Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що йому на праві користування належала квартира [ADDRESS]. Разом із ним в квартирі були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] Починаючи з 2005 по 2015 рік він відбував покарання в Софіївській колонії №55 Запорізької області. В 2011 році рішенням суду його було визнано таким, що втратив право користування квартирою, після чого [PERSON] була призначена основним наймачем квартири. В 2012 році рішенням суду за [PERSON] було визнано право користування квартирою, а [PERSON] з сином в свою чергу були зняті з реєстраційного обліку. [PERSON] приватизував квартиру в липні 2012 року, після чого 17.09.2012 року продав її [PERSON]. На цей час в квартирі проживають [PERSON], її чоловік [PERSON] та дитина [PERSON] Вважає, що відповідачами по справі було порушено його право на участь в приватизації квартири, чим було позбавлено його права на житло. Просив суд: визнати приватизацію квартири [ADDRESS] (далі - квартира) недійсною; визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації про приватизацію [PERSON] квартири; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 17.09.2012 року; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру та зобовязати реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру; визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою; зобовязати Хортицький районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти [PERSON], [PERSON], [PERSON] з реєстрації в квартирі; зобовязати МКП Основаніє повернути квартиру в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради та поставити квартиру на баланс МКП Основаніє; визнати за [PERSON] право користування квартирою; зобовязати Хортицький районний відділ у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати [PERSON] в квартирі; зобовязати МКП Основаніє укласти з [PERSON] договір найму квартири та призначити його основним наймачем квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. [PERSON] суду пояснив, що з 2004 році він відбував покарання в місцях позбавлення волі, тому за ним мало зберігатись місце проживання в спірній квартирі. Проте, заочним рішенням суду за позовом [PERSON] він був визнаний таким, що втратив право користування квартирою. Скориставшись тим, що він був знятий з реєстрації в квартирі, [PERSON] зареєструвала в квартирі [PERSON], сама з обліку знялась. Після чого [PERSON] приватизував квартиру та в 2012 році продав її [PERSON] В 2013 році заочне рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, було скасовано, проте йому відмовляють у реєстрації в спірній квартирі. Представник районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради суду пояснила, що квартира [ADDRESS] була приватизована без порушень встановленого законом порядку. Проте, враховуючи, що заочне рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування приміщенням, було скасовано, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв або клопотань від відповідачів до суду не надходило. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що в 2012 році вона знайшла обяву про продаж квартири [ADDRESS], яку продавав [PERSON] Підготовкою та перевіркою документів займалась агенція нерухомості. Згідно довідки з місця проживання, зареєстрованих осіб в квартирі не було. Проти позову заперечує, вважає, що придбала квартиру законно. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених в письмовому запереченні (т.1 а.с.109-121). Пояснив суду, що на момент приватизації квартири [PERSON] був єдиною особою, яка була в ній зареєстрована, тому порядок проведення приватизації порушений не був. Вважає, що позов про визнання договору купівлі-продажу не може бути предявлений [PERSON], оскільки він не був власником квартири, не є стороною правочину. Заперечив проти позовних вимог про визнання [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, та виселення з квартири, оскільки вони не обґрунтовані та безпідставні. Крім того, [PERSON] не залучений до справи в якості відповідача, вимог до нього не предявлено. Представник реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за його відсутності (т.1 а.с. 180). Представник МКП Основаніє в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ТОВ ЗМБТІ в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Від третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] до суду надійшло письмове заперечення (т.1 а.с. 103), в якому вона просить розглядати справу за її відсутності. Вважає свої дії в частині посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2012 року, законними. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не зявилась, просила суд розглядати справу за її відсутності, винести рішення з урахування житлових прав дитини (т.2 а.с.28). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. [PERSON] був зареєстрований в [INFO] з 15.12.1996 по 17.11.2011 року, що підтверджується відповідною довідкою (т.1 а.с. 149). Разом із ним проживала та була зареєстрована з 30.10.1993 по 03.04.2012 року його дружина [PERSON] (т.1 а.с. 149). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2011 року за позовом [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], було визнано позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Рішенням встановлено, що в квартирі були зареєстровані також неповнолітні [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.12). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2012 року було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON], визнано [PERSON] членом сімї [PERSON], визнано за [PERSON] право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя (а.с. т.1 а.с. 14-15). Згідно довідки КП ВРЕЖО№6 від 12.04.2012 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], інших осіб, зареєстрованих в квартирі, немає (т.1 а.с. 93). Розпорядженням заступника голови районної адміністрації №486р від 02.07.2012 року на підставі заяви [PERSON], передано у приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 89). 02.07.2012 року було видано видано свідоцтво про право на житло №356 на імя [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.91). 17.09.2012 року приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с. 104-105). Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2013 року було скасовано заочне рішення від 28.10.2011 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя (т.1 а.с.16). 12.06.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя було було відмовлено в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя (т.1 а.с. 18). Рішенням суду по даній справі встановлено, що позивача [PERSON] було засуджено вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2007 року за ч.1 ст.321, ч.2 ст.311, ч.3 ст.307, 304, ч.2 ст.122, ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі, початок відбування покарання з 09.01.2005 року. [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі в 2015 році. Факт перебування [PERSON] з 2005 по 2015 рік в місцях позбавлення волі підтверджується рішеннями суду, сторонами по справі не заперечується. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.08.2014 року було скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2012 року, яким було визнано право користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя за [PERSON], в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (т.1 а.с. 23-24). Відповідно довідки від 13.08.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (т.1 а.с. 107). Свідок [PERSON] суду пояснив, що давно знає [PERSON], який з 2005 по 2015 рік знаходився в місцях позбавлення волі. Його колишня дружина [PERSON] разом з [PERSON] в 2011 році пропонували йому дати неправдиві свідчення в суді про те, що [PERSON] не проживає в квартирі, місце знаходження його не відомо. Пропонувала йому винагороду після приватизації та продажу квартири, від чого він відмовився. Свідки [PERSON] та [PERSON] далм суду пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що відбував покарання в місцях позбавлення волі разом з [PERSON], від якого дізнався про те, що його колишня дружина [PERSON] скористалась тим, що [PERSON] увязнений, приватизувала та продала квартиру, в якій проживав [PERSON] Згідно ч.2 ст.65 ЖК УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1, ст.ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 року, що діяло на момент приватизації спірної квартири, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно п.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Виходячи зі змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та норм ст. ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сім'ї. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. [PERSON], будучи користувачем квартири [ADDRESS], з 2005 по 2015 року відбував покарання в місцях позбавлення волі, що у відповідністю до п.7 ст.71 ЖК України є підставою для збереження за ним права користування жилим приміщенням протягом всього часу відбування покарання. Таким чином, на момент приватизації квартири в 2012 році, [PERSON] мав право як особа, за якою зберігається право на житло, на право на приватизацію займаної ним квартири шляхом передачі йому цієї квартири в спільну сумісну або часткову власність. Проте, приватизація відбулась без участі [PERSON], квартира передана у особисту приватну власність [PERSON], незважаючи на те, що Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" гарантує право на приватизацію житлових приміщень в тому числі за тимчасово відсутніми користувачами квартири, за якими зберігається право на житло. У звязку із цим суд дійшов висновку, що угода про передачу у власність [PERSON] квартири є незаконною, порушує житлові права [PERSON], а тому позовні вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації від 02.07.2012 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.09.2012 року недійсним є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позовні вимоги про скасування державної реєстрації на квартиру [ADDRESS] та зобовязання реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру задоволенню не підлягають з наступних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За роз'ясненнями, що викладенні у п.п.8,10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відмова у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, недійсності правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, визнання договору купівлі-продажу недійсним є правовою підставою для скасування реєстрації права власності, тому вимоги про скасування реєстрації задоволенню не підлягають. У разі виникнення спору з державним реєстратором з приводу скасування реєстрації права власності на підставі рішення суду, такий спір може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства. Право користування [PERSON] квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя оспорюється та не визнається відповідачем [PERSON], про що свідчить зайнята нею позиція під час розгляду справи. Суд відповідно до положень ст.16 ЦК України має визнати за позивачем право користування квартирою, та відновити становище, яке існувало до порушення. Тому суд прийшов до висновку про задоволення вимог [PERSON] про визнання за ним права користування квартирою №53 будинку №16 по вул. Гудименко в м. Запоріжжя. Вимоги про вселення в квартиру заявлені [PERSON] передчасно. Перешкоди для проживання позивача в квартирі можуть виникнути лише після набрання законної сили рішенням суду про визнання за ним права користування жилим приміщенням. Тому право позивача на проживання у спірній квартирі не є порушеним, і як наслідок не підлягає захисту судом. Позовні вимоги про зобовязання Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати [PERSON] в квартирі задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання за ним права користування квартирою є достатньою правовою підставою для його реєстрації в жилому приміщенні. Суд не знаходить підстав для визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення їх з квартири з огляду на наступні обставини. Особи підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в порядку, встановленому ЖК України або ЦК України в залежності від правового статусу жилого приміщення та на підставі передбачених законом обставин. В даному випадку позивач не визначився на яких підставах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням, на навів суду доводів в обґрунтування даних позовних вимог. Виселення з жилих приміщень також проводиться в порядку і на підставах, встановлених ЖК України. Підстави для виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивачем в позові не наведені. Крім того, [PERSON] просить суд визнати таким, що втратив право користування, та виселити із квартири [PERSON], проте в якості відповідача він позивачем не залучений, вимог до [PERSON] позивачем не заявлено. Вимоги про зобовязання МКП Основаніє повернути квартиру [ADDRESS] в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача. Не підлягають задоволенню також позовні вимоги про зобовязання МКП Основаніє укласти з [PERSON] договір найму жилого приміщення квартири [ADDRESS] та зобовязання районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради призначити [PERSON] основним наймачем квартири, оскільки спір з даного приводу не виник, а тому вимоги заявлені позивачем передчасно. Відповідно до положень ч.6 ст.154 ЦПК України вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру [ADDRESS] підлягають скасуванню, оскільки в забороні відчуження спірної квартири відпала потреба. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вимоги [PERSON] були задоволені частково в частині позовних вимог, предявлених до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь [PERSON]

Outcome: partial