Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

02.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області, в якій просив визнати незаконними дії Золочівської селищної ради Харківської області щодо поширення персональних даних позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року по справі №520/5838/2020 було зобов`язано Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області, відповідно до вимог частини 1 статті 265 КАС України, невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданнях, в яких оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Золочівською селищною радою Харківської області в газеті «Зоря» (випуск № 28 (11356), субота, 18 липня 2020 року, на 10 сторінці розділу «реклама, оголошення» за відсутності згоди позивача та передбачених діючим законодавством правових підстав було поширено конфіденційну інформацію про позивача, - його персональні дані, а саме, місце проживання (реєстрації) та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Позивач зазначає, що вказані дії Золочівської селищної ради Харківської області є такими, що порушують його природне законне право на захист персональних даних, а також норми статті 32 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 12 Загальної декларації прав людини, статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 15 «Угоди про асоціацію», ст.ст. 6, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 2, 11 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 2, 5, 7 Закону України «Про доступ до судових рішень», ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». У зв`язку із чим позивач просив визнати дії Золочівської селищної ради Харківської області щодо поширення персональних даних позивача незаконними. Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 05.03.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. 25.03.2021 року до суду від представника відповідача - Золочівського селищного голови Коваленка В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні, зазначаючи, що на рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року у справі №520/5838/2020 було задоволено позов [PERSON] , зобов`язано Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області відповідно до вимог частини 1 статті 265 КАС України невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданнях, в яких оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Враховуючи, що дане судове рішення не містить вказівки на вилучення персональних даних позивача, стосується великого кола людей, набрало законної сили, підлягає повному та безумовному виконанню, повноваження щодо надання оцінки рішення суду не делеговані органу місцевого самоврядування, виконання рішення на власний розсуд, а саме з виключенням персональних даних, є неприпустимим, Золочівською селищною радою було оприлюднено резолютивну часину рішення в повному обсязі, із персональними даними позивача. Крім того, вважає, що застосування Закону України «Про доступ до судових рішень» стосується в першу чергу суддів. 29.03.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій вважав відзив на позовну заяву не обґрунтованим відповідними доказами та нормами права, акцентував увагу на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року у справі №520/5838/2020 не було зобов`язано Золочівську селищну раду опублікувати персональні дані позивача, відповідачем не заперечується факт поширення персональних даних позивача, не доведено обставини, які свідчать, що поширення персональних даних позивача в засобі масової інформації відбулося згідно із законом, а також було необхідним в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У випадку нерозуміння чи наявності сумнівів стосовно способу виконання судового рішення від 17.06.2020 відповідач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою до Харківського окружного адміністративного суду про роз`яснення судового рішення або встановлення порядку чи способу його виконання, чого відповідачем зроблено не було. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що вважає належним, достатнім та ефективним для нього обраний спосіб захисту - визнання незаконними дій Золочівської селищної ради Харківської області щодо поширення його персональних даних. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву Золочівський селищний голова Коваленко В.М. просив здійснити розгляд справи за відсутності представника Золочівської селищної ради, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року у справі №520/5838/2020 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області про визнання протиправним та нечинним рішення, визнано протиправним та нечинним рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради". Зобов`язано Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області, відповідно до вимог частини 1 статті 265 КАС України, невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданнях, в яких оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Рішення набрало законної сили 07.08.2020 року. В газеті «Зоря» (випуск № 28 (11356), субота, 18 липня 2020 року, на 10 сторінці розділу «реклама, оголошення» Золочівською селищною радою оприлюднено повідомлення про визнання протиправним та нечинним рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради" від 20 грудня 2019 року № 4274 та резолютивну частину рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року у справі №520/5838/2020 в повному обсязі, із зазначенням місця проживання (реєстрації) та реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача [PERSON] . Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частин 1, 2 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно зі ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до ч.2 ст.26 ЦК України, фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що при розміщенні спірної публікації відповідач порушив його особисті немайнові права, так як в цій публікації міститься інформація, що є його персональними даними, вказані його місце проживання (реєстрації) та реєстраційний номер облікової картки платника податків, на поширення яких він не надавав згоди. Статтею 11 Закону України "Про інформацію" встановлено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. В абз. 5 п. 3.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі №1-9/2012 від 20.01.2012 р. за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України (далі - Рішення КСУ), зазначено, що Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32 Конституції України у системному зв`язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (пункт 5 мотивувальної частини рішення від 20.01.2012 року № 2-рп/2012). В ч.1, 5 ст.5 Закону України "Про захист персональних даних" встановлено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. При цьому згідно пунктів 70.9, 70.15.2 Податкового кодексу України, пункту 1 розділу ІІ, пункту 2 розділу V Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 року №822 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 року №1306/31174, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків є інформацією з обмеженим доступом. Системний аналіз положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012, дає можливість зробити висновок, що відомості про місце проживання (реєстрації) особи являються її персональними даними і відносяться до інформації з обмеженим доступом. Згідно ч.5, 6 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних" обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У відповідності до ч.1 ст.8 Закону України "Про захист персональних даних" особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними. Відповідно до п. 7, 9 ч.2 ст.8 Закону України "Про захист персональних даних" суб`єкт персональних даних має право на захист своїх персональних даних від незаконної обробки, а також застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних. Згідно ч.1, 2 ст.14 Закону України "Про захист персональних даних" поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про доступ до судових рішень» у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості як, зокрема місце проживання або перебування фізичних осіб із зазначенням адреси, реєстраційні номери облікової картки платника податків. Такі відомості замінюються літерними або цифровими позначеннями. Як вбачається, позивач не надавав згоди на поширення його персональних даних, у тому числі його місця проживання (реєстрації) та реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, доказів того, що відповідач має згоду позивача на розголошення персональних даних останнього не надано. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частин 1 та 3 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Згідно ч.3 ст.273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", забороняється використання друкованих засобів масової інформації для: втручання в особисте і сімейне життя особи, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивачем в судовому засіданні зазначено, що обраний ним спосіб захисту є для нього належним, достатнім та ефективним. Відповідно до частин 1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано доказів того, що персональні дані позивача були поширені за згодою позивача, у відповідності до вимог закону, в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, відповідні документи та докази про існування згоди на це від позивача відсутні. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем незаконно здійснено поширення персональних даних позивача. Заперечення представника відповідача щодо позову, викладені у відзиві на позовну заяву, судом не приймаються до уваги, оскільки вони не узгоджуються із наведеними вище приписами чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши надані сторонами докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, дії Золочівської селищної ради Харківської області щодо поширення персональних даних [PERSON] , а саме: місця проживання (реєстрації) та реєстраційного номеру облікової картки платника податків у газеті "Зоря", випуск №28 (11356), субота, 18 липня 2020 року, - визнанню незаконними. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved