Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

30.11.2016 (дата згідно з штемпелем на конверті) до Шполянського районного суду Черкаської області поштою надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування жилим приміщенням а саме, будинком [ADDRESS], який належить позивачеві. Свій позов позивач мотивує тим, що 28.07.2011 позивач успадкував та став власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. 28.03.2006 позивач надав житло для проживання своїй доньці, [PERSON], та 11.01.2013 надав житло для проживання своїй онуці, [PERSON], які були зареєстровані Шполянським РВ УМВС для постійного проживання по названій адресі. В 2014 році [PERSON] та [PERSON] залишили місце свого проживання [ADDRESS] та стали проживати по різних адресах, останнє місце проживання [ADDRESS]. Відповідачі ніяких майнових претензій до позивача не мають, на його неодноразові звернення до них про перереєстрацію за місцем свого проживання не реагують, хоча давали обіцянки зареєструватися за місцем свого постійного проживання. За період з лютого 2014 року по даний час відповідачі жодного разу не з'явилися в місці своєї реєстрації. Всі обов'язки по утриманню будинку лежать тільки на позивачеві і відповідно позивач не можу отримувати субсидії та інше , чим завдаються йому збитки. Тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач з'явився, вказав, що позов підтримує повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у суд з'явилася, проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що не має де зареєструватися, так як проживає на орендованих квартирах. Відповідач [PERSON], у суд не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням . Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2011 за[PERSON] було визнано право власності на спадкове майно її чоловіка - [PERSON], померлого [INFO], а саме на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 0.0777 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №31455348 від 27.09.2011, виданого Шполянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Підставою виникнення права приватної власності є рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2011 (а.с.6). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, розташованого за адресою [ADDRESS], власником житлового будинку вказана [PERSON] (а.с.7-8). Відповідно до копії будинкової книги житлового будинку за адресою [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Згідно з довідкою від 04.02.2016, виданою головою вуличного комітету вул. Жуковського [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку [PERSON] протягом року. Підпис голови вуличного комітету [PERSON] стверджено секретарем Шполянської міської ради 04.02.2016 (а.с.9). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що відповідачі більше року не проживають у будинку позивача. Відповідачами не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідачі дійсно відсутні у спірному приміщені понад один рік; відповідачами не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідачі не проживають у спірному житловому будинку з 2014 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 72 ЖК УРСР втратили право на користування цим житлом.. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідачів, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 391 ЦК України,71, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved