. Але, до спадщини входило також нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який, на час смерті спадкодавця, не було зареєстроване за ним, а тому свідоцтво про право на спадщину на це майно не отримувалось. 05.03.2020 державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), після її звернення, була видана постанова про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з наступних підстав. За відомостями Бюро технічної інвентаризації Мирноградської міської ради до 01.01.2013 [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 липня 1977 року, реєстр № 2438. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано в Красноармійському БТІ 22 липня 1977 року, реєстр № 3831. Згідно рішення Виконавчого комітету Димитровської міської ради народних депутатів від 13 липня 1978 року № 13 [PERSON] наданий дозвіл на будівництво нового житлового будинку зі зносом старого будинку. Старий житловий будинок знесений. Новий житловий будинок збудовано в 1991 році, але інформація про реєстрацію права на новий житловий будинок в БТІ відсутня. Не надання відповідного документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Посилаючись на відсутність іншої можливості підтвердити своє право на вказане майно, на законодавство, що в свій час регулювало порядок набуття спадкодавцем права власності на збудований до 05 серпня 1992 року житловий будинок, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок та належних йому господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які залишилися у спадщину після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Рух справи. 23 березня 2021 року провадження у справі відкрите, визначено розгляд у загальному провадженні. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закінчене, призначено справу до судового розгляду на 11 травня 2021 року. Позиції сторін. Відзив на позовну заяву відповідно до вимог, визначених статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, від відповідача до суду не надходив. Відповідачем суду письмово подане клопотання про розгляд справи за відсутності представника Мирноградської міської ради за наявними у справі доказами, проти позовних вимог не заперечували. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] також подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні вимог. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду клопотання та докази, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Встановлені судом фактичні обставини. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.41). Батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.42). На майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за відомостями, наданими Мирноградською державною нотаріальною конторою станом на 25.03.2021, 3 листопада 2009 року відкрита спадкова справа № 299/2009 за заявою про прийняття спадщини від імені доньки померлого [PERSON] . 19 лютого 2010 року надійшла заява про неприйняття спадщини від імені дружини померлого [PERSON] . Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися (а.с.59-61). 19 лютого 2010 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким [PERSON] , як спадкоємиця, отримала у спадщину Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с.13-15,59). Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради за № 678 від 18.11.2019, [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 липня 1977 року, реєстр № 2438. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано в Красноармійському БТІ 22 липня 1977 року, реєстр № 3831. Згідно рішення Виконавчого комітету Димитровської міської Ради народних депутатів від 13 липня 1978 року № 13 [PERSON] дозволено будівництво нового жилого будинку і гаражу зі зносом старого житлового будинку. Старий житловий будинок знесений. Новий житловий будинок збудовано в 1991 році. Реєстрації прав власності на новий житловий будинок в БТІ немає. Станом на 13.11.2019 житлова площа житлового будинку складає 32,8 м2, загальна площа складає 57,9 м2. Станом на 13.11.2019 на земельній ділянці розташовано: Б-1 - літня кухня - сарай, В-1 - зливна яма, Г-1 - гараж, Д-1 - сарай, Є-1 - сарай, Ж-1 - вбиральня, № 2 - огорожа (а.с.17). Факт отримання у спадок житлового будинку [ADDRESS] підтверджується також самим свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 липня 1977 року та реєстраційним посвідченням, виданим Красноармійським бюро технічної інвентаризації від 22 липня 1977 року, наданими позивачем у копіях до позову (а.с.19-20). Факт надання дозволу на здійснення нового будівництва підтверджується рішенням (у копії) Виконавчого комітету Димитровської міської Ради народних депутатів № 13 від 13 липня 1978 року (а.с.22) та довідкою Виконавчого комітету Димитровської міської Ради народних депутатів від 29 листопада 1978 року за № 113 про те, що [PERSON] є індивідуальним забудовником на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Характеристика будинку [ADDRESS] , господарських будівель, споруд та час їх побудови зафіксовані у технічному паспорті на вказаний житловий будинок (а.с.24-27). Земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] , за відомостями міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, наданими станом на 14.11.2019 року, віднесена до земель комунальної власності (а.с.23). Оскільки позивачем [PERSON] не наданий відповідний документ, що підтверджує державну реєстрацію прав на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори постановою від 05.03.2020 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок (а.с.16). Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви суду. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. До особи яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, згідно умов частини першої статті 377 Цивільного кодексу України, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Власник земельної ділянки, відповідно до положень статті 375 Цивільного кодексу України, має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] 18 липня 1977 року отримав у спадок житловий будинок [ADDRESS] . Далі, у встановленому порядку у відповідному органі отримав дозвіл на здійснення нового будівництва за вказаною адресою. Новий житловий будинок збудований в 1991 році. На житловий будинок [ADDRESS] 13.11.2019 КП «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради складений технічний паспорт, який не містить відомостей про порушення будь-яких технічних норм та правил. Спадкоємицею всіх прав та обов`язків після смерті [PERSON] є його дочка - позивач [PERSON] . За таких умов, враховуючи надані суду докази про порядок отримання [PERSON] у власність та здійснення будівництва житлового будинку [ADDRESS] у строк до 5 серпня 1992 року, що виключало необхідність введення в експлуатацію побудованого майна або здійснення його державної реєстрації, суд вважає можливим на підставі положень статей 1216 і 1218 Цивільного кодексу України, визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі статей 328, 1216, 1218 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved