Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

В лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «АвтоПросто», в якому просив суд: визнати недійсним договір № 801483 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, який було укладено 18.12.2018 року між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 19125,81 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «АвтоПросто» та [PERSON] було укладено договір № 801483 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, який було укладено 18.12.2018 року, разом з Додатком № 1, Додатком № 2. Згідно умов укладеного договору відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст.1 Договору, а позивач є їх споживачем. На виконання умов договору позивачем було сплачено 19125,81 грн. на користь відповідача, та представник відповідача запевнив, що після оплати вказаних коштів позивач отримає автомобіль «Джилі Емгранд» та в подальшому на протязі 10 років сплачуватиме відповідні кредитні платежі. Однак, через два тижні після оплати позивач автомобіль не отримав, та на його усні звернення до відповідача йому повідомили, що автомобіль ним буде отримано лише після сплати коштів в сумі 70000,00 грн. Дії представників відповідача не відповідали інформації, яка була надана представником відповідача до підписання договору, а тому відповідачем було введено позивача в оману та договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики, що свідчить про наявність підстав для визнання його недійсним та повернення коштів, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 18.02.2019 року, у справі було відрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року, у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 24.01.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, в зв`язку з безпідставністю. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 18.06.2020 року № 415, було здійснено повторний автоматичний розподіл справи та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що18.12.2018 року між ТОВ «АвтоПросто» та [PERSON] було укладено договір, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Автофонд». Договір було укладено шляхом підписання сторонами договору та підписання додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору. Умовами договору передбачено, що учасник зобов`язується виконувати зобов`язання, передбачені договором про адміністрування, в порядку і строки, визначені договором, сплатити винагороду за послуги, пов`язані із включенням договору до системи Автофонд та формування групи протягом 10 днів після повідомлення товариством учаснику номера групи, до якої він належить та дати створення групи, щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою. Відповідно до п. 12.1.4 ст. 12 договору, якщо учасник із ситсмеи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним, та такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за договором. Позивач вказує, що на виконання умов оспорюваного договору ним було сплачено відповідачу кошти в сумі 19125,81 грн., та наведене стороною відповідача не спростовано. Однак, не отримавши через два тижні обумовлений автомобіль, та, звернувшись усно до відповідача, позивачу було повідомлено про те, що ним не було внесено всю суму, та відсутні підстави для надання позивачу автомобіля, а відтак, на думку сторони позивача, відповідач ввів його в оману перед підписанням договору та товариством було укладено договір із використанням нечесної підприємницької діяльності, а відтак наявні підстави для визнання договору недійсним та повернення коштів. Перевіряючи обґрунтованість доводів позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 19.2, п. 19.3 статті 19 оспорюваного договору, сторони узгодили те, що підписанням цього Договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник підтвердив, що ТОВ «АвтоПросто» надало інформацію по суті фінансової послуги, що пропонується за цим договором із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомлено про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено Реквізити Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів. З будь-якими заявами про розірвання договору та повернення коштів позивача до відповідача у встановлені договором строки не звертався, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Слід вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 12.1 договору, учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити ТОВ «АвтоПросто» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством ТОВ «АвтоПросто» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання. Пунктом 12.1.1 договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору на підставі заяви учасника, останньому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Згідно із п. 12.1.2 договору, максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ «АвтоПросто» заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до відповідача, зокрема, із заявою про розірвання договору, однак, позивачем було подано до суду позов про розірвання договору та повернення коштів, що, на думку суду, є передчасним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, звернення ж до суду з метою захистити свої права, які можуть бути порушені в майбутньому, нормами чинного Законодавства України не передбачено. Суд звертає увагу сторони позивача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1, 2ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). З матеріалів справи вбачається, що під час укладення оспорюваного договору позивач отримав всю необхідну інформацію, погодився із нею та підписав угоду. Відповідно до ст.19 договору, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно положень, закріплених у статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 цс15. Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в ч. 2 ст. 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи вказану норму закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються якнесправедливі, якщовони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі№ 6-330 цс 16. Згідно з п. 12.1.5 ст. 12 Договору, якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів сплачена за договором про адміністрування. В судовому засіданні встановлено, що позивач із заявою про розірвання угоди у чотирнадцятиденний термін до ТОВ «АвтоПросто» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди. Відповідно до норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін;по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Правочини, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг;4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману:1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції;2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої;3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару;4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження;6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію;7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до ст. 1 Договору, предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єданих періодичних платежів учасників групи чере систему Автофонд. ТОВ «АвтоПросто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах Договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених Договором про адміністрування. Відповідно до ст. 8 договору, ТОВ «АвтоПросто» зобов`язується надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику та здійснити оплату за автомобіль постачальнику протягом 5 робочих днів після того, як: учасник, який одержав право на отримання автомобіля здійснить відповідні платежі згідно з умовами Договору, пов`язані з видачею автомобіля; «АвтоПросто» отримає від учасника належним чином оформлені документи та гарантії згідно з вимогами цієї статті; «АвтоПросто» затвердить оформлення документів на отримання автомобіля. Відповідно до договору з постачальником останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. Передбачені Договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Договорі "Періодичні платежі". Відповідно до Договору, визначено термін періодичний платіж - грошові кошти, що періодично (щомісяця) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок Товариства в банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовуються для формування Фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається Товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів. Таким чином, в Договорі чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля. Договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеного Договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару. За системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи. Посилання позивача щодо нечесності ведення підприємницької діяльності, суд вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», поняття «фінансова послуга» - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-ІV (введено в дію з 9 січня 2012 року), внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі вказаного Закону, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов можна зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно із п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до Договору, дано визначення терміну «АвтоТак» це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Враховуючи, що ТОВ «АвтоПросто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то можна зробити висновок, що дане товариство діє цілком легітимно. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-40 цс 13 від 11.09.2013 року. Відповідно до ст.ст. 12, 78 ,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Суд вважає, що підстав для визнання договору недійсним немає, оскільки, сторони під час укладення договору погодили всі істотні його умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору товариство ввело його в оману, діяло із використанням нечесної підприємницької діяльності, не надавши інформації про умови договору у повному обсязі. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обгрунтування позову не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, останні, повністю спростовані стороною відповідача, та судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання договору недійсним та повернення коштів, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed