Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу у валюті вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 3 123, 37 доларів США та витрат, пов'язаних з наданням юридичних послуг в розмірі 2750 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 22.12.2014р. укладено договір № 2089480 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ» Перший» та відкрито депозитний рахунок [NUMBER] (поточний рахунок [NUMBER], рахунок для загального обліку сумарних зобов'язань [NUMBER]), з одноразовою виплатою відсотків в розмірі 8 % , сума вкладу складає 3000 доларів США, дата повернення вкладу 22.01.2015. 02.02.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути вклад, разом з тим, відповідачем кошти повернуті не були. Оскільки права позивача були порушені, останній був змушений звернутись за правовою допомогою та поніс витрати в розмірі 2700 грн. Окрім суми вкладу та нарахованих відсотків, позивач також просить стягнути витрати на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував в поновному обсязі з тих підстав, що відповідачем були виконані умови договору, а саме перераховано кошти з вкладного рахунку [NUMBER] на поточний (картковий) рахунок позивача [NUMBER], відкритий в ПАТ «КБ «Надра». В подальшому, на думку відповідача, виплата коштів позивача з поточного рахунку повинна здійснюватись у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідно до Постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», в ПАТ «КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 06.02.2015р. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано належним та допустимих доказів того, що ним були понесені витрати на правову допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 2089480 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках Пакету послуг «ПУ «Перший». Відповідно до умов цього Договору, Власник зобов'язується в строк не пізніше п'яти календарних днів з дня підписання цього Договору передати, а Банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 3000 доларів США та зобов'язується повернути вкладникові вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим Договором (п. 1.1. Договору). Положеннями п.п.1.2., 1.3., Договору визначено, що вкладнику в день підписання цього Договору відкривається вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] на ім'я вкладника. Рахунок для загального обліку сумарних зобов'язань ПАТ «КБ «Надра» перед вкладниками - [NUMBER]. Згідно з п.п.2.2., 2.3. Договору, строк розміщення вкладу - 1 місяць, дата повернення вкладу - 22 січня 2015 рік. Протягом строку розміщення вкладу, визначеного у п.2.2 Договору, процентна ставка по вкладу встановлюється в розмірі вісім % річних. (п. 2.4. Договору). Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови Договору належним чином, вніс грошову суму в розмірі 3000 доларів США на рахунок [NUMBER], що підтверджується квитанцією № 3236 від 22.12.2014р. 02 лютого 2015 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення коштів та нарахованих відсотків, шляхом видачі вказаних коштів на руки у відділенні Банку. Разом з тим, позивачем кошти отримані не були. 03 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою до відповідача на дії останнього з приводу невиконання вимог договору. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником Відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Крім того, Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Золотас (Zolotas) проти Греції" (Рішення ЄСПЛ від 29.01.2013р.), зазначив, що "особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна". Отже, відмова банку від виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк, є не тільки неналежним виконанням зобов'язання, порушенням ст. 530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Протоколу № 1 до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, Позивач також просить стягнути на свою користь всі витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг, в розмірі 2750 грн., з яких 1500 грн. - вартість позовної заяви та 1250 грн. - вартість судового засідання. Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі - Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ «Теміс Лавєрс груп» укладено Договір № 02/02/15 про надання юридичних послуг. Відповідно до Тарифів на надання юридичних послуг, що містяться в Додатку № 1 до вказаного Договору, підготовка та подання до суду позовної заяви складає 1500 грн., представництво інтересів Замовника в судових засіданнях при розгляді позову в суді першої інстанції - 1250 грн. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме представником вказаної фірми подавалась позовна заява. Позовна заява підписана позивачем, на конверті, в якому вона надійшла, в графі «адреса відправника» вказана адреса позивача. Неможливо визначити кількість годин, витрачених на підготовку позовної заяви. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь 1250 грн. за представництво його інтересів в суді першої інстанції, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання такої послуги та оплати її, оскільки на момент подачі позовної заяви до суду судових засідань, в яких би могли бути представлені інтереси позивача по вказаній справі, не було. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума вкладу у розмірі 3123, 37 доларів США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 643 грн. 09 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial