Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

20.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») в якому вказав, що 12.08.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №000841 для придбання транспортного засобу. Вважає, що даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає визнанню його недійсним, оскільки відповідач у рекламі вказав неправдиву інформацію, а саме: що продає трактор за ціною 61000, 00 грн, що також підтвердив в розмові по телефону. При підписанні ним договору в п.8.2 ціна товару взагалі не була вказана, договір забрали на доопрацювання, а при підписанні Додатку №2 до договору представник відповідача навмисно прикрила пальцем інформацію про ціну товару і він не побачив її. Використовуючи занижену ціну (61 000,00 грн.) в рекламі товару, а завищену (170 000 грн.) - у договорі відповідач надав недостовірну інформацію про ціну товару і ввів його в оману. Також відповідач збільшив вартість товару шляхом запровадження додаткових платежів, зазначених в додатку №1 до договору , не розяснивши йому цього, а також те, що сплачені ним 17 000 грн., у якості адміністративного збору, значно збільшили вартість товару , він був переконаний, що внесена сума є авансовим платежем. Коли після підписання договору позивач зрозумів, що його ввели в оману, то відразу ж на наступний день подав до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» заяву-претензію з вимогою вважати договір недійсним та повернути йому сплачений внесок в розмірі 17 000 грн., але відповідач, знову ж таки ввівши його в оману та користуючись його юридичною необізнаністю, відмовився прийняти від нього таку заяву, а переконав подати ніби-то правильну заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів, яка по суті, як він пояснив, є ідентичною попередній, і усно пообіцяв повернути кошти. Однак, 31.08.2015 року від відповідача на його заяву прийшла відповідь, що договір розірваний , а сплачені ним кошти не підлягають поверненню у відповідності до умов договору. Позивач вважає, що при укладенні договору дії відповідача та самі умови договору є несправедливими, а саме: у п.3.3.3. Договору зазначено, що позивач має сплачувати не тільки передбачені Договором платежі, але ще компенсувати витрати Лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією Предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів. Таким чином, зобов'язання позивача виходять за межі Договору. За таких обставин позивач вважає, що зазначений Договір не відповідає вимогам ст. ст. 15, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману та включення відповідачем у Договір несправедливих умов, а тому просить визнати договір недійсним в цілому, оскільки визнання недійсними вказаних положень Договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов Договору, суттєво змінить зміст Договору. Також із врахуванням чинного законодавства просить стягнути з відповідача на його користь сплачену ним суму у якості адміністративного збору, в розмірі 17 000 гривень, а також понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 974,40 грн. та 600 грн. витрат на правову допомогу. 14.12.2015 року заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області позов [PERSON] задоволено. 13.01.2016 року ТОВ «Лізингова компанія «ВашАвто» звернулось до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 15.03.2016 року ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області заяву ТОВ «Лізингова компанія «ВашАвто» задоволено та скасовано заочне рішення від 14.12.2015 року, розгляд справи призначено в загальному порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав, з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити,. Також вказав, що його обманули, бо в рекламі зазначено, що трактор коштує 61000 грн. , в телефонній розмові працівники лізингової компанії підтвердили , що остаточна ціна на трактор складає 61000 грн. При підписанні договору йому потрібно було заплатити 30 тис. грн., однак це для нього була завелика сума про що він і повідомив представника компанії на що останній запрпонував заплатити лише 17 000 грн. Зазначив, що читав договір фінансового лізингу, бачив зазначену суму адміністративного платежу, що таке адміністративний платіж знав, і що сума адміністративного платежу не повертається також знав, однак на його запитання представник лізингової компанії відповіла, щоб він цим не переймався, бо це його не стосується, і що 17 000 грн. буде рахуватись як попередня оплата за товар. Представником лізингової компанії його направлено до банку, в якому, як зазначив представник, знають, що це за кошти та на який рахунок їх слід перерахувати. Після оплати 17 000 грн. він бачив, що в квитанції значиться ця сума як адміністратимвний платіж. Решту суми , а саме 44000 грн. як повідомили йому працівники лізингової компанії він мав сплатити при отриманні трактора. Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав, посилаючись на те, що договір фінансового лізингу було підписано з позивачем з дотриманням положень цивільного законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Також позивачем при підписанні данного договору було отримано повну необхідну, доступну та достовірну інформацію про його положення про що свідчить особисте підписання позивачем кожної сторінки договору, додатків до нього та заяви про ознайомлення з умовами договору, тобто досягнуто згоди по всіх істотних умовах: предмету лізингу, строку, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів. Окрім цього в додатках до договору та в самому договорі міститься інформація щодо сплати авансового платежу, адміністративнорго платежу, комісії за передачу, а також графік сплати авансового платежу протягом одного року. вважає, що в момент підписання договору позивача було детально проінформовано про умови договору, де також проведено детальний опис послуг, а також те, що договір відповідає нормам чинного законордавства, що регулює відносини у сфері фінансового лізингу, будь-якого істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача договір не містить, а тому посилання позивача, що умови договру є несправедливими та його введено в оману під час його підписання є безпідставними. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю виммог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її чоловік- позивач по справі, вирішив купити трактор в лізинговій компанії «Ваш Авто». За оголошенням ціна трактора складала 61 000 грн. В телефонній розмові з представником лізингової компанії його запевнили, що це остаточна ціна. Оскільки трактор 2013 року випуску і є «залежаним» товаром і вона чула, як чоловік розмовляв по телефону з представником лізингової компанії. Коли він приїхав додому, то повідомив, що уклав договір за домовленою ціною і дав завдаток 17 000 грн., але коли вона прочитала договір, то там була зазначена ціна трактора 170 000 грн. Коли почала з'ясовувати чому така розбіжність в ціні, то зрозуміла, що чоловік підписав договір не читаючи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач показав йому на сайті лізингової компанії «Ваш Авто» оголошення про продаж трактора марки «Махиндра»за ціною 61 000 грн. Від позивача йому було відомо, що така ціна цього трактора, оскільки він 2013 року виписку. Вони разом з позивачем поїхали до лізингової компанії, попередньо пересвідчившись з телефонної розмови , що ціна трактора саме 61000 грн., де їм сказали, що потрібно спочатку заплатити 17 000 грн. передплати, а решту суми 44000 грн. заплатити, коли привезуть трактор через декілька днів. Коли відповідач підписував договір, не всі реквізити його були заповнені, відразу не була вказана остаточна ціна. [PERSON] підписав договір, на його запитання чому в договорі 17 000 грн. значиться як адміністративний платіж представник лізингової компанії повідомила йому, що це його не стосується і ця сума буде зарахована як передплата за товар. Після сплати 17 000 грн. їм дали на руки другий примірник договору, де вже була вказана ціна, але вони не подивились відразу, а побачили лише дома, що ціна договору складає 170 000 грн. Вилухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову із слідуючих підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні обставини: Із наданого позивачем оголошення про продаж трактора марки «Махиндра»за ціною 61 000 грн вбачається , що воно було розміщено на сайті "АвтоЦентрЛізинг" (а.с. 15-16) . Відповідачем не надано суду доказів, що в ході телефонної розмови з представником позивача ціна була підтверджена. 12.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №000841 (далі Договір (а.с.7-12 ). Договір лізингу є споживчим, оскільки має на меті придбання транспортного засобу, що становить предмет лізингу. Відповідно до п.1.1. ст. 1 Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме: міні-трактор марки «Махиндра МFS 244». Згідно п.п. 3.1.1 ст. 3 Лізиногодавець зобовязаний придбати предмет лізингу , який визначено лізиннгоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами. Пунктом 4.1. ст. 4 визначено , що предмет договору передається лізингоодержувачеві не пізніше як через 120 (сто двадцять) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу відповідно до п.9.4 ст. 9 Договору.… Пуктом 8.2 ст. 8 Договору та відповідно до Додатку №1 до Договору (а.с.13) вартість предмета лізингу становить 7 234,04 дол. США, що в гривневому еквіваленті при курсі долара на дату підписання договору (23,50грн. ) складає 170 000 грн., авансових платежів 50%, сума виплат авансового платежу - 3617,02 дол. США, щомісячний авансовий платіж 301,42 дол. США, адміністративний платіж (10%)- 723 дол.США, комісія за передачу (3%) 217,02 дол. США. Відповідно до п.9.7 ст. 9 Договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховується по даному договору в наступному порядку адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах договору (п.9.4 ст. 9). Позивачем у відповідності до квитанції №1347 від 12.08.2015 року сплачено адміністративний платіж у розмірі 17 000 грн. (а.с.17). На підставі заяви позивача договір лізингу від 12.08.2015 року розірвано 13.08.2015 року, про що позивача повідомлено в листі від 31.08.2015 року (а.с.20) Вказані обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема , свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. У відповідності із ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги , додержання яких є необхідними для чинності правочину. Так, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін вимог ст. 203 ЦК України, зокрема вимоги про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положенням ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення,такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно із ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін , таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" (далі Закон) істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користуватись предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 16 Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Отже, сплачена позивачем сума, яка передбачена умовами договору в розмірі 17 000 грн. не входить до авансового платежу, а є адміністративним платежем за організацію даного договору і лізингоодержувачу не повертається. Посилання позивача, що при укладенні договору його було введено в оману щодо природи адміністративного платежу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Покази свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки спростовуються самим позивачем, яким було зазначено, що під час підписання договору йому було відомо про природу адміністративного платежу і про те, що адміністративний платіж не повертається. Відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше - умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє - умови договору завдають шкоди споживачеві. Позивач вважає несправедливими умови договору, де зазначено, що позивач має сплачувати не тільки передбачені Договором платежі, але ще й компенсувати витрати лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів і таким чином, його зобов'язання виходять за межі Договору. За умовами Договору, предмет лізингу визначений у пункті 1.1 статті 1 Договору та у Додатку №2 до Договору - «Специфікація». Відповідно до частини 1 статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 808 ЦК України у разі вибору продавця предмета лізингу лізингодавцем, останній разом із продавцем несуть солідарну відповідальність перед лізингоодержувачем щодо продажу (поставки) предмета лізингу. Так, законом встановлена солідарна відповідальність продавця та лізингодавця у випадку вибору продавця лізингодавцем, а отже і у спірному Договорі продавець та лізингодавець несуть солідарну відповідальність. Пункт 1.4 статті 1 Договору визначає, що «Лізингодавець" не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності. справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведені зобов'язання відповідає продавець.» Пункт 1.5 статті 5 Договору визначає, що «Лізингодавець" разом із продавцем солідарно відпоповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язання щодо продажу предмета лізингу.» Товариство здійснює непрямий лізинг. Це означає, що предмет лізингу на момент укладення договору у лізингодавця відсутній. Тому останній зобов'язується його придбати у власність у відповідності до обумовленої Договором специфікації, яка в свою чергу визначається лізингоодержувачем, та передати предмет у встановлені Договором строки "Лізингоодержувачу" на праві користування. Тобто, "Лізингодавець" при придбанні предмета лізингу у власність укладає договір купівлі-продажу щодо предмета лізингу із продавцем. Відповідно до договору купівлі-продажу за якість (частина 1 статті 673 ЦК України), комплектність (частина 1 статті 678 ЦК України), справність товару (частина 1 статті 673 ЦК України) , його заміну , введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог (стаття 675, 677 ЦК України), монтажу тощо несе відповідальність продавець. Тобто, покладення виключно на продавця зазначених обов'язків є правомірним, оскільки вони покладаються на нього договором між продавцем (постачальником) та лізингодавцем, що повністю відповідає встановленим вимогам діючого ЦК України. Тому стверджувати про наявність недобросовісності з боку відповідача за таких обставин не можливо. Також відсутній і дисбаланс договірних прав та обов'язків, так як, з договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. З огляду на викладене, враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, жодних доказів, які б підтверджували, що договір укладено шляхом обману та дії відповідача при його укладенні є недобросовісними позивачем суду не надано, а тому відмовляє в позові [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення матеріальної шкоди за безпідставністю вимог. Крім того, у відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed