Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в Млинівський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] в якій просить визнання недійсним договір купівлі-продажу металевої конструкції на території ринку "Млинівський" від 1 червня 2010 року та повернути металоконструкцію-кіоск під [NUMBER] площею 18 кв.м., що розташований на території ринку "Млинівський" в смт. Млинів по вул. Об'їздна, 5, переданого на виконання недійсного правочину їй, як законному володільцю. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з 23 жовтня 1999 року по 6 грудня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час шлюбу з відповідачем набули у власність ряд рухомого і нерухомого майна, в тому числі металоконструкцію-кіоск, площею 18 кв.м., що розташований на території ринку "Млинівський" в смт. Млинів по вул. Об"їздна,5. Вказану металоконструкцію-кіоск було придбано 8 вересня 2006 року, а відтак він належав на праві спільної сумісної власності їй та відповідачу. Однак, у червні 2010 року вказаний кіоск без її згоди, як співвласника, був проданий відповідачем [PERSON] [PERSON], чим порушено її права, як співвласника. Оскільки вказаний договір купівлі-продажу було вчинено без її згоди, просить визнати його недійсним та повернути предмет договору їй , як законному власнику. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з тих же підстав та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, хоча про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином судовими повістками, заперечень проти позову не подали, будь-яких заяв чи пояснень від них щодо позовних вимог не надійшло. (а.с. 30-33,42, 45-47) Заслухавши пояснення позивача та її представника, а також дослідивши подані стороною позивача докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в період з 23 жовтня 1999 року по 6 грудня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ( а.с.3-4 ) За час шлюбу сторони придбали у власність металеву конструкцію - кіоск площею 18 кв.м., що розташована на території ринку "Млинівський" у смт. Млинів по вул. Об"їздна,5. Вказана обставина, як видно з матеріалів справи, визнається сторонами по стправі, в тому числі і відповідачем, який стверджує, що дана конструкція ним продана [PERSON]. Наведене підтверджується ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року в якій містяться висновки суду касаційної інстанції, які в свою чергу свідчать про те, що [PERSON] не заперечуючи факту придбання під час шлюбу з [PERSON] металеконструкції - кіоску, площею 18 кв.м., продав вказану кунструкцію-кіоск [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами доказуванню не підлягають, суд вважає встановленим, що спірне у даній справі майно було придбано [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, а відтак є об"єктом права спільної сумісної власності. В подальшому 1 червня 2010 року в період перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі, це майно було відчужено [PERSON] громадянину [PERSON]. (а.с. 12, 48-52) Відповідно до ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За правилом ст.65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Згідно правила частини четвертої статті 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у власника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Отже, для вчининення відповідачем [PERSON] правочину з продажу спірного майна, він мав би одержати на це згоду позивача [PERSON] Проте, як видно з її пояснень, такої згоди позивач відповідачу не давала. Як зазначено вище, заперечень проти позову відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не подав і обставин на які покликається позивач не спростував. А тому, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не мав достатніх повноважень на укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу металоконструкції - кіоску, площею 18 кв.м., у зв'язку з чим такий договір слід визнати недійсним та задовольнити позовні вимоги [PERSON] у цій частині. В той же час вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо повернення майна, переданого на виконання недійсного договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного. Як видно з матеріалів справи, що визнає й сама позивач, оспорюваний договір укладався між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, виходячи з положень вказаної правової норми правові наслідки у вигляді реституції в разі визнання правочину недійсним наступають виключно для сторін у ньому. Таким чином, оскільки сторонами в оспорюваному правочині є [PERSON] та [PERSON], то і правові наслідки у вигляді повернення сторін у становище , що існувало до укладення такого договору, також поширюються виключно на ці сторони. Треті особи відповідно до частини другою вказаної статті мають право лише на відшкодування завданої укладенням недійсного правочину шкоди. На цій підставі позовні вимоги [PERSON] щодо повернення їй у власність спірного майна /металоконструкції-кіоску/ підлягають задоволенню частково, а саме металоконструкцію-кіоск площею 18 кв.м. слід повернути стороні по договору, зокрема [PERSON], відмовивши [PERSON] у вимозі про повернення їй вказаного майна. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.63-65 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 203, 215, 216, 369 ЦК України,

Outcome: partial