Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

29 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку заробітної плати, доплати за інтенсивність та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 01 вересня 1964 року був прийнятий на роботу на 63 котельно-зварювальний завод учнем слюсаря, одночасно навчався у вечірній школі, а далі в інституті. По закінченню інституту позивач перейшов на інженерну посаду, а саме: інженер-конструктор, пізніше інженер-конструктор 1 категорії. Позивач також займав посаду начальника технічної служби у відділі головного механіка. З цієї посади звільнився за власним бажанням у 1991 році, але у жовтні 1998 року повернувся на завод на посаду інженера по обладнанню, а потім зайняв посаду начальника технічної служби у відділі головного механіка. У 2004 році відділ був ліквідований і позивача перевели на насаду інженера-конструктора 1 категорії в енерго-механічний цех, де він працює по сьогоднішній день. Загальний стаж роботи в Державному підприємстві «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» становить понад 52 роки. На даний час позивач не отримує заробітну плату на протязі 27 місяців з квітня 2018 року по березень 2021 року. Загальна заборгованість по заробітній платі становить 98818,83 грн з утриманням податків та обов`язкових платежів. Позивач зазначає, що відповідач безпідставно не нараховує з 01 жовтня 2019 року по 01 квітня 2020 року 12 відсотків доплати за інтенсивність праці, що передбачена колективним договором, та складає 1585,26 грн. У зв`язку з затримкою виплати заробітної плати відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію у розмірі 7070,08 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 98818,83 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати у сумі 7070,08 грн, доплату за інтенсивність у сумі 1585,26 грн та моральну шкоду у сумі 15000,00 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 08 червня 2021 року позивач [PERSON] подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просив стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 98818,83 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати станом на 31 травня 2021 року у сумі 9134,59 грн, доплату за інтенсивність праці у сумі 1585,26 грн та моральну шкоду у сумі 15000,00 грн (а.с.38-41, 115-118). Позивач 09 липня 2021 року подав до суду клопотання, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі станом на 30 червня 2021 року у сумі 100194,04 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати станом на 30 червня 2021 року у сумі 10324,00 грн, доплату за інтенсивність праці у сумі 1585,26 грн та моральну шкоду у сумі 15000,00 грн (а.с.45-48). 19 липня 2021 року позивач подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просив стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» заборгованість по заробітній платі станом на 01 липня 2021 року у сумі 103361,73 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати станом на 01 липня 2021 року в сумі 10999,28 грн, доплату за інтенсивність праці у сумі 1585,26 грн та моральну шкоду у сумі 15000,00 грн (а.с.50-53, 119-121). Ухвалою суду від 20 липня 2021 року поновлено судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку заробітної плати, доплати за інтенсивність та моральної шкоди. Позивач 13 вересня 2021 року подав до суду клопотання, в якому збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі станом на 31 липня 2021 року у сумі 106068,24 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати у сумі 11406,17 грн, доплату за інтенсивність праці у сумі 1585,26 грн та моральну шкоду у сумі 15000,00 грн (а.с.64-68, 123-127). У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що заробітна плата не виплачується у зв`язку з відсутністю коштів у відповідача, заперечував проти стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати та доплати за інтенсивність, оскільки підприємство не здійснює господарську діяльність і, відповідно, працівники не працюють інтенсивно, розмір моральної шкоди просив зменшити. Суд, вислухавши сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 серпня 1964 року заведена трудова книжка [PERSON] (а.с.4-9). Відповідно до копії довідки № 20 від 27 квітня 2021 року, що видана [PERSON] Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», заборгованість із невиплаченої заробітної плати станом на 01 квітня 2021 року становить 98\~818,83 грн (а.с.12). Як вбачається з копії довідки № 19 від 27 квітня 2021 року, [PERSON] дійсно працює в Державному підприємстві «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на посаді інженера-конструктора енерго-механічного цеху і його середньоденний заробіток станом на 23 квітня 2021 року становить 285,71 грн (а.с.13). [PERSON] звертався за медичною допомогою (а.с.14, 69). 19 березня 2020 року Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» був виданий наказ № 12 «Про зміну режиму роботи», відповідно до якого обмежено роботу підприємства та встановлено робочі дня з 06 квітня 2020 року (а.с.15). Директором Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» затверджений Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів згідно галузевої угоди між Міністерством оборони України та Центральним комітетом всеукраїнської профспілки працівників збройних сил України на 2016-2018 роки (додаток № 3) (а.с.16-17, 21-22). Позивачу була нарахована заробітна плата Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», що підтверджується розрахунковими листками, а саме: січень 2019 року нараховано 8217,92 грн, належить до виплати 6615,42 грн,; лютий 2019 року нараховано 7500,85 грн, належить до виплати 6038,19 грн; березень 2019 року нараховано 6750,77 грн, належить до виплати 5434,37 грн; квітень 2019 року нараховано 10310,09 грн, належить до виплати 8472,51 грн; травень 2019 року нараховано 5357,75 грн, належить до виплати 4140,10 грн; червень 2019 року нараховано 7500,85 грн, належить до виплати 6038,19 грн; липень 2019 року нараховано 8012,90 грн, належить до виплати 6450,39 грн; серпень 2019 року нараховано 7236,41 грн, належить до виплати 5825,31 грн; вересень 2019 року належить до виплати 4932,97 грн; жовтень 2019 року нараховано 5341,47 грн, належить до виплати 4299,89 грн; листопад 2019 року нараховано 3695,00 грн, належить до виплати 2974,47 грн; грудень 2019 року нараховано 2799,18 грн, належить до виплати 2253,34 грн; січень 2020 року нараховано 7510,22 грн, належить до виплати 6045,73 грн; лютий 2020 року нараховано 4571,99 грн, належить до виплати 3680,45 грн; березень 2020 року нараховано 3456,07 грн, належить до виплати 2782,14 грн; квітень 2021 року нараховано 1454,55 грн, належить до виплати 1375,21 грн; травень 2021 року нараховано 3935,02 грн, належить до виплати 3167,69 грн; червень 2021 року нараховано 1400 грн, належить до виплати 1331,30 грн; липень 2021 року нараховано 1454,55 грн, належить до виплати 1375,21 грн (а.с.70-75). Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» укладений колективний договір на 2017-2018 роки, схвалений на профспілковій конференції 24 листопада 2016 року та зареєстрований у Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради 19 липня 2017 року за №151 (а.с.76-114). 01 жовтня 2019 року Директором Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» прийнятий наказ № 218 «Про зміни в оплаті праці», яким скасовано з 01 жовтня 2019 року нарахування та виплату надбавки за інтенсивність праці, встановлено з 01 жовтня 2019 року надбавку за інтенсивність праці працівникам підприємства відповідно до доповідних записок керівників структурних підрозділів за погодженням з профкомом підприємства (а.с.112). У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частин першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями частини четвертої\~статті 43 Конституції України\~передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За приписами\~статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що позивач не отримував заробітну плату з 01 квітня 2018 року по 31 липня 2021 року, що також підтверджено представником відповідача у судовому засіданні. Загальний розмір невиплаченої заробітної плати за цей період становить 106068,24 грн, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представником відповідача. Судом встановлено та не спростовано відповідачем факт невиплати заробітної плати, тому заборгованість по заробітній платі у розмірі 106068,24 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи вимоги про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Статтею 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Згідно зі статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"). З метою реалізації\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у\~статті 3\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої\~статтею 2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 11406,17 грн. Оскільки такий розрахунок проведений позивачем у відповідності до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок компенсації, відповідачем до суду не подано. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 11406,17 грн. Щодо позовних вимог про стягнення доплати за інтенсивність, то суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою-третьою статті 97 Кодексу законів про працю України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Аналогічні положення викладені у статті 15 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, чинне законодавство тільки зобов`язує власника встановлювати конкретні розміри надбавок на умовах та в розмірі, що визначені нормативно-правовими актами з урахуванням вимог колективного договору, а у разі, якщо вони не передбачені актами чинного законодавства або провадяться понад встановлені зазначеними актами норми відповідно до вимог колективного договору, то законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри надбавок, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника надбавок обов`язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено колективним договором або іншими локальними документами підприємства. Частина четверта статті 97 Кодексу законів про працю України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16. Положеннями Колективного договору Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на 2017-2018 роки встановлюються надбавки за високі досягнення в праці, виконання особливо важливих робіт та робіт з більшою складністю та навантаженням, робіт в умовах режимних обмежень, згідно з переліком доплат і надбавок до тарифної ставки і посадових окладів (додаток №3) (а.с.80). У додатку № 3 до Колективного договору передбачена доплата за інтенсивність праці до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) (а.с. 16-17, 88-89). 01 жовтня 2019 року був виданий наказ директора Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» № 218 «Про зміни в оплаті праці», яким, зокрема, скасувалася надбавка за інтенсивність праці (а.с. 122). Зазначений наказ ніким не оспорений і є чинним. У період виникнення спірних правовідносин, коли відповідачем був прийнятий наказ від 01 жовтня 2019 року № 218, діяв Колективний договір Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на 2017-2018 роки, який не передбачав твердої ставки доплати за інтенсивність, а лише зазначав можливість її запровадження до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу) (у певних межах\~від 0 до 12 відсотків). Крім того, у додатку № 3 «Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів згідно галузевої угоди між Міністерством оборони України та Центральним комітетом всеукраїнської профспілки працівників збройних сил України на 2016-2018 роки» були встановлені доплати та надбавки на 2016-2018 роки. Отже, розмір доплати за інтенсивність праці у фіксованому розмірі у додатках до колективної угоди визначено не було, а тому підприємство через незадовільний економічний стан було вправі визначити такий розмір (нульовий) самостійно без погодження із профспілковим органом, а, відтак, прийняття зазначеного наказу не могло призвести до одностороннього погіршення умов в оплаті праці, встановлених законом, угодами, колективними договорами (частина четверта статті 97 Кодексу законів про працю України), оскільки вказана доплата за інтенсивність була різновидом додаткової заробітної плати, то її виплата не була обов`язковою. У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що прийняття 01 жовтня 2019 року директором наказу № 218 не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений, і не потребувало попереднього погодження з виборними органами первинних профспілкових організацій, що діють на підприємстві. Судом встановлено, що ні в Колективному договорі, ні в Додатку № 3 не міститься посилань на те, що надбавка за інтенсивність має постійний безстроковий характер, до того ж, не визначені критерії та умови її запровадження. Обставин позбавлення, зменшення або збільшення надбавки за інтенсивність праці Колективним договором та вищевказаним Додатком не передбачено. За змістом Додатку № 3 він тільки встановлює певні межі цієї доплати (надбавки) (до 12 відсотків) та надає директору підприємства повноваження встановлювати конкретні розміри цих надбавок і доплат. Не містять конкретних умов запровадження, зміни розміру та позбавлення доплат і надбавок й інші локальні нормативні акти відповідача. На підставі вищевикладеного, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що наказ директора Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» від 01 жовтня 2019 року № 218 «Про зміни в оплаті праці», яким було скасовано надбавку за інтенсивність праці, був виданий у межах його компетенції та при його прийнятті ним не були порушені вимоги закону та діючих на підприємстві Колективного договору та інших локальних нормативних актів, а тому відсутні підстави для задоволенні вимог позивача про стягнення доплати за інтенсивність. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 23 Цивільного кодексу України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що невиконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених чинним трудовим законодавством, невиплата заробітної плати позивачу призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих та сімейних зв`язків, нервової напруги та переживань, вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у сумі, яка за переконанням суду, становить 5000,00 грн. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 94, 97, 115, 237-1 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», статей 1, 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", статей 3, 11, 15, 23 Цивільного кодексу України

Outcome: partial