Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк"), яке було перейменоване в акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання поруки припиненою. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Васалатія К.А. від 30 липня 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за позовом [PERSON] до АТ "Універсал Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання поруки припиненою. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 28 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - ВАТ "Універсал Банк"), правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №068-2008-1749, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 190000,00 доларів США на строк з 28 травня 2008 року до 10 травня 2038 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12,45% річних, процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк - 37,35% річних. 17 червня 2013 року ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749, згідно з якою на період з 17 червня 2013 року до 14 червня 2014 року встановлено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 9,38% річних, підвищену - у розмірі 17,38% річних та погоджено, що з 15 червня 2014 року застосовуватиметься базова процентна ставка у розмірі 16,78% річних, а підвищена - у розмірі 24,78% річних. Цього ж дня для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 та додатковою угодою до нього від 17 червня 2013 року б/н, ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки б/н, відповідно якого позивач поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 та додаткової угоди до нього від 17 червня 2013 року б/н. [PERSON] зазначила, що 23 серпня 2017 року ПАТ "Універсал Банк" реалізувало своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши позичальнику та поручителеві вимоги №2679/2ГО і №2679/52ГО про необхідність у повному обсязі сплатити заборгованість за кредитом протягом 60 днів з дня отримання такої вимоги. Проте, як стверджувала позивач, після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання банк не пред`явивив до поручителя вимоги про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, а тому згідно з приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором від 17 червня 2013 року б/н припинена. З цих підстав позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати припиненою з 12 травня 2018 року поруку за договором від 17 червня 2013 року б/н. АТ "Універсал Банк" подало до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначило між банком та [PERSON] укладено кредитний договір від 28 травня 2008 року №068-2008-1749. Позивач поручилася за належне виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, уклавши з ВАТ "Універсал Банк" договір поруки від 28 травня 2008 року №068-2008-1749-Р. У подальшому банк та позичальник уклали додаткові угоди до кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 від 16 лютого 2009 року б/н, від 15 липня 2010 року б/н, від 23 липня 2010 року б/н, від 15 травня 2011 року б/н, від 24 травня 2011 року б/н, від 19 червня 2012 року б/н, від 17 червня 2013 року б/н, від 18 серпня 2014 року б/н, від 26 лютого 2016 року б/н. 16 лютого 2009 року ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] у зв`язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору від 16 лютого 2009 року підписали додаткову угоду б/н до договору поруки від 28 травня 2008 року №068-2008-1749-Р. Починаючи з 15 липня 2010 року, при кожному укладенні додаткової угоди до кредитного договору банк та поручитель [PERSON] укладали окремі договори поруки, а саме: від 23 липня 2010 року №068-2008-1749-Р/1, від 24 травня 2011 року №068-2008-1749-Р, від 19 червня 2012 року б/н, від 17 червня 2013 року б/н, від 18 серпня 2014 року б/н, від 26 лютого 2016 року б/н. Отже, як стверджувало АТ "Універсал Банк", єдиним актуальним договором поруки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 та за яким у відповідача виникають вимоги до [PERSON] , є договір поруки від 26 лютого 2016 року б/н. Відповідач вказував, що покликання позивача на отримання вимоги від 23 серпня 2017 року №2679/52ГО є необґрунтованим, позаяк у ній зазначено, що її направлено на підставі договору поруки від 28 травня 2008 року №068-2008-1749-Р, а не договору поруки від 17 червня 2013 року б/н. Наведені вище обставини, на думку банку, свідчать про безпідставність позовних вимог [PERSON] . Також АТ "Універсал Банк" просило суд відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог з підстав пропуску [PERSON] позовної давності. Третя особа [PERSON] подав до суду пояснення щодо позову [PERSON] , в яких зазначив про обґрунтованість позовних вимог. Інші заяви по суті справи її учасники до суду не подали. У судовому засіданні представник позивача та третьої особи позов свого довірителя [PERSON] підтримав, просив суд його задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступні слова представника позивача, який також представляє інтереси третьої особи, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ході розгляду справи судом з`ясовано, що 28 травня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір №068-2008-1749, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 190000,00 доларів США на строк з 28 травня 2008 року до 10 травня 2038 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12,45% річних, процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк - 37,35% річних (т. 1, а. с. 8-10). У подальшому банк та позичальник уклали додаткові угоди до кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 від 16 лютого 2009 року б/н, від 15 липня 2010 року б/н, від 23 липня 2010 року б/н, від 15 травня 2011 року б/н, від 24 травня 2011 року б/н, від 19 червня 2012 року б/н, від 17 червня 2013 року б/н, від 18 серпня 2014 року б/н, від 26 лютого 2016 року б/н (т. 1, а. с. 79-217). Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749, ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №057-2008-1748-Р, відповідно якого позивач поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 (т. 1, а. с. 218-220). 16 лютого 2009 року у зв`язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору від 16 лютого 2009 року ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] підписали додаткову угоду б/н до договору поруки від 28 травня 2008 року №068-2008-1749-Р (т. 1, а. с. 221-224). Банк та поручитель [PERSON] також уклали договори поруки від 23 липня 2010 року №068-2008-1749-Р/1, від 24 травня 2011 року №068-2008-1749-Р, від 19 червня 2012 року б/н, від 17 червня 2013 року б/н, від 18 серпня 2014 року б/н, від 26 лютого 2016 року б/н (т. 1, а. с. 225-250, т. 2, а. с. 1-21). У своєму позові [PERSON] зазначила про те, що порука за договором від 17 червня 2013 року б/н припинена з 12 травня 2018 року. Вирішуючи питання про наявність підстав для припинення поруки за згаданим договором, суд виходить з такого За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з п. 2.4 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 позичальник зобов`язався погашати кредит та проценти за користування ним шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком до договору. Однак [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. У п. 5.2.3 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань позичальника за договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частини) та/або процентів за користування кредитом тощо) вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержання позичальником повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання позичальника). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення/вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором. У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] сплати чергового щомісячного платежу АТ "Універсал Банк" надіслало йому вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, яку [PERSON] отримав 11 вересня 2017 року. У цій вимозі відповідач повідомив позичальника, що у разі невиконання ним вимоги, строк повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на 61 день з моменту отримання цієї вимоги (т. 1, а. с. 22-23). З огляду на те, що боржник не виконав вимогу банку від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, не усунув порушень умов кредитного договору протягом 60 календарних днів з дати отримання указаної вимоги, строк повернення кредиту у повному обсязі за договором від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 настав 12 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). П. 4.1 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Згідно п. 4.2 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки строк дії поруки встановлений сторонами у договорі, тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не застосовується (такий же висновок зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №751/1644/18, від 19 серпня 2019 року у справі №308/3908/14-ц, від 29 січня 2020 року у справі №569/11907/16-ц, в яких суд аналізував положення договору поруки, які за змістом є аналогічними тим, які містяться у п. 4.2 договору поруки від 17 червня 2013 року б/н). У разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений договором чи нормою ч. 4 ст. 559 цього Кодексу строк дії поруки підлягає обчисленню від цієї дати. АТ "Універсал Банк" на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.2.3 кредитного договору від 28 травня 2008 року №068-2008-1749 змінило строк виконання основного зобов`язання, надіславши позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2017 року №2679/2ГО, яку [PERSON] одержав 11 вересня 2017 року та не виконав її протягом 60 днів з дати її отримання. Таким чином, строк дії поруки, який за умовами договору від 17 червня 2013 року б/н становить 3 роки, слід обраховувати з 12 листопада 2017 року. Наведене свідчить, що порука за договором від 17 червня 2013 року б/н на сьогодні не припинена. При цьому суд відхиляє доводи позивача з покликанням на правову позицію, сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року у справі №405/6063/13-ц про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, з огляду на таке. У справі №405/6063/13-ц договором поруки була передбачена умова про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, і Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі умови договору не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України. Натомість умови договору поруки від 17 червня 2013 року б/н істотно відрізняються і ними встановлено чіткий строк припинення поруки - три роки з дня настання строку/терміну виконання основного зобов`язання, який на час розгляду справи не настав, а тому застосуванню підлягає трирічний строк припинення поруки, визначений сторонами у договорі, а не шестимісячний, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в позові [PERSON] в зв`язку із його необґрунтованістю, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заява АТ "Універсал Банк" про застосування строку позовної давності судом не вирішується.

Outcome: dismissed