Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" 09.10.2019 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29.11.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав йому кредит у розмірі 5100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 серпня 2019 року заборгованість відповідача перед банком складає 260886,45грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в сумі 126797,46 грн., яка складається з: забогованості за тілом кредита в сумі 5685,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 29.11.2010 року по 30.11.2018 року в сумі 121111,76 грн.та сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. 17 грудня 2019 року представник відповідача [PERSON] до суду подав відзив на заяву в якій вказав, що 29.11.2010 року [PERSON] отримав кредитну картку та отримав кредит у розмірі 5100 гривень. Цією кредитною карткою він користувався, при цьому регулярно погашав отриманий кредит. З вересня 2014 року позивачем без відома [PERSON] та погодження з ним було збільшено процентну ставку за користування кредитом, спочатку до 32,40%, а потім до 42,00%. Внаслідок збільшення процентної ставки виникла заборгованість за триманим кредитом, про яку відповідачу не було відомо і яка постійно збільшувалася та досягла за даними позивача станом на серпень 2019 року суми 260886,45 гривень, із яких 251037,07 гривень це заборгованість за процентами і лише 5685,70 гривень заборгованість за кредитом, що у 46 разів більше розміру отриманого кредиту. Відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і це не заперечується, однак зміст цієї заяви має велике значення для правильного вирішення даного позову. Підписанням вказаної заяви відповідач виявив лише свій намір отримати споживчий кредит в АТ КБ "ПРИВАТ БАНК", а не уклав з ним кредитний договір. Також у вказаній заяві навіть не зазначено бажаний розмір кредитного ліміту, не вказана процентна ставка, що є істотними умовами будь-якого договору. Посилання позивача на те, що поданням вищевказаної заяви відповідач уклав із банком договір про надання банківських послуг також не відповідає дійсності і суперечить діючому законодавству в частині обов`язкового укладення кредитних договорів в письмовій формі. Крім того, умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" в письмовому вигляді для ознайомлення йому не надавалися. Це підтверджується тим, що позивачем разом із позовною заявою був наданий витяг із Умов і правил надання банківських послуг в "ПРИВАТ БАНК", однак на вказаному витягу підпису [PERSON] не має. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, що позивачем зроблено не було. Також, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Натомість, з анкети-заяви не вбачається який саме розмір відсоткової ставки було встановлено та погоджено між сторонами, а Умови і правила надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису, відповідно вони не є належними доказами, які б підтверджували факт погодження між сторонами відсоткової ставки у розмірі 32,40 %, а в подальшому її збільшення до 42,00 % .До того ж, будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови діяли на час укладання договору, а не інші позивачем подано не було. Крім того, оскільки Умови і правила надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифи обслуговування кредитних карт у письмовому вигляді [PERSON] не надавались та з ним не узгоджувались, що підтверджується відсутністю його підпису на них, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 29.11.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Просив відмовити у задоволені позовних вимог. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій вказано, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих Банком умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено ліміт на картку, видано картку, а сума мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Дія договору пролонговується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Окрім цього, позивач зазначив, що з виписки з карткового рахунку видно, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Щодо підвищення процентної ставки, то позивач зазначив, що під час укладання кредитного договору діяла проценттна ставка по кредиту в розмірі 2,30 в місяць або 27,60% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше вставленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незміність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. У разі нормалізації ситуації банком буде розглядатися питання про зниження ставок. Тому просив позовні вимоги задоволити в повному об`ємі. Щодо невизнання відповідачем про наявність заборгованості, то позивач зазначив, що при укладенні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника. При необхідності отримання інформації ( у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та інше) клієнти банку мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" . З наведених підстав позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що у відповіді на відзив представник позивача вказує, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Що підписавши цю заяву він ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг які були надані йому у письмовому вигляді. Це не відповідає дійсності, оскільки на Умовах та правилах надання банківських послуг, які були подані у письмовому вигляді разом із позовною заявою до суду, підпису [PERSON] немає, також немає його підпису і на Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що вказуй на те,що коли оформлявся кредит, йому ці Умови та правила і Витяг з Тарифу для ознайомлення не надавалися. Підписанням вказаної заяви відповідач [PERSON] виявив лише свій намір отримати споживчий кредит в АТ КБ "ПриватБанк" а не уклав з ними кредитний договір. Крім того, в цій заяві не зазначений бажаний розмір кредитного ліміту, відсутній строк повернення кредиту, процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, що є істотними умовами будь-якого договору. Посилання позивача що поданням заяви відповідач уклав із банком Договір про надання банківських послуг також не відповідає дійсності і суперечить діючому законодавству в частині обов`язкового укладення кредитних договорів в письмовій формі. Отже, цю заяву не можна розцінювати як частину кредитного договору, а тому нарахування позивачем відповідачу штрафів та відсотків за прострочений кредит є безпідставним. Така правова позиція узгоджується із рішенням Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Просив відхилити наведені позивачем у відповіді на відзив пояснення, міркування і аргументи разом з доданими матеріалами та не брати їх до уваги під час розгляду справи. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з1явився, від нього надійшла заява про розгляд справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав. Представник відповідача [PERSON] в суді позовні вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку позивач ознайомлений не був. Суму відсотків за користування кредитом, а також неустойку у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором не узгоджував. Просив застосувати до позовних вимог практику Верховного Суду в подібних справах. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши наданні докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що не заперечував в суді представник відповідача , що 29.11.2010 року відповідач [PERSON] підписав заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг й ознайомлення з Тарифами банку (а.с. 10). Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість [PERSON] перед банком станом на 31.08.2019 року складає 260886,45грн. Банк просив стягнути з відповідача 126797,46 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита в сумі 5685,70 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом з 29.11.2010 року по 30.11.2018 року в сумі 121111,76 грн. (а.с.8,9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, у заяві позичальника від 29.11.2010 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). На думку суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (29.11.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 09.10.19 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про процентну ставку ,сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, представник відповідача в суді пояснив, що вони відповідачу не надавалися і з їх змістом він не знайомий, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.11.2010 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у суду відсутні. З огляду в цій частині в задоволенні позовних вимог Банку слід відмовити. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 29.11.2010 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір яких підтверджуються наданим позивачем розрахунком (а.с. 8-9). Таким чином, в суду наявні правові підстави для стягнення з боржника суми непогашеної заборгованості за тілом кредиту в сумі 5685,70 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054,1056-1 ЦК України та

Outcome: partial