Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася у Голосіївський районний суд міста Києва із позовом до ТОВ "Громадський захисник (надалі - відповідач) про стягнення грошової суми за попереднім договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась, що 25.08.2012 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір відповідно до умов якого сторони зобов'язалися до 25 жовтня 2012 року укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення. Позивач стверджує, що згідно з умовами договору передала відповідачу гарантійну суму у розмірі 40500 гривень в рахунок вартості нежитлового приміщення, а згодом - 28.05.2012 року була укладена Додаткова угода, відповідно до якої позивач передала відповідачу гарантійну суму у розмірі 81000 гривень. Посилаючись на обставини недотримання сторонами вимог закону, щодо нотаріального посвідчення договору позивач заявляє про недійсність такого правочину з підстав нікчемності і просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 121500 гривень як безпідставно одержані. Посилається, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути безпідставно одержані кошти, проте відповідач відмовляв у їх поверненні. В судовому зсіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити повністю. Представник відповідача з'явився в судове засідання на стадії розгляду справи по суті, висловив свої заперечення на позов, просив відмовити у його задоволенні з мотивів його безпідставності, в подальшому участі у розгляді справи не брав, повідомлявся належним чином про дату і час розгляду справи. До участі у розгляді справи за ініціативою суду було залучено [PERSON], який станом на момент коли, як стверджує позивач, було укладено попередній договір, працював на посаді директора ТОВ "Громадський захисник". Проте, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи третя особа в судове засідання не з'явилася, причини неявки в судове засідання суду не повідомила, заяв та клопотань про можливість розгляду справи за його відсутності не подавав. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, на основі з'ясованих обставин, на які посилались представники сторін, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позивних вимог за їх недоведеністю виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.112-114) керівником ТОВ "Громадський захисник", який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори станом на час розгляду даної цивільної справи є [PERSON], який і представляв інтереси відповідача при розгляді цивільної справи. Судом встановлено, і підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.110-111) і не заперечувалось представниками сторін, що станом на 25 серпня 2012 року, тобто дати, коли, як стверджує позивач, було укладено Попередній договір директором ТОВ "Громадський захисник" був [PERSON] - третя особа у справі. Як вбачається із змісту представленої в судове засідання копії Попереднього договору від 25 серпня 20012 року його сторонами "продавцем" та "покупцем" є відповідно ТОВ "Громадський захисник" в особі тогочасного директора [PERSON] та громадянка [PERSON] - позивач у справі. У п.9.1. даного Попереднього договору зазначено, що стороні дійшли до угоди про нижчезазначене: підтверджуючи свої зобов'язання укласти основний договір купівлі-продажу квартири (дому) у відповідності з умовами цього Попереднього договору, та з метою забезпечення його укладення, у момент підписання цього попереднього договору, Покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму, яка становить 40500 (сорок тисяч п'ятсот) гривень, що еквівалентно 5000 (п'ять тисяч) доларів США за поточним комерційним курсом продажу доларів США у пунктах обміну валюти м. Києва. Позивач у позові стверджує, що 28 серпня 2012, тобто через три дні після укладання Попереднього договору, між позивачем і відповідачем було укладено також Додаткову угоду до Попереднього договору (а.с.10), згідно з умовами якої покупець передає, а продавець приймає додаткову гарантійну суму у розмірі 81000 (вісімдесят одна тисяча) гривень, що еквівалентно 10000 (десять тисяч) доларів США. На 28 серпня 2012 року загальна гарантійна сума передана покупцем продавцю становить 121500 (сто двадцять одна тисяча п'ятсот) гривень, що еквівалентно 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. При цьому, судом встановлено, що від імені відповідача дану додаткову угоду до попереднього договору підписано головним бухгалтером гр. [PERSON], яка, як зазначено у додатковій угоді, діє на підставі довіреності від 27 серпня 2012 року. При цьому, судом встановлено відсутність печатки підприємства на примірнику даної додаткової угоди, копія якої представлена у судове засідання. Суд критично ставиться до твердження позивача підтриманого її представником про факт передачі нею 121500 гривень тогочасному керівнику відповідача та головному бухгалтеру, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду належними та допустимими доказами. Представником позивача не представлено будь-якого документу, що підтверджує факт передачі коштів у зазначеній сумі даним посадовим особам відповідача. Відповідно до ст.1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитись у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Таким чином, суд приходить до висновку, що законодавець дозволяючи здійснювати розрахунки між фізичною особою та юридичною у готівковій або безготівковій формі, в той же час чітко формалізував порядок здійснення таких розрахунків - за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. В той же час, таких розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді представником позивача на підтвердження факту передачі коштів відповідачу представлено не було. Суд вважає, що сам примірник договору не є розрахунковим документом у розумінні ст.1087 ЦК України. Суд бере до уваги, що стороною попереднього договору, який, як стверджує позивач було укладено 25 серпня 2012 року є юридична особа - ТОВ "Громадський захисник", а тому її керівник - гр. [PERSON], підписуючи даний договір уособлював саме юридичну особу. Відповідно до ст.92 Цивільного кодексу України юридичні особи мають певну специфіку правосуб'єктності в частині цивільної дієздатності, а саме - юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. А відповідно до вимог закону, суми коштів, які надходять у володіння юридичної особи мають бути оприбутковані, що підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Відповідно до п.1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 готівкові розрахунки це платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна. Відповідно до п.2.2. зазначеного Положення про ведення касових операцій підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Відповідно до п 2.6. вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Суд бере до уваги доводи представника відповідача про відсутність будь-яких касових ордерів чи інших розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді, що підтверджують отримання юридичною особою зазначених коштів. Окрім того, у сукупності з іншими доказами суд бере до уваги і представлену представником відповідача довідку з ПАТ "Старокиївський банк" від 15 серпня 2013 року, з якої вбачається, відсутність зарахування готівкових коштів на рахунок відповідача, а остання дата операції лише 08.12.2010 року. А також повідомлення з Головного управління Міндоходів у м. Києві від 15.11.2013 року (а.с.97) згідно із яким інших розрахункових рахунків в банківських установах у ТОВ "Громадський захисник" не має. В той же час, не ставлячи під сумнів реальність укладеного 25.08.2012 року попереднього договору, що не є предметом даного судового розгляду, суд констатує, що в матеріалах справи міститься довіреність від 02 січня 2013 року від ТОВ "Громадський захисник", яка підписана директором - [PERSON], підпис якого скріплено печаткою Товариства (а.с.29). Таким чином, суд вбачає, що станом на момент подачі позову до суду гр.[PERSON], як третя особа у справі, мав реальний доступ до печатки підприємства та реальну можливість укладати цивільно-правові угоди від імені юридичної особи. Разом з тим у сукупності із вищезазначеним, суд критично ставиться, до обставини того, що додаткова угода, яку, як стверджує позивач укладено 28 серпня 2012 підписана головним бухгалтером гр. [PERSON], яка, як зазначено у додатковій угоді, діє на підставі довіреності від 27 серпня 2012 року не скріплена печаткою підприємства. А тому суд не бере до уваги доводи представника позивача, щодо необов'язковості скріплення печаткою цивільно-правової угоди, оскільки печатка, як судом встановлено вище була у розпорядженні [PERSON] А тому такий довід логічно не узгоджується з іншими матеріалами справи у сукупності. Окрім того, не знайшла свого підтвердження і обставина видачі довіреності головному бухгалтеру [PERSON] від 27 серпня 2012 року на представлення інтересів ТОВ "Громадський захисник" у правовідносинах укладання додаткової угоди до попереднього договору. Така довіреність в судове засідання представлена не була. Не знайшла в судовому засідання підтвердження і обставина звернень позивача до відповідача із досудовою вимогою повернути безпідставно набуті кошти, як це стверджує позивач у своїй позовній заяві. У сукупності з іншими доказами суд надає відповідної правової оцінки і тій обставині, що представником позивача не було представлено в судове засідання будь-яких доказів того, що [PERSON] на момент можливого укладання угоди (попереднього договору) могла володіти такою значною сумою коштів, як 121500 (сто двадцять одна тисяча п'ятсот) гривень. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінюючи в сукупності пояснення учасників судового засідання і докази досліджені в ході судового розгляду вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами і в обґрунтування такого висновку суду покладаються усі докази і пояснення у їх сукупності, які на переконання суду не залишають місця для гіпотетичної оцінки фактів, а в повній мірі і цілком, надають суду можливість дійти категоричного висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю факту передачі грошових сум.

Outcome: dismissed