Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

20.06.2014 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у комунальній власності м. Львова перебуває квартира [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, кухні з комунальними вигодами, загальною площею 46,7 кв. м. Основним квартиронаймачем є [PERSON] Крім неї в квартирі проживають та зареєстровані її син [PERSON] та її чоловік [PERSON] Комісією ЛКП "Північне - 411" встановлено та складено акт про те, що вказана квартира знаходиться в антисанітарному стані. Відповідачі не виконують своїх обов'язків щодо сплати за спожиті комунальні послуги, заборгованість за які перед ЛКП "Північне - 411" станом на 29.05.2014року становить 21 738, 09 грн. На неодноразові попередження щодо приведення квартири до належного стану та сплати комунальних послуг відповідачі не реагують, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти задоволення позову, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи - ЛКП "Північне-411" в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволені слід відмовити з наступних підстав. Частиною третьою статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Ст. 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що у комунальній власності територіальної громади м. Львова перебуває квартира [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, кухні з комунальними вигодами, загальною площею 46,70 кв.м. Квартиронаймачами вказаного житла на підставі ордеру №027388 від 20.12.1991р. /а.с. 6/ є [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачі по справі. Згідно довідки № 841 з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 29.05.2014 року /а.с.7/, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи: основний квартиронаймач [PERSON], її син [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Підставою для виселення відповідачів з спірної квартири, позивач вважає не проведення ними оплати за житлово-комунальні послуги та наявність заборгованості за такими. Однак, не внесення наймачами плати за житло та комунальні послуги не є підставою для виселення громадянина України із житла як з наданням іншого жилого приміщення так і без надання такого. Крім того, згідно з розрахунків, які надані ЛКП «Північне - 411» встановлено, що відповідачі частково оплатили за надані ЛКП "Північне - 411" житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.116 ЖК України, на яку посилається позивач, якщо наймач, члени його сім'ї або інші спільно проживаючі з ним особи,систематично руйнують чи псують житлове приміщення, або використовують його не за призначенням,чи систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи попередження і громадського впливу не дали результатів,виселення винних по вимозі наймодавця проводиться без надання іншого житла. Виходячи зі змісту даної статті, під руйнуванням чи псуванням жилого приміщення, як підставою для виселення, слід розуміти приведення у непридатний стан встановленого у ньому обладнання, руйнування стін, підлог, виведення з ладу водопровідної системи, каналізації і т.д., що потягло за собою значне пошкодження жилого приміщення даного наймача чи інших наймачів. На думку суду, виселенню підлягають лише винні у вказаних діях особи. Крім цього, виселення з цих підстав-це крайній захід, який застосовується лише до тих винних осіб, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення. Під систематичністю в даному випадку, слід розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані заходи попередження, громадського впливу. Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, відповідно до правил ст. 29 ЦПК про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, заходів громадського впливу органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, тощо), повинні підтверджуватися письмовими доказами. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін виникає спір. Однак, на думку суду позивачем не надано жодних доказів у підтвердження своїх вимог, оскільки з наданого акту ЛКП "Північне - 411" не вбачається систематичного руйнування чи псування житла, позивачем не наведено даних про те, хто саме руйнує чи псує в даному випадку житловий фонд та чи застосовувались до винної особи заходи впливу. Таким чином, відсутні підстави, визначені ст. 116 ЖК України, необхідні для застосування судом крайнього заходу - виселення осіб без надання іншого жилого приміщення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав, для виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], а тому в задоволенні позову Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed