Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

14.01.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне, що між ним та відповідачем по справі Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс", укладено угоду фінансового лізингу від 24 жовтня 2014 року № 01/14-00130, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - автомобіль Nissan Juke та передати його йому у строки та на умовах передбачених вищенаведеним договором. Відповідно до умов цього договору п. 1.7. ним була сплачена сума у розмірі 21781,00 гривень на рахунок наданий відповідачем по справі. Як він розумів, ця сума була сплачена як організаційні витрати на оформлення автомобілю, а саме - збору за реєстрацію автомобілю, збору в пенсійний фонд. Зазначає, що договір фінансового лізингу був укладений ним у місті Тернопіль. Вказану адресу цієї компанії він узнав з Інтернету для чого потягом прибув на адресу вказану на сайті цієї компанії. При укладенні договору, працівник відповідача по справі пояснив йому, що після укладення цього договору та сплати грошей у якості організаційних витрат, він отримає автомобіль та буде сплачувати у подальшому лізингові платежі, а після сплати вартості автомобілю, вказаний автомобіль буде оформлений у його власність. Вказана передача автомобілю, як він зрозумів, повинна була бути здійснена на протязі двох тижнів після сплати платежу. Він, у день укладення договору, тобто 24 жовтня 2014 року, у місті Тернопіль, сплатив вказані працівником компанії платежі, про що свідчить квитанція про сплату суми у розмірі 21 781 гривень. Тобто, ним були виконані всі умови договору про які йому у офісі відповідача у місті Тернопіль, вказували працівники компанії. Після тривалого очікування він вирішив звернутися за допомогою до юриста, та у юридичній фірмі йому пояснили суттєві умови договору лізингу після чого він розумів різницю між тим що обіцяли у компанії та про що був укладений договір. Так, відповідно до умов договору, п. 1.7. автомобіль йому передадуть на протязі 120 днів за умови сплати 50 % від вартості автомобілю. Причому, за межами договору залишились наступні питання - чи є відповідач власником автомобілю який він зобов'язався мені передати, чи має відповідач право здійснювати діяльність у сфері лізингу. Вказані питання виникли з того, що: - місто укладення договору вказано - місто Київ, а укладав цей договір він у місті Тернопіль; - у п. 1.1, 1.2., вказано що відповідач бере на себе обов'язки придбати та передати йому автомобіль, але у договорі не вказано ні комплектність автомобілю, ні його ціна ні його інші особисті ознаки; - до договору додається додаток погашення залишкової суми. При цьому у додатку вказано що крім остаточної суми він зобов'язаний сплачувати і відсотків і сум комісії які у обов'язках самого договору не вказано. З ціллю з'ясування цих питань він надіслав листа до відповідача по справі у якому, у відповідності до п. 3.4.4. договору, який укладений між ними, він мав права передбачені чинним законодавством України, а саме: - у відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України яка вказує на те, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а до відносин пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про договір поставки. Положення кодексу про договір поставки (ст. 712 ЦК України) у свою чергу посилається на те що до договору поставки застосовуються положення договору купівлі - продажу. Тобто, відповідно до норм діючого законодавства, наведених статей Цивільного кодексу України, укладеного між ними договору, він мав певні права та з ціллю реалізації цих прав він і направив листа відповідачу по справі та поставив ряд питань та просив надати певну інформацію. На вказану заяву відповідач йому не відповів та не надав йому жодної інформації. У грудні 2014 року він отримав лист від відповідача датований 27 жовтня 2014 року з якого йдеться, що відповідач по справі радий вітати його у компанії та пропонує сплачувати платежі. Даний лист ні ким не підписаний, на ньому не вказано прізвище директора, та не вказано іншу посадову особу яка підготовила та направила цього листа. Після отримання цього листа він остаточно зрозумів що його права споживача порушені та він вирішив звернутися з цього приводу до суду. Просить визнати порушеними його права споживача при укладенні договору фінансового лізингу від 24 жовтня 2014 року № 01/14-00130 укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" в частині не надання достовірної інформації про виробника послуг - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" та предмету лізингу - автомобілю Nissan Juke. Розірвати договір фінансового лізингу від 24 жовтня 2014 року № 01/14-00130 укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс". Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" повернути йому суму у розмірі 21781,00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні також підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, оскільки відповідачем при укладанні договору лізингу не було надано в повному обсязі достовірної інформації про виробника послуг та предмету лізингу. Також звернув увагу суду на те, що судова практика долучена до заперечень відповідача відноситься до цивільних справ про визнання договорів лізингу недійсним, та не відноситься до даного конкретного позову. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2014 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс", укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00130, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - автомобіль Nissan Juke, зазначений у п. 1.1. договору та специфікації, що є додатком № 1,2, вартістю 108905 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених договором (а.с. 07-15). 11.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання достовірних даних до укладеного договору, оскільки укладений договір не вказує повний перелік його прав при укладанні договору та при його виконанні (а.с. 04-06). Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором випадках. У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Так, відповідно до Цивільного кодексу України, а саме статей 806, 807 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а до відносин пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про договір поставки. Положення кодексу про договір поставки (ст. 712 ЦК України) у свою чергу посилається на те що до договору поставки застосовуються положення договору купівлі - продажу. Причому, предметом договору лізингу має бути речі які віднесені до основних фондів підприємства. Крім цього, відповідно до статей 4,10,15 Закону України "Про захист прав споживачів", - споживач має право: ст. 4 п. 4 - на необхідну, достовірну, та своєчасну інформацію про продукцію, а також про його виробника; ст. 10 п. 2. - на розірвання договору та повернення коштів, якщо стане очевидним що послуга буде не виконана; ст. 15 - на отримання необхідної інформації достатньої для придбання цієї продукції, виробника та гарантії її придбання, тощо. Так, відповідно до П(С)БУ 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку № 7 МФУ від 20.10.2000 року № 92, основними фондами є засоби праці - будівлі, устаткування, транспорт. Тобто, відповідач по справі має бути суб'єктом підприємницької діяльності який здійснює діяльність у сфері передачі автомобілів у оренду (оперативний лізинг), тому і зобов'язаний надати лізингоодержувачу данні про те що автомобіль який буде передаватися вже є його власністю і є основними фондами відповідача. В порушення зазначених вимог в договорі не вказано який саме автомобіль Nissan Juke буде переданий у власність лізингоодержувачу - якого кольору, року виробництва, з яким об'ємом двигуна, якої внутрішньої комплектації, якої коробки передач (автоматична, механічна), тобто у договорі не вказано предмету лізингу (найменування продукції). Що порушує право позивача на отримання достовірної інформації про продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є : предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказані порушення, відповідно до ст. ст. 10, 21 п. 5, Закону України "Про захист прав споживачів", ст.. 638 ЦК України, ст.. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є підставою для розірвання договору на надання послуг. На підставі викладеного,

Outcome: approved