Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради про усунення перешкод у здійсненні виховання та спілкування з онуком. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Позивач має рідного онука, [PERSON] , [INFO] , який після смерті її доньки, матері малолітнього [PERSON] - [PERSON] проживає зі своїм батьком - [PERSON] . Після смерті доньки -[INFO] вона опікувалась долею свого онука, доглядала і утримувала його, піклувалась про його здоров`я і розвиток. Онук проживав разом з нею в житловому будинку, що належить їй на праві власності за адресою: [ADDRESS] та відвідував приватний дитячий заклад по догляду за дитиною «Абрикоска». З 06.09.2017 року і по даний час Позивач проживає окремо від свого онука, оскільки відповідач у справі забрав його і не надає жодної можливості бачитися з ним та спілкуватися, проте вона бажає приймати участь у його вихованні. Оскільки відповідач не допускає її до онука, тому з метою забезпечення виключно прав та інтересів малолітньої дитини, Позивач вимушена звернутися за захистом порушених прав до суду. Вважає, що за таких обставин можливо встановити час спілкування зі своїм малолітнім онуком - [PERSON] , систематичні побачення в один із вихідних днів тижня (суботу або неділю) з 9.00 до 18.00 години, спільний відпочинок влітку - 7 (сім) днів безперервно у літній період дитина проводить з нею. Також просила суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у спілкуванні з онуком. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні судом до участі в розгляді справи в якості третіх осіб було залучено Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради. Позивач та її представник в підготовчому засіданні заявили клопотання про долучення доказів у справі та просили суд про витребування від третіх осіб відповідного висновку про участь позивача у вихованні онука. 17.12. 2019 року Органом опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради надано висновок про участь у вихованні малолітнього [PERSON] , 2012 року народження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.12. 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Додатковим заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року заяву представника позивача адвоката Гопоненка Р.І. про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволено частково. Ухвалою суду від 26.03.2020 року скасовано заочне рішення суду від 20.12.2019 року та додаткове заочне рішення суду від 31.01.2020 року, призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 26.05.2020 року підготовчий розгляд закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні просила задовольнити вимоги її позову в повному обсязі з підстав, викладених у позові, зазначила про те, що відповідач не дає їй змоги бачитися з онуком, ому вона була вимушена звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав повністю вимоги позову просив суд про їх задоволення, а також задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивачки. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти вимог позову в частині побачень позивачки з його сином, а її онуком без його присутності. Зазначив про те, що наразі син проти зустрічей з бабусею і він не може його примусити це робити. Проте він не заперечує того факту, що подорослішавши він може сам виявити бажання спілкуватися з бабусею проти чого він не буде заперечувати. Просив відмовити у задоволенні позову в частині, що стосується спілкування позивачки з його сином без його присутності, а також просив відмовити в задоволенні заяви про стягнення з нього витрат на правничу допомогу на користь позивачки. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивачка послалася в судовому засіданні як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача на позов, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть, матір малолітнього [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] . Позивач у справі [PERSON] є матір`ю померлої [PERSON] , яка була матір`ю малолітньому [PERSON] , тобто бабусею малолітнього. Відповідно до інформації приватного нотаріуса КМНО Балкової-Петренко Т.М. спадкоємицею за законм після смерті померлої [INFO] [PERSON] є її мати [PERSON] . Малолітній [PERSON] , 2012 року народження, проживає разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . За правилами ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Висновку про участь баби у вихованні малолітнього онука, від 17.12. 2019 року №200/4 Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний графік зустрічей баби, [PERSON] з малолітнім онуком [PERSON] , а саме: - кожної неділі місяця з 12.00 год. до 14.00 год. в присутності батька, [PERSON] . Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права. При вирішення цього спору слід враховувати в сукупності, як факт ухилення матері дітей від виконання рішення органу опіки та піклування щодо способів участі батька у вихованні дітей, так і інші обставини, а саме інтереси дітей, їх вік, стан здоров`я, прихильність до кожного з батьків тощо. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. При цьому, згідно ст. 263 СК України, спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Таким чином, діюче сімейне законодавство України встановлює право баби та діда на спілкування з внуками та приймання участі у їх вихованні, батьки не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків. Частиною другою статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно з ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 257 СК України вбачається, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною баби та діда, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Позивачем в судовому засіданні доведено та надано суду докази щодо неправомірних дій відповідача, зокрема щодо вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з онуком та у його вихованні, а саме: як зазначила позивачка, вона зверталася у письмовому вигляді до відповідача з проханням надати їй можливість бачитися з онуком, відповідні копії таких заяв містяться в матеріалах справи (а.с. 17-18), проте відповіді вона так і не отримала. Крім того, в судовому засіданні було досліджено диск із аудіозаписом розмови між позивачкою та відповідачем, з якого вбачається, що між сторонами у справі існує конфлікт з приводу спілкування бабусі з онуком. Тому суд вказує на обґрунтованість позовних вимог, щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком. Позовні вимоги в частині, щодо встановлення позивачці графіку зустрічей з онуком, з урахуванням вищенаведеного висновку, є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Висновку про участь баби у вихованні малолітнього онука від 17.12.2019 року №200/4 Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний графік зустрічей баби, [PERSON] з малолітнім онуком [PERSON] , а саме - кожної неділі місяця з 12 години до 14 години в присутності батька [PERSON] .З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивачки необхідно встановити порядок участі у вихованні онука та спілкуванні з ним, який пропонує встановити Служба у справах дітей. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивачки на даний час буде повністю відповідати інтересам дитини, оскільки як встановлено судом при розгляді справи, малолітній [PERSON] тривалий час не бачив бабусю і не спілкувався з нею наодинці, тому їх зустрічі наразі повинні проходити за участі батька дитини [PERSON] . При цьому суд враховує, що дитина повинна мати певний розпорядок свого життя, який би забезпечував їй комфортне дозвілля та навчання. Відповідно до вимог ст. 159 СК України в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких обставин, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги малолітній вік дитини, характер відносин між сторонами, а також права батьків, які є переважними перед іншими особами, суд дійшов висновку про необхідність встановлення способу участі позивачки у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] , 2012 року народження з урахуванням як інтересів дитини, так і його бабусі, визначивши позивачці наступний спосіб участі у вихованні малолітнього онука, а саме: - кожної неділі місяця з 12.00 години до 14.00 години у присутності батька [PERSON] . Визначаючи спосіб участі баби у вихованні онука, суд враховує, що обов`язок виховувати своїх дітей, в тому числі і вибір способів такого виховання, відповідальність за дітей, покладається на батьків, також суд зазначає, що участь баби у вихованні з онуком для його повноцінного розвитку є доцільним, оскільки в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про негативний вплив бабусі на розвиток онука. При цьому суд враховує практику Європейського Суду з прав людини у зазначеній категорії спорів, зокрема звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" та рішення від 27 листопада 1992 року у справі "Олссон проти Швеції", в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На переконання суду такий порядок спілкування є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв`язків з родичами. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ухвалюючи саме таке рішення по справі, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові від 01.10.2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2018 року між позивачем [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» було укладено договір №2 про надання правової (правничої) допомоги. Згідно пункту 2.2 даного договору встановлено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу, окрім звернення з адвокатськими запитами, визначається в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за одну годину. В матеріалах справи міститься попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат представника позивача - адвоката Гапоненка Р.І. від 11.05.2019 року (а.с. 29). З тексту даного розрахунку вбачається, що загальна попередня (орієнтовна) сума судових витрат позивача - [PERSON] , яку остання понесла та змушена буде понести у зв`язку з розглядом даної справи, складає 40 768 грн. 40 коп. Згідно акту надання послуг №73 від 16.12.2019 року, який додано представником позивача - адвокатом Гапоненком Р.І. до заяви про винесення додаткового рішення, вбачається, що гонорар за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» позивачу [PERSON] склав 33 тисячі гривень. У додатку до акту надання послуг №73 від 16.12.2019 року викладено перелік послуг наданих Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» позивачу [PERSON] , загальний витрачений час під час надання правової допомоги у справі № 754/3444/19 склав - 33 години, а саме: Надані послугиЧас витрачений адвокатом Аналіз судової практики та діючого законодавства, підготовка та подання до Деснянського р-го суду Позовної заява про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні від 04.03.2019 р. 3 год. 00 хв. 13.05.2019 року о 09 год. 30 хв. - участь у судовому засіданні при розгляді Позовної заяви про усунення перешкоду спілкуванні з онуком та його вихованні від 04.03.2019 р.1 год. 00 хв. Підготовка та подання наручно до Деснянського р-го суду Клопотання від 11.06.2019 року про долучення Акту обстеження житло-побутових умов проживання сім`ї від 23.02.2017 року.2 год. 00 хв. 13.06.2019 року о 12 год. 20 хв. - участь у судовому засіданні при розгляді Позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні від 04.03.2019 р.1 год. 00 хв. Підготовка та подання наручно 03.07.2019 р. (у першій половині дня) заяви про місцезнаходження дитини від 03.07.2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 2 год. 00 хв. 03.07.2019 року (у обідній час) було наручно отримано від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації листа про надання Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради акту обстеження умов проживання [PERSON] ; 2 год. 00 хв. 03.07.2019 року (у другій половині дня) було наручно подано до Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради лист № 01-07-1508 від 03.07.2019 року. 2 год. 00 хв. 11.07.2019 було особисто отримано у Службі у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради оригінал акту обстеження умов проживання [PERSON] від 11.07.2019 року; 2 год. 00 хв. Підготовка та подання наручно 12.07.2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 12.07.2019 року (долучено лист Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради з оригіналом акту обстеження умов проживання [PERSON] від 11.07.2019 року); 2 год. 00 хв. Підготовка та надіслання до суду заяви про залучення третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 07.08.2019 р. до суду. 1 год. 00 хв. 08.08.2019 року о 11 год. 30 хв. - участь у судовому засіданні при розгляді позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні від 04.03.2019 р. 1 год. 00 хв. Підготовка та подання наручно до Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради клопотання про видачу висновку від 16.09.2019 р.; 2 год. 00 хв. Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 64 від 05.12.2019 року [PERSON] було сплачено Адвокатському об`єднанню «Гапоненко Роман і партнери» 10 000 гривень, на підставі договору №2 від 13.07.2018 року. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 66 від 21.12.2019 року [PERSON] було сплачено Адвокатському об`єднанню «Гапоненко Роман і партнери» 23 000 гривень, на підставі договору №2 від 13.07.2018 року. Суд приходить до висновку, що з урахуванням норм чинного законодавства, частина із наданих послуг, визначених представником позивача в додатку до акту надання послуг №73 від 16.12.2019 року, не може бути віднесена саме до правничої допомоги, виходячи з наступного. Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, викладені в додатку до акту надання послуг № 73 від 16.12.2019 року наступні послуги: ?отримання адвокатом Гапоненком Р.І. 03.07.2019 року (у обідній час) від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації листа про надання Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради акту обстеження умов проживання [PERSON] (2 години) - 2 000 гривень (пункт 6); ?подання наручно 03.07.2019 року (у другій половині дня) до Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради лист № 01-07-1508 від 03.07.2019 року (2 години) - 2 000 гривень (пункт 7); ?особисте отримання 11.07.2019 року в Службі у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради оригіналу акту обстеження умов проживання [PERSON] від 11.07.2019 року (2 години) - 2 000 гривень (пункт 8); ?подання наручно (у першій половині дня) до Деснянського районного суду м. Києва клопотання від 11.11.2019 р. про видачу витягу з журналу судового засідання від 07.11.2019 року (2 години) - 2 000 гривень (пункт 16); ?подання наручно (у другій половині дня) до Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради клопотання про надання висновку від 11.11.2019 року (2 години) - 2 000 гривень (пункт 17) - не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу. ? Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019 року, справа № 9901/264/19. Враховуючи викладене вище, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 23 000 гривень, який судом визначено відповідно до додатку до акту наданих послуг №73 від 16.12.2019 року, який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial