Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У грудні 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Заводського районного суду з позовною заявою до відповідачів КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради та [PERSON], в якій просять суд стягнути з відповідачів неа їх користь моральну шкоду в розмірі по 1000000,00 гривень кожній. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 09.02.2011 року заступником прокурора Дніпропетровської області старшим радником юстиції [PERSON] була порушена кримінальна справа № 41119009, за фактом неналежного виконання службовими особами 9-ої міської лікарні м. Дніпродзержинська своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам [PERSON], [PERSON] та батькам інших дітей за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Органами досудового слідства було пред'явлено обвинувачення [PERSON] у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України. 28.12.2011 року був складений обвинувальний висновок та направлена кримінальна справа № 41119009 до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська. 26.07.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська була винесена постанова, якою кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчинення злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України, припинено у зв'язку з амністією зі звільненням від кримінальної відповідальністю. Згідно матеріалів кримінальної справи 01.08.2008 року позивач, [PERSON] стала на облік по вагітності -. Криничанській районній лікарні Дніпропетровській області до дільничного лікаря-гінеколога [PERSON], що підтверджується копією індивідуальної картки вагітної. 11.10.2008 року позивач, [PERSON] на строку вагітності 23 тижня пройшла ультразвукове дослідження у Медичному діагностичному центрі ЧП АЛЕПТ, згідно висновку якого патологічних змін виявлено не було та було зафіксовано - живий плід. 15.10.202008 року позивач, [PERSON] на строку вагітності 23 тижня також пройшла ультразвукове дослідження клінічного відділу ультразвукової, функціональної пренатальної діагностики Міжобласного центру медичної генетики та пренатальної діагностики м. Кривого Рогу, згідно якого були досліджені усі органи та системи плода (пуповина, плацента, амніон, матка) та була зафіксована відсутність будь-яких патологічних змін будь-якого органу матері та плоду, з чітким фіксування, життєдіяльності плоду. 19.01.2009 року позивач, [PERSON] звернулася в Криничанську районну лікарню зі скаргою на те, що 18.01.2009 року відчувала незначну біль в області живота та стала відчувати слабкий рух плоду. Після чого лікар [PERSON] направила її на ультразвукове дослідження. 19.01.2009 року лікарем Криничанської центральної районної лікарні [PERSON] було проведено ультразвукове дослідження. У висновку якого було відображено наступне: Серцебиття +, ЧСС уд. в 1 хв. 0; Рух плоду не зареєстрований; пуповина в області шиї плоду - норма; Висновок: 37 тижнів, антенатальна загибель плоду. Після проведення вказаного ультразвукового дослідження позивач, [PERSON] була направлена на негайні пологи в КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради в пологове відділення. Завідуюча 2 пологового відділення лікар-гінеколог [PERSON] направила її на повторне ультразвукове дослідження для перевірки діагнозу: Антенатальна загибель плоду. Але лікарем - гінекологом [PERSON] ультразвукове дослідження не проводилось, а усі дані в своєму висновку він взяв з дослідження лікаря [PERSON] Тільки через дві доби після приїзду до лікарні та встановлення діагнозу антенатальна загибель плоду, а саме 21.01.2009 року о 06.00 годині позивач, [PERSON] була переведена до пологової зали та об 11.45 годині народила хлопчика вагою 3,450 кг, зростом 55 см. Новонароджену дитину показали позивачці на відстані і одразу винесли з пологової зали, з твердженням про те, що дитина народилась мертвою. Враховуючи тяжке емоційне навантаження та свій стресовий стан позивач, [PERSON] не розуміла, що за документи в пологовій залі надані їй лікарями для підпису, а тому підписала ці документи, хоча вона чітко пам'ятає, що підписувала лише 2 документи. В той же час позивач, [PERSON] добре пам'ятає, що бачила дитину, тіло якої було біло-рожевого кольору, єдино, що при народженні дитина не кричала. Пологи пройшли без ускладнень. Лікарі [PERSON] не проінформували позивачку про порядок оформлення, захоронення мертвонародженої дитини, а вмовили її залишити мертвонароджену дитину для дослідження, з метою установлення причини смерті. 23.01.2009 року позивач, [PERSON] була виписана з лікарні, в той же час їй не було видано з пологового відділення КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради жодного документу, пояснення лікаря про відсутність документів ґрунтувались на тому, що документи не готові та їх можна буде забрати пізніше. 27.01.2009 року позивачкою було отримано виписний епікриз та пояснено, що інші документи знаходяться в морзі, який розташований на території КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради, які можна буде отримати протягом двох-трьох тижнів. 06.02.2009 року япозивач, [PERSON] звернулась до моргу КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради з проханням видати відповідні документи, які стосуються мертвонародженої дитини, на що вона отримала відповідь, що до їх установи не поступала дитина з прізвищем [PERSON]. В подальшому позивач, [PERSON] дізналась, що нібито її мертвонароджену дитину вже було поховано. При проваджені досудового слідства була здійснена ексгумація, чітко встановленого правоохоронними органами та відображеного в медичних документах місця захоронення мертвонародженої дитини позивачки, при проведені якої тіла дитини знайдено не було. Правоохоронними органами [PERSON], займаючи посаду заступника головного лікаря по медичній частині КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради, будучи посадовою особою установи охорони здоров'я, знаходячись на своєму робочому місці за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Аношкіна, 72 на протязі тривалого періоду часу неналежно виконувала свої посадові обов'язки по контролю за дотриманням підлеглими робітниками нормативно-правових актів, які регламентують зберігання та видачу трупів мертвонароджених та новонароджених, у зв'язку з неналежним ставленням до них в порушення вимог ст.ст. 4, 26 Закону України «Про поховання та поронну справу» та інших нормативних актів. Дії [PERSON], які виразилися у службовій недбалості, тобто неналежне виконання посадовою особою своїх службових обов'язків, через несумлінне ставлення до них, які завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам та державним інтересам, які кваліфікованими органами досудового слідства за ч. 1 ст. 367 КК України. Оскільки, органами досудового слідства не встановлений факт смерті дитини позивачки, у неї є підозри скоєння відносно неї та її дитини злочинів, передбачених ст.ст. 137, 139, 140, 143, 146, 149, 297 КК України, постановою старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] від 27.12.2011 року з кримінальної справи № 41119009 були виділені матеріали для проведення перевірки по факту можливого скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 137, 139, 140, 143, 146, 149, 297 КК України, невстановленими особами відносно [PERSON] її дитини та інших осіб. Враховуючи вищевикладені фактичні обставини, вразі не скоєння злочину з боку відповідача, [PERSON] та вразі сумлінного виконання останньою своїх посадових обов'язків, позивач [PERSON] мала би можливість достовірно знати про те, жива чи мертва дитина та де вона знаходиться. Позивач, [PERSON], є матір'ю [PERSON] та бабусею народженої 21.01.2009 року дитини. Службова недбалість [PERSON], змусила позивача, [PERSON], на протязі багатьох років звертатись до правоохоронних органів з метою відшукати свого онука, чим з боку відповідачів, на її думку, їй також заподіяно моральну шкоду. Відповідачі по справі, 9-та міська лікарня Дніпродзержинської міської ради та [PERSON] знехтували вищевказані норми чинного законодавства України та міжнародні норми, позбавили позивачку, [PERSON] права на отримання послуг з охорони здоров'я та права на материнство, а позивачку [PERSON], права піклування за своїм онуком. Заподіяна з боку відповідачів по справі морально шкода, позивачці [PERSON] на її думку полягає в тому, що вона, як мати не може позбавитися відчуття жаху від того факту, що їй і досі не відомо жива чи мертва її дитина, її міркування цілодобово спрямовані на те, що якщо її дитина жива, вона в будь-якому разі позбавлена материнської ласки, кохання, турботи, які їй може дати лише рідна матір. Моральне страждання позивача посилюється від розуміння того, що працівники медичних установ, які в більшості є жінками, тобто доньками, матерями та бабусями можуть вчинити такий страшний злочин, як позбавити матір - дитини, а дитину - матері. Ні які слова не можуть описати та охарактеризувати душевний біль позивачки, як біль матері, яка не знає де знаходиться її дитина. Відповідач по справі - [PERSON] та інші робітники КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради вчиняючи вказані незаконні дії завдали позивачці, [PERSON] величезну душевну рану, яка не загоїться ніколи, а той цинізм, із яким поводиться керівництво КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради та [PERSON], який полягає в бездушному ставленні до її страждань та відсутність з боку останніх бажання встановити місцезнаходження її дитини - вбиває в неї бажання взагалі жити. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], впевнені, що скоєння злочину відносно дитини та матері є найстрашнішим злочином у суспільстві, якому немає виправдання, тому вони вважають, що діями відповідачів, позивачам [PERSON] та [PERSON]. заподіяна моральна шкода, яку позивачі оцінюють у розмірі по 1000000,00 гривень кожній, які просять стягнути з відповідачів солідарно на їх користь. В судовому засіданні позивач [PERSON], та представник позивача [PERSON], підтримали свої позовні вимоги у межах викладеного у позовній заяві, надали аналогічні пояснення з цього приводу, та просили суд задовольнити їх у повному обсязі, на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON], та її адвокат [PERSON] не визнали позовні вимоги позивачів, та просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими, надуманими, не підтверджені доказами, а тому не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] надала до суду заперечення, які були долучені до матеріалів справи, згідно яких, вона вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки даний цивільний позов був заявлений на підставі кримінальної справи по обвинуваченню її, [PERSON], у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, яка розглядалась Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська та постановою від 26.07.2010 р. справа була припинена у наслідок амністії, а вона була звільнена від кримінальної відповідальності. Сутність звинувачення скоєного нею злочину, полягала у наступному: вона, займаючи посаду заступника головного лікаря по медичній частині КЗ «Дніпродзержинська МЛ № 9» ДОР», будучи посадовою особою лікувального закладу, на протязі тривалого періоду часу неналежно виконувала свої обов'язки з контролю по виконанню підлеглими робітниками нормативно-правових актів, регламентуючих захоронення та видачу трупів мертвонароджених та новонароджених, внаслідок недобросовісного відношення до них, в порушення вимог ст.ст. 4, 26 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», Інструкції по заповненню та реєстрації лікарського свідоцтва про пренатальну смерть, затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545, не забезпечила схоронність трупу мертвонародженої дитини [PERSON] в період з 22.01.2009 р. по 29.01.2009 р. Дані дії були кваліфіковані по ч. 1 ст. 367 КК України. У своєму позові [PERSON] зазначає, що оскільки органами досудового слідства не встановлено факт смерті її дитини та є підозри скоєння відносно позивачки та її дитини злочинів передбачених ст. ст. 137, 139, 140, 143, 146, 149, 297 КК України постановою старшого слідчого прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] від 27.12.2011 р. з кримінальної справи № 41119009 були виділені матеріали для проведення перевірки, по факту можливого скоєння злочинів, передбачених ст. ст. 137, 139, 140, 143, 146, 149, 297 КК України, невстановленими особами відносно [PERSON] її дитини та інших осіб, враховуючи вищевикладені фактичні обставини, вразі не скоєння злочину з боку громадянки [PERSON] та вразі сумлінного виконання останньою своїх посадових обов'язків, вона, позивач [PERSON] мала би можливість достовірно знати про те, жива чи мертва дитина та де вона знаходиться». З тексту позову виходить, що відповідач мусить компенсувати [PERSON] моральну шкоду, через те що в неї є підозри, що відносно неї та її дитини могло бути скоєно злочини передбачені ст. ст. 137, 139, 140, 143, 146, 149, 297 КК України, а у прокуратурі Дніпропетровської області є матеріали для проведення перевірки по факту можливого скоєння злочинів, передбачених ст. ст. 137, 139, 140, 143, 146, 149, 297 КК України, невстановленими особами відносно [PERSON], її дитини та інших осіб. Відповідач вважаю, що у [PERSON] відсутня жодна правова підстава вимагати у неї компенсування моральної шкоди за діяння, які вона не вчиняла, звинувачення у скоєні яких їй не пред'являлось, її вина не доведена, тому вона вважає, що ті обставини, що не були предметом розслідування у кримінальній справі № 41119009, яка розглядалась Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, не можуть бути підставою для пред'явлення цивільного позову про стягнення моральної шкоди. Крім того, позивач [PERSON], також вважає, що через несумлінне виконання відповідачем службових обов'язків, позивач не мала можливості достовірно знати про те, жива чи мертва її дитина та де вона знаходиться, що є також підставою, на її думку, для компенсування моральної шкоди, однак відповідач з цим не згодна, оскільки з тексту обвинувального висновку, постанови Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 26.07.2012р., вбачається, що 21.01.2009р. в 11 годин 45 хвилин у [PERSON]В народилася мертва доношена дитина чоловічої статі, з тугим обмотуванням пуповини навколо шиї і тулуба, без ознаку життя. Факт народження у [PERSON] мертвої дитини також підтверджується медичними документами, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи, зокрема: історією пологів [PERSON], протоколом атологоанатомічного дослідження трупа мертвонародженого від 22.01.2009р., патологоанатомічного відділення КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпродзержинської обласної ради. Тому твердження [PERSON], що її моральні страждання полягають у тому, що вона досі не може позбавитися відчуття жаху від того факту, що їй і досі не відомо жива чи мертва народжена нею, 21.01.2009р., дитина, є голослівними, необґрунтованими, та такими, що не знаходять свого підтвердження. Виходячи з того, що [PERSON] бажає, щоб їй була компенсована моральна шкода на підставі того, що вона народила живу дитину, можливо допустити, що позивачка вважає, що прокуратурою Дніпропетровської області відповідачці було пред'явлене неналежне звинувачення, а судом винесено незаконне рішення, оскільки їй було пред'явлено звинувачення саме через те, що вона не забезпечила контроль за схоронністю трупу мертвонародженої дитини [PERSON] в період з 22.01.2009 р. по 29.01.2009 р., що суперечить звинуваченню та рішенню суду. На думку відповідача, якщо [PERSON] вважає народжену нею 21.01.2009р. дитину чоловічої статті живою, тоді вона повинна була оскаржити постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.07.2012р., але цього вона не зробила, кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні злочину відповідачкою, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, закрито на підставі закону про амністію, звільнивши її від кримінальної відповідальності. Тому на думку відповідача, позивач погодилась з тим фактом, який доведений в суді, що її дитина була мертвонародженою. Відповідач вважає, що позивачем не доведено ступінь вини відповідача в тих діях, які змогли б потягти спричинення моральної шкоди позивачам, тобто не встановлений об'єктивний зв'язок між поведінкою відповідачки та наслідками, які настали. За таких обставин, на думку відповідача, зазначені у заперечені фактичні дані в повному обсязі спростовують позовну заяву про стягнення моральної шкоди, а вимоги позивачів не підлягають задоволенню, тому просить відмовити у задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] також надала до суду заперечення, які були долучені до матеріалів справи, згідно яких, вона вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи [PERSON], [PERSON] в позові про заподіяння їм моральної шкоди зводяться до того, що відповідачі - лікарня № 9 і [PERSON] - знехтували нормами законодавства України і міжнародними нормами щодо права на охорону здоров'я і права дитини на життя, чим позбавили [PERSON] права на отримання послуг з охорони здоров'я та права на материнство, а [PERSON] права на піклування за своїм онуком. Для правового обґрунтування своїх вимог про заподіяння моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на норми міжнародного і українського права, але вони могли б мати значення, якби були порушення права позивачки [PERSON] на охорону її здоров'я, на медичну допомогу та материнство, а також право на здоров'я і на життя її дитини. Діями працівників КЗ «Дніпродзержинсьска МЛ № 9 » Д0Р» в цілому і, зокрема, діями [PERSON], не було порушено жодного законодавства, зазначеного в позові. [PERSON] в повному обсязі була надана необхідна якісна медична допомога, пов'язана із родорозродженням через антенатальну загибель плоду. Дійсно 19 січня 2009 року за направленням лікаря-гінеколога Криничанської ЦРЛ [PERSON] вагітна [PERSON] поступила до пологового відділення КЗ «Дніпродзержинська МЛ № 9» Д0Р» для розродження з висновком про відсутність руху плоду та антенатальну загибель плоду. В пологовому відділенні КЗ «Дніпродзержинська МЛ № 9» Д0Р» позивачка була оглянута лікарем-гінекологом та госпіталізована з діагнозом; II вагітність, 37 тижнів, потиличне передлежання, антенатальна загибель плоду, анемія II ст. Лікарем-гінекологом пологового відділення лікарні № 9 [PERSON] проведено повторне ультразвукове дослідження плоду і підтверджено попередній медичний висновок про відсутність руху плоду і антенатальну загибель плоду. Після підтвердження діагнозу, медичними працівниками був обраний план консервативного ведення пологів з попереднім проведенням підготовки пологових шляхів, про що [PERSON] була проінформована, що засвідчено її власноручним підписом на бланку інформованої згоди пацієнтки на активне ведення третього періоду пологів. 21.01.2009 р. в пологовому залі в присутності завідуючої відділенням, акушерки та молодшої медичної сестри у [PERSON] було вилучено мертвий плід чоловічої статі з тугим обгортанням пуповиною навколо шиї та тулубу, без ознак життя. Факт народження мертвої дитини був засвідчений особистими підписами породіллі [PERSON] в історії хвороби. 22.01.2009 року було проведено патологоанатомічний розтин мертвонародженого плоду. Патологоанатомічний діагноз: II вагітність, І термінові пологи. Антенатальна асфіксія плоду. Мацерація III ст. Анемія II ст. Обгортання пуповини навколо шиї та тулубу плоду. Результат гістологічного дослідження посліду: вихідне інфікування посліду, хронічна субкомпенсована фетоплацентарна недостатність, абсолютно коротка пуповина. Враховуючи дані двох незалежних ультразвукових досліджень плоду, гістологічного дослідження внутрішніх органів та головного мозку плоду, автопсії, патоморфологічного дослідження посліду встановлено, що смерть плоду настала внутрішньоутробно від асфіксії до початку пологової діяльності (антенатальна асфіксія), термін перебування мертвого плода в порожнині матки перевищував 3 доби. Ніхто не позбавляв та не нехтував правом позивачки на отримання послуг з охорони здоров'я і її правом на материнство. [PERSON] поступила до пологового відділення КЗ «Дніпродзержинська МЛ № 9» Д0Р» після антенатальної загибелі плоду для розродження - вилучення мертвого плоду і отримала якісну медичну допомогу. Родорозродження (вилучення мертвого плода) [PERSON] пройшло без ускладнень, про що зазначає у своєму позові і сама позивачка. Породілля [PERSON] виписана додому з пологового відділення 23.01.2009 року, проте родина [PERSON] при виписці не проявила зацікавленості у захороненні своєї дитини, зокрема, [PERSON] не бажала забрати мертвонароджений плід для поховання Після закінчення трьох діб з моменту настання смерті трупи, не взяті для поховання родичами або організаціями, хороняться за рахунок лікарні через похоронне бюро або передаються для учбових цілей, якщо труп не підлягає спеціальному захороненню. 27.01.2009 р. [PERSON] звернулась до лікарні і отримала виписний епікриз, але забрати тіло своєї мертвонародженої дитини для поховання знову ж таки не забажала, хоча могла це зробити. Захоронення мертвонародженого проведено 29.01.2009 року під час планового захоронення аутопсійного та післяопераційного матеріалу з лікарні, що відповідає вимогам Інструкції "про прийом, зберігання та видачу трупів в лікувальних закладах", затвердженої наказом МОЗ України від 12. 05.1992 року "Про розвиток та удосконалення патологоанатомічної служби в Україні. В подальшому [PERSON] звернулась до лікарні лише 06.02.2009 року, при цьому знову ж таки не з питання поховання, а лише за отриманням відповідних документів, які стосуються мертвонародженої дитини. Доводи позивачок про «позбавлення [PERSON] права на отримання послуг з охорони здоров'я та права на материнство, на життя дитини, а [PERSON] - права на піклування за своїм онуком» не лише не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не підтверджуються належними доказами, а й, навпаки, спростовуються доданими до матеріалів справи письмовими доказами. Так, постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.07.2012 р. у відповідності до ст. 1,6 Закону України «Про амністію у 2011 році» була закрита кримінальна справа за звинуваченням [PERSON] за ст. 367 ч.І КК України. Із змісту постанови суду, що набрала законної сили, вбачається, що вона обвинувачувалась у неналежному виконанні посадових обов'язків замісника головного лікаря по контролю за виконанням підлеглими робітниками лікарні № 9 нормативно-правових актів, регламентуючих зберігання та видачу трупів мертвонароджених, не забезпечила зберігання трупа мертвонародженої дитини [PERSON] в період з 22.01.2009 р. по 29.01.2009 р., а також складання відповідної документації при передачі трупу на поховання, внаслідок чого 29 січня 2009 року молодшою сестрою патологоанатомічного відділення 9-ї міської лікарні [PERSON] труп мертвонародженого чоловічої статі [PERSON] без отримання згоди батьків на поховання лікувальною установою був переданий КП «Дніпродзержинський спецкомбінат» разом із післяопераційним матеріалом для захоронення їх з трупом одинокої [PERSON] [PERSON] самим, на думку досудового слідства і суду, бездіяльністю з заступника головного лікаря по медичній частині [PERSON] спричинена суттєва шкода охоронюваним законом інтересам [PERSON], [PERSON] «в частині незабезпечення державою належного поховання гарантованого мертвонароджених дітей, ..поховання в установленому законом порядку з урахуванням їх побажань...». Отже, на думку представника відповідача [PERSON], [PERSON] Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська в установленому законом порядку встановлено, що вина лікарні № 9 і [PERSON] як посадової особи лікарні полягає не в порушенні права [PERSON] на охорону здоров'я і її права на материнство, не в порушенні права дитини на життя, а в похованні лікувальною установою трупу мертвонародженого чоловічої статі [PERSON] без отримання згоди батьків на поховання. Це означає, що доводи позивачок про нехтування відповідачами нормами законодавства щодо права на охорону здоров'я і права дитини на життя, про позбавлення [PERSON] права на отримання послуг з охорони здоров'я та права на материнство, а [PERSON] - права на піклування за своїм онуком, про те, [PERSON] як матір не може позбавитися відчуття жаху від того факту, що їй досі не відомо жива чи мертва її дитина, що ця дитина позбавлена материнської ласки, кохання, турботи, не відповідають фактичним обставинам справи, прямо спростовуються змістом вищенаведеної постанові суду від 29.07.2011 р., є вигаданими та мають на меті лише стягнення з відповідачів з корисливих мотивів астрономічних грошових сум у відшкодування вигаданої моральної шкоди. Позивачкою не наведено жодних доказів народження нею живої дитини, немає жодних доказів, позбавлення її права на материнство. Ніхто не відіймав в неї дитини. її міркування щодо того, що її дитина жива є лише припущенням, яке використовується з метою збагачення. В пологове відділення лікарні [PERSON] вже поступила з антенатальною загибеллю плоду, додаткові обстеження лікарями пологового відділення лікарні лише підтвердили цей факт. Позивачка була направлена до пологового відділення лікарні не народжувати живу дитину, а на родорозродження, своєчасне вилучення мертвого плоду, для подальшого збереження її життя. Вона отримала якісну медичну допомогу в повному обсязі, фізична можливість породіллі [PERSON] мати дітей, тобто її право на материнство, лікарями міської лікарні № 9 було збережено. Так, вже після вилучення 21.01.2009 г. у [PERSON] в лікарні мертвого плоду остання вже двічі стала матір'ю. Представник відповідача, звертає увагу на той факт, що [PERSON] не забрала мертвонароджену дитину для поховання, а звернулась до патологоанатомічного відділення лише 14 днів потому, та лише, як вона сама стверджує у своєму позові, за медичною документацією на мертвонародженого. Тобто реальне порушення прав [PERSON] і [PERSON] Ю:.В. полягає в тому, що медична установа поховала мертвонароджену дитину [PERSON] 29 січня 2009 року, через вісім днів після вилучення мертвого плоду у позивачки, без її письмової згоди і є формальним. Це самі позивачі не забажали забрати мертвонародженого для поховання «з урахуванням своїх побажань», не залишивши лікарні вибору. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] виписалась з лікарні, не забравши труп дитини; 27 січня 2009 року, коли її мертвонароджена дитина ще не буда похована, прибула в лікарню за отриманням епікризу, а не за тілом дитини, наступний раз прийшла до лікарні 6 лютого 2009 року, і знову ж таки не з питання поховання. Навіть в своєму позові, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення в з відповідачів 2000000 гр., [PERSON], [PERSON] не зазначають порушення їх права на поховання мертвонародженого як підставу відшкодування моральної шкоди. Крім того, кожна з позивачок просить суд стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди 1.000.000 гривень солідарно з КЗ «Дніпродзержинська МЛ № 9»Д0Р» та з [PERSON], що на думку представника відповідача, суперечить вимогам діючих норм матеріального права, оскільки практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей робітник перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено інше, тому просить відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача КЗ «Дніпродзержинська МЛ № 9»Д0Р» позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні, надала до суду заперечення які були долучені до матеріалів справи, в яких зазначено, що Позивач № 1 та Позивач № 2 зазначає обставини справи невірним і неправдивим, тому, що 19 січня 2009 року за направленням лікаря-гінеколога Криничанської ЦРЛ [PERSON] для розродження з висновком проведеного ультразвукового дослідження 37 тижнів, антенатальна загибель плоду, вагітна [PERSON] дійсно була госпіталізована до пологового відділення КЗ "Дніпродзержинська МЛ № 9"Д0Р". В пологовому відділенні КЗ "Дніпродзержинськ МЛ № 9" Д0Р" позивачка була оглянута лікарем-гінекологом та госпіталізована з діагнозом: II вагітність, 37 тижнів, головне передлежання, антенатальна загибель плоду, анемія II ст. Лікарем-гінекологом пологового відділення лікарні [PERSON] було проведено повторне ультразвукове дослідження плоду та підтверджено попередній медичний висновок: Антенатальна загибель плоду. Після підтвердження діагнозу, медичними працівниками, згідно клінічного протоколу, був обраний план консервативного ведення пологів з попереднім проведенням підготовки пологових шляхів. [PERSON] була проінформована стосовно діагнозу та плану ведення пологів, що засвідчено її власноручним підписом бланку інформованої згоди пацієнтки на активне ведення третього періоду пологів. 19.01.2009р. о 17 годині [PERSON] була почата підготовка пологових шляхів (ведені ламінарії), а з 6 години 21.01.2009р. розпочалося, відповідно до плану ведення пологів, медикаментозне родозбудження. 21.01.2009р. об 11год 45хв. в індивідуальному пологовому залі, в присутності завідувачої II акушерським відділенням [PERSON], акушерки [PERSON] та молодшої медичної сестри з догляду за хворими [PERSON] у Позивачки народився мертвий плід, чоловічої статі, вагою 3450, довжиною-55см., з тугим обвиттям пуповиною навколо шиї та тулубу, без ознак життя. Факт народження мертвої дитини був засвідчений особистим підписом породіллі [PERSON] 22.01.2009 року було проведено патологоанатомічний розтин мертвонародженого плоду. Патологоанатомічний діагноз: II вагітність, І термінові пологи. Антенатальна асфіксія плоду. Мацерація III ст. Анемія II ст. Обвиття пуповини навколо шиї та тулубу плоду. Результат гістологічного дослідження посліду: вихідне інфікування посліду, хронічна субкомпенсована фетоплацентарна недостатність, абсолютно коротка пуповина. А отже виходячи з викладеного, враховуючи дані двох незалежних ультразвукових досліджень плоду, гістологічного дослідження внутрішніх органів та головного мозку плоду, аутопсії, натоморфологічного дослідження посліду, смерть плоду настала до початку пологів внутрішньоутробно від асфіксії. Також представник відповідача не погоджується з викладеним позивачем про її емоційний та стресовий стан, про те, що позивач не розуміла, що за документи підписувала, не все памятає, оскільки це спростовується на думку представника відповідача наступним: 21.02.2009 року після вилучення плоду об 11 год. 25 хв. завідувачем 2 акушерського відділення [PERSON] в присутності акушерки [PERSON], молодшої сестри медичної з догляду за хворими [PERSON], позивачці, [PERSON] було особисто роз'яснено для чого породіллі необхідно подивитися на мертвонароджену дитину, та поставити підписи в медичних документах: історії пологів та картці розвитку' новонародженого, а також порівнявши інші зразки почерку [PERSON], можна встановити, що особа, яка здійснила підпис в зазначених документах не перебувала у незвичайному стані. [PERSON] зазначає, що при виписці її з пологового відділення 23.01.2009 року їй не було надано жодного документу, та що пояснення лікаря про відсутність документів ґрунтувалась на тому, що документи не готові та їх можна буде забрати пізніше, але протягом семи днів за документами породілля та її родичі не з'явилися. Відповідно до історії пологів породілля [PERSON] 23.01.2009 року виписана з пологового відділення КЗ "Дніпродзержинська МЛ № 9"Д0Р" проте родина [PERSON] при виписці не проявила зацікавленості у захороненні своєї дитини. 27.01.2009 року [PERSON] було видано виписний епікриз та роз'яснено, що відповідно до вимог наказу МОЗ України № 81 від 12.05.1992р. "Про удосконалення патологоанатомічної служби " - забезпечення конфіденційності інформації про померлого, мертвонародженого плоду та належного ставлення до тіла померлого плода здійснюється в області шляхом видачі результатів патологоанатомічного дослідження родини померлої дитини виключно за вимогою дільничного гінеколога. Лікарське свідоцтво про перинатальну смерть для пред'явлення у відділ записів актів громадянського стану видаються в день розтину та підписуються лікарем, що виконував розтин. У тих випадках, коли розтин не проводився, свідоцтво про смерть видається лікарем, який лікував хворого (наказ МОЗ України № 545). Після закінчення трьох діб з моменту настання смерті трупи, не взяті для поховання родичами або організаціями, хороняться за рахунок лікарні через похоронне буро або передаються для учбових цілей, якщо труп не підлягає спеціальному захороненню. При проведенні досудового слідства було проведено перевірку факту народження [PERSON] мертвонародженої дитини. Зазначені обставини підтверджуються актом службового розслідування комісії головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації, проведеного з метою перевірки відповідності дій медичних працівників при наданні медичної допомоги [PERSON] Встановлено, що: - патологоанатомічний розтин мертвонародженого плоду [PERSON] проведений 22.01.2009р., породілля [PERSON] виписана додому з пологового відділення 23.01.2009 року, проте родина [PERSON] при виписці не проявила зацікавленості у захороненні своєї дитини. Захоронення мертвонародженого проведено 29.01.2009 року під час планового захоронення аутопсійного та післяопераційного матеріалу з лікарні, що в повному обсязі відповідає вимогам Інструкції "про прийом, зберігання та видачу трупів в лікувальних закладах", затвердженої наказом МОЗ України від 12.05.1992 року № 81 "Про розвиток та удосконалення патологоанатомічної служби в Україні. Комісія прийшла до висновку, що з боку медичного персоналу, який залучався до надання медичної допомоги [PERSON] та проводив дослідження мертвонародженого плоду неправомірних та протиправних дій не виявлено. Факт мертвонародженої дитини [PERSON] підтверджується довідкою від 11.02.2011р. по перевірці реєстрації та поховання дітей, які померли в перинатальному періоді у м. Дніпродзержинську та позачерговим засіданням Координаційної ради при управлінні охорони здоров'я з питань охорони материнства та дитинства від 25.05.2009 року, так само як і антенатальна загибель плоду [PERSON] на 37 тижні вагітності підтверджується двома незалежними ультразвуковими дослідженнями плоду. На підставі аутопсії, даних гістологічного дослідження внутрішніх органів та головного мозку плода, патоморфологічного дослідження посліду, смерть плоду чоловічої статі настала внутрішньоутробно від асфіксії до початку пологової діяльності (антенатальна асфіксія), термін перебування мертвого плода в порожнині матки приблизно до початку пологів 3 доби. Таким чином ані діями лікарні, ані діями [PERSON] не було порушено жодного законодавства зазначеного в позові. Позивачці після встановлення Криничанською ЦРБ діагнозу антенатальна загибель плоду, була надана своєчасна необхідна кваліфікована медична допомога. Відповідно до наказу МОЗ, враховуючи термін перебування мертвого плода в порожнині матки було проведено своєчасне його вилучення. Родорозродження, як і сама позивачка зазначає у своєму позові, пройшло без ускладнень. Ніхто не позбавляв та не нехтував Позивачку правом на отримання послуг з охорони здоров'я, тим паче її правом на материнство. Позивачка зазначає, що заподіяна моральна шкода полягає в тому, що вона як матір не може позбавитися відчуття жаху від того факту, що їй досі не відомо жива чи мертва її дитина. Що її міркування цілодобово спрямовані на те, що якщо її дитина жива, вона в будь-якому разі позбавлена материнської ласки, кохання, турботи, які їй може дати лише рідна матір, але Позивачкою не наведено жодних доказів народження нею живої дитини. Немає жодних доказів, позбавлення її материнства. Ніхто не відіймав в неї дитини. її міркування щодо того, що її дитина жива є лише припущенням. В пологове відділення лікарні [PERSON] вже поступила з антенатальною загибеллю плоду, додаткові обстеження лікарями пологового відділення лікарні лише підтвердили цей факт. Позивачка була направлена до пологового відділення лікарні не народжувати живу дитину, а на розродження, своєчасне вилучення мертвого плоду, для подальшого збереження життя та здоров'я Позивачки. Не можна і залишити без уваги і той факт, що [PERSON] не забрала мертвонароджену дитину, а звернулась до патологоанатомічного відділення лише 14 днів потому, та лише, як сама Позивачка стверджує у своєму позові, за медичною документацією на мертвонародженого. Також на думку представника відповідача, Ствердження того, що позивач отримала моральні страждання від розуміння того, що працівники медичних установ, які в більшості є жінками, тобто доньками, матерями та бабусями можуть вчинити такий страшний злочин, як позбавити матір дитини, а дитину матері, є лише емоціями Позивачки, оскільки відповідно до наказу МОЗ № 179 від 19.03.2006 року "Про затвердження Інструкції з визначення критеріїв перинатального періоду, живонародженості та мертвонародженості. Порядку реєстрації живонароджених і мертвонароджених" передбачено, п. 1.3. Мертвонародження - вигнання або вилучення з організму матері плода з 22-го повного тижня вагітності (з 154 доби від першого дня останнього нормального менструального циклу) або масою 500 г та більше, який не дихає та не виявляє будь-яких інших ознак життя, таких як серцебиття, пульсація пуповини або певні рухи скелетних м'язів. П. 1.4. Зазначеного наказу Плід внутрішньоутробний продукт зачаття, починаючи з повного 12-го тижня вагітності (з 84 доби від першого для останнього нормального менструального циклу до вигнання/вилучення з організму матері. Посилаючись на те, що відповідач по справ [PERSON] та інші робітники лікарні вчиняючи вказані дії завдали їй величезну душевну рану, яка не загоїться ніколи, а той цинізм, з яким поводиться керівництво лікарні та підсудна, який полягає в бездушному ставленні до її страждань та відсутність з боку останніх бажання встановити місцезнаходження її дитини вбиває в неї бажання взагалі жити. Але з цим представник відповідача погодитись не може, оскільки є не зрозумілим в чому саме полягає, може в тому, що працівниками пологового відділення лікарні їй була надана своєчасна висококваліфікована медична допомога, чи може те, що родорозродженпя Позивачці було без ускладнень, бажання материнства Позивачки цілком зрозуміла річ, кожна жінка бажає мати дитину, проявляти відносно неї турботу, але є не зрозумілим той факт, чому саме лікарню та [PERSON], яка не має жодного відношення до надання медичної допомоги, Позивачка обвинувачує в позбавлені її материнства, адже діями лікарні не було скоєно жодного злочину відносно Позивачки. При наданні допомоги не було жодного правопорушення. Дійсно, що скоєння злочину відносно дитини та матері є найстрашнішим злочином у суспільстві, якому немає виправдання, але на думку представника відповідача стверджувати, що антенатальна загибель плода Позивачки, на 37 тижні вагітності, є виною лікарні, не можна. Крім того представник відповідача просить суд критично віднестись і до розміру моральною шкоди в один мільйон гривень кожній, оскільки порядок та розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом та встановлюється залежно від характеру правопорушення, глибини, тяжкості фізичного болю та страждань, яких особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, погіршення здібностей потерпілого або можливості їх реалізації, а також ступеня вини особи, яка завдала шкоду, у звязку з тим, що позивачами не зазначено, в чому полягає ця шкода., якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, заслухавши сторони, їх представників, адвокатів, свідків: [PERSON], яка суду пояснила, що вона на той час працювала завідуючою 2 пологовим відділенням та була практикуючим лікарем гінекологом, до неї у відділення поступила позивач 19 січня 2009 року за направленням лікаря-гінеколога Криничанської ЦРЛ [PERSON] для розродження з висновком проведеного ультразвукового дослідження 37 тижнів, антенатальна загибель плоду, вагітна [PERSON] була госпіталізована до пологового відділення КЗ "Дніпродзержинська МЛ № 9"Д0Р", після її огляду було встановлено діагноз: II вагітність, 37 тижнів, головне передлежання, антенатальна загибель плоду, анемія II ст., але вона її направила до лікаря-гінеколога пологового відділення лікарні [PERSON], яким було проведено повторне ультразвукове дослідження плоду та підтверджено попередній медичний висновок: Антенатальна загибель плоду. Після підтвердження діагнозу, медичними працівниками, згідно клінічного протоколу, був обраний план консервативного ведення пологів з попереднім проведенням підготовки пологових шляхів. [PERSON] була проінформована стосовно діагнозу та плану ведення пологів, що засвідчено її власноручним підписом бланку інформованої згоди пацієнтки на активне ведення третього періоду пологів. 19.01.2009р. о 17 годині [PERSON] була почата підготовка пологових шляхів (ведені ламінарії), а з 6 години 21.01.2009р. розпочалося, відповідно до плану ведення пологів, медикаментозне родозбудження. 21.01.2009р. об 11год 45хв. в індивідуальному пологовому залі, в моїй присутності, та присутності акушерки [PERSON] та молодшої медичної сестри з догляду за хворими [PERSON] у Позивачки народився мертвий плід, чоловічої статі, вагою 3450, довжиною - 55см., з тугим обвиттям пуповиною навколо шиї та тулубу, без ознак життя. Мертвонароджену дитину вона показала позивачці і сповістила, що дитина народилась мертвою, факт народження мертвої дитини був засвідчений особистим підписом породіллі [PERSON] 22.01.2009 року було проведено патологоанатомічний розтин мертвонародженого плоду. Патологоанатомічний діагноз: II вагітність, І термінові пологи. Антенатальна асфіксія плоду. Мацерація III ст. Анемія II ст. обвиття пуповини навколо шиї та тулубу плоду. Результат гістологічного дослідження посліду: вихідне інфікування посліду, хронічна субкомпенсована фетоплацентарна недостатність, абсолютно коротка пуповина, все було виконано професійно, ніяких порушень з боку її особисто та її відділення не було, навіть жодна комісії також не виявила порушень, труп дитини було передано до моргу, більш вона пояснити нічого не змогла, свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює у відповідача лікарем-гінекологом пологового відділення, йому було направлено позивача для проведення повторного ультразвукове дослідження плоду, він підтвердив попередній медичний висновок: Антенатальна загибель плоду, що відбувалось далі після народження мертвої дитини йому невідомо, суд вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав, а саме. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні постанови Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 липня 2012 року за фактом вчинення протиправних дій [PERSON] було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 367 КК України, провадження по даній кримінальній справі було закрито внаслідок акту амністії згідно ст. 1 п. "е", ст.6 Закону України "Про амністію" від 08.07.2011 року (а.с. 6-7). Як вказано в вищезазначеній постанові, мовою оригіналу: «…незаконными бездействием заместителя главврача больницы по медицинской части [PERSON] причинен существенный вред охраняемым законом правам [PERSON] и [PERSON] в части необеспечения гарантированного государством надлежащего погребения их умерших и мертворожденных детей, достойного отношения к телам умерших, захоронение в установленном законодательством порядке с учетом их пожеланий, а также государственным интересам в указанной форме.» Проте, закриття кримінальної справи по Закону України про амністію звільняє тільки від кримінальної відповідальності, але не звільняє особу від обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну його діями, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 . Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які надані з порушенням порядку, встановленого законом. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб в розмірі відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами) передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі. Проте, з огляду на зміст делікатних правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі, враховуючи те що позивачам, матері та бабусі і досі достовірно не відомо де знаходиться народжена дитина, позивач [PERSON] на протязі багатьох років звертатись до правоохоронних органів з метою відшукати свого онука, душевний біль душевну рану, яка не загоїться ніколи, оскільки позивачі не знають де знаходиться їх дитина, відсутність відповідачів бажання встановити місцезнаходження їх дитини, беручи до уваги інші обставини справи, суд приймає до уваги пояснення сторін, визнає заявлений розмір моральної шкоди для кожного з позивачів у розмірі 1000000,00 грн. (один мільйон гривень) завищеним та надмірним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) кожній позивачці. Стаття 1172 ЦК України встановлює, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди перед [PERSON] та [PERSON] несе КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної. Вказані обставини, факт заподіяння моральної шкоди, тривалість і характер моральних страждань були підтвердженні в судовому засіданні. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON], представників відповідачів про відсутність їх вини в заподіянні шкоди позивачам, оскільки вина відповідачів встановлена матеріалами кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON], як посадової особи, в скоєнні злочину за ч.1ст.367 КК України та постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 липня 2012 року, якою провадження по даній кримінальній справі було закрито внаслідок акту амністії згідно ст. 1 п. "е", ст.6 Закону України "Про амністію" від 08.07.2011 року З огляду на встановлені фактичні дані у їх сукупності, враховуючи психологічний та моральний стан позивачів, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що діями КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної та [PERSON] позивачам [PERSON] та [PERSON] заподіяно моральну шкоду на суму 100000,00 грн. (сто тисяч гривень) кожній, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної. На підставі викладеного,

Outcome: partial