Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач 09 жовтня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що 12 серпня 2013 року о 09.00 год. у м. Дніпропетровську на з'їзді з Кайдацького мосту, по вул. Набережна Заводська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Шеврове Авто», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Мазда», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить [PERSON]. Відповідальність [PERSON], винуваться ДТП застраховано, відповідно до Полісу загальнообов'язкового страхування цивільно - правової відповідальність власників наземних транспортних засобів АС № 2491883, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Позивачем було надано заяву про виплату страхового відшкодування та повністю дотримано вимоги статті 35.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не отримавши у встановлений законом строк страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з метою з'ясування ситуації, та останній повідомив, що нібито не отримував відповідної заяви, у зв'язку з чим позивач 04 лютого 2014 року був змушений повторно надати заяву про виплату страхового відшкодування. Таким чином, окрім невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 4600 грн., застосовуються вимоги ст. 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 4600 грн.; пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 01.02.2014 року по 12.01.2015 року в сумі 928,95 грн.; три проценти річних за користування чужими коштами за період з 01.02.2014 року по 12.01.2015 року в сумі 132,25 грн.; інфляційні витрати за період з лютого 2014 року по грудень 2014 року в сумі 1132,54 грн. та судові витрати. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, ніяких письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року о 09.10 год. водій [PERSON] під час керування автомобілем «Шеврове Авто», д/н [NUMBER] при з'їзді з Кайдацького моста на вул. Набережна Заводська перед початком руху не втримала дистанцію, не переконалася, що це буде безпечним та зіткнулася з автомобілем «Мазда», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року [PERSON] визнана винною у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7). Цивільно-правова відповідальність [PERSON]була застрахована, відповідно до Полісу загальнообов'язкового страхування цивільно - правової відповідальність власників наземних транспортних засобів АС № 2491883, Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» було визначено суму страхового відшкодування яка склала 4600 грн. [PERSON] надав до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування однак до теперішнього часу йому страхові виплати не проведено. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася із вини [PERSON], яка керувала автомобілем «Шеврове Авто», д/н [NUMBER]. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст.978 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку. Нормами ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За приписами ст. 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, сума матеріального збитку, завданого пошкодження ТЗ становить 4600 грн. Згідно з ч. 2 п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Крім того відповідно до ст. 992 Цивільного Кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно ст. 36.5 ЗУ Про ОСЦПВВНТЗ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 928 грн. 95 коп. Також відповідно до ст. 536 та 625 Цивільного кодексу України Відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. (ч.4. ст.1. ст. 611 Цивільного кодексу України). Тому суд вважає за необхідне стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь [PERSON] три проценти річних у розмірі 132 грн.25 коп. та інфляційні витрати у розмірі 1132 грн. 54 коп. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є цілком обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved