Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, покликаючись на те, що відповідач проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS], проте не оплачує житлово-комунальні послуги. Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 5588,47 грн. за період з серпня 2011 року по серпень 2014 року та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з тих підстав, що сума заборгованості є необґрунтованою та не підтверджується належними доказами. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, заявила клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 68 ЖК України встановлено, що наймач жилого приміщення зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а згідно ч.1 ст.64 ЖК України повнолітні члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, нарівні з наймачем несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору найму жилого приміщення. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку №1731 від 28.08.2014 року, виданої ЛКП "Снопківське" (а.с.5) відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Станом на серпень 2014 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 5588,47 грн. На момент подання позовної заяви заборгованість відповідача не погашена та не укладено договору на реконструкцію боргу. Стаття 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг укласти договір на надання таких послуг (п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону). Згідно п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначених п.5 ч.3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог п.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених кварти) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Судом встановлено, що міська рада є власником будинку [ADDRESS], відповідач - власником квартири [NUMBER]. Оскільки балансоутримувачем даного будинку і виконавцем послуг є ЛКП "Снопківське", яке несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям (у тому числі і відповідачам), то останні повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах. Статтею 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не скористалася правом, наданим їй ст.18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та не надала з цього приводу суду жодного належного доказу Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, в суду відсутні підстави вважати неякісними послуги, надані ЛКП "Снопківське". Суд критично оцінює посилання відповідача на сплив строку позовної давності за вимогою позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.165 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст.ст.257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Як було встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ЛКП "Снопківське" зверталося до суду зі заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] 5115,25 грн. заборгованості та 121,80 грн. судового збору. Відповідно часом перебігу строку позовної давності є 29.05.2014 року - дата видачі судового наказу. Крім того, в силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає обґрунтованим представлений представником позивача розрахунок заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги, оскільки такий підтверджений документально та відповідає іншим матеріалам справи. Таким чином, оскільки відповідач не оплачує надані житлово-комунальні послуги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved