Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, судового збору у розмірі 1921 гривні, а також витрат на правничу допомогу в сумі 20000 гривень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 12.10.2018 року, приблизно о 18 год. 30 хвилин, біля магазину « Фантазія » в районі житлового будинку № 392 по вул.. Інтеркультурній у м. Мелітополі , внаслідок самовільного встановлення на тротуарі бордюрів невідомими особами, [PERSON] спотикнулася через бордюр та впала. Після отримання травми [PERSON] невідкладно було доставлено до місця її проживання. Не маючи можливості самостійно прибути до Мелітопольського відділу поліції, [PERSON] повідомила про вищезазначені події працівникам поліції в телефонному режимі. 13.10.2018 року [PERSON] передзвонили працівники Мелітопольського відділу поліції і запропонували пройти судово-медичну експертизу, за наслідками якої буде прийняте відповідне рішення. 15.11.2018 року в приміщенні Мелітопольського міжрайонного відділення ОМЕ лікар-спеціаліст за фахом «Судово-медична експертиза» [PERSON] видав [PERSON] висновок, з якого вбачається, що внаслідок вищезазначеного падіння вона отримала тілесні ушкодження: горизонтальний розрив тіла та заднього рогу медіального меніску правого колінного суглобу зі зміщенням на межі суглобової поверхні, травматичний набряк м`яких тканин та синець правого колінного суглобу; сінець лівого колінного суглобу. Зазначені тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі. У зв`язку з небажанням посадових осіб Мелітопольського відділу поліції вносити до ЄРДР відомості щодо заяви [PERSON] про вчинення кримінального порушення за ст. 356 КК України, остання була змушена звернутися до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із відповідною скаргою. Лише 22.01.2019 року, на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, до ЄРДР були внесені відомості про вищезазначене правопорушення за № 12019080140000232 від 22.01.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України. З метою з`ясування правових підстав для встановлення бордюрів і визначення балансоутримувачів території, на якій встановлені бордюри, на ім`я міського голови Мінько С.А. було направлено відповідний адвокатський запит. Листом від 25.04.2019 року вих. № 1790/02-39-3 Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області надав відповідь. У листі від 25.04.2019 року зазначалося, що при обстеженні місця падіння [PERSON] були виявлені самовільно встановлені невідомими особами бордюри на тротуарі. В місці розташування самовільно встановлених бордюрів земельна ділянка відноситься до земель комунальної форми власності. Враховуючи вищенаведене, відповідальність за несвоєчасний демонтаж самовільно встановлених на тротуарі бордюрів, та за шкоду нанесену [PERSON] в наслідок її падіння, несе виконавчий комітет Мелітопольської міської ради. Вищезазначена травма призвела до моральних страждань [PERSON] . Внаслідок отриманої травми позивач тимчасово втратила можливість заробляти на життя у тому розмірі, в якому заробляла до отримання травми, функції її організму суттєво погіршилися, що відображалось не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Незважаючи на те, що [PERSON] відносно молода людина, але внаслідок травми довгий час вона не могла вести активне життя та приділяти достатньо уваги сім`ї. Вищевикладені обставини негативно відобразились на її душевному стані, відчувала душевні страждання та переживання, деякий час відчувала тривогу перед майбутнім, особливо з урахуванням невідновності наслідків отриманого ушкодження та стану її здоров`я. Крім того, починаючи з жовтня 2017 року до листопаду 2019 року чоловіка [PERSON] - [PERSON] (інваліда 3 групи) було незаконно відсторонено від роботи та припинено нарахування заробітної плати та виплату компенсації за лікарняними листами. У зв`язку з відмовою роботодавця видати [PERSON] трудову книжку, останній був позбавлений можливості отримувати пенсію по інвалідності, в зв`язку з чим подружжя було змушено розраховувати лише на заробіток позивача. У січні 2018 року [PERSON] переніс операцію, на яку були витрачені всі накопичення подружжя. У зв`язку з хворобою чоловіка фізичне навантаження на позивача значно збільшилося, [PERSON] почала відчувати біль у правому колінному суглобі, при медичному огляді у позивача було виявлено остеопороз правого колінного суглоба. Після падіння позивачки, яке відбулось 12.10.2018 року, біль стала для неї нестерпною, що змусило [PERSON] звернутися до лікувально-профілактичного закладу ТОВ «Вітацентр» за невідкладною медичною допомогою. На операцію та лікування позивачкою було потрачено приблизно 30000 грн. Відсутність заробітку у чоловіка та тимчасова втрата працездатності позивача, змусили останню позичати гроші на операцію, так у листопаді 2018 року позивачем було зайнято у її знайомого [PERSON] 30 000 грн. З метою погашення боргу, 12.06.2019 року [PERSON] направила на адресу міського голови Мінько С.А. претензію з проханням в якості вищезазначених моральних страждань сплатити їй 20 000 грн. У липні 2019 року [PERSON] отримала листа «Про розгляд претензії» від 26.06.2019р. за підписом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади І. Судакова, в якому зазначалось, що підстави вважати, що саме органом місцевого самоврядування завдано зазначену моральну шкоду відсутні. В жовтні 2019 року [PERSON] отримала постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019080140000232 від 22.01.2019, розпочатого за ознаками кримінального злочину передбаченого ст. 356 КК України. У постанові про закриття кримінального провадження зазначалось, що землі, на яких виявлено самовільно встановлені бордюри, відносяться до земель комунальної форми власності, оскільки встановити осіб, які мали б відношення до встановлення бордюрів не виявилось можливим, тому кримінальне провадження закрито. Таким чином, позивачка вказує, що оскільки виявити осіб, які встановили бордюри не можливо, відповідальність за утримання в належному стані території, на якій незаконно встановлені бордюри, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», несе відповідач, який відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача адвоката Кальченко А.В. у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні з підстав того, що вони не є належним відповідачем по справі, не доведено належними доказами, що падіння сталося саме в тому місці, де зазначає позивач, складені акти не можуть бути доказами, оскільки не містять необхідних реквізитів, адреси осіб, та не зрозуміло чи були вони свідками падіння позивача, бордюр не перебуває у них на балансі, відомості, в яких іде посилання на лікування позивача, не містять інформацію про травмування, та саме з цих підстав про проведене оперативне втручання, також позивач не перебувала на лікарняному. Позивачем не доведено розмір шкоди на суму 20000 гривень. Як вбачається із змісту висновку спеціаліста № 164 від 16.10.2018 року КУ "Запорізьке обласне бюро Судовомедичної експертизи" Запорізької обласної ради, який був проведений на підставі заяви [PERSON] , обставини справи у висновку вказані "зі слів потерпілої". За медичною допомогою [PERSON] раніше не зверталась. Вказані тілесні ушкодження утворилися від травматичної дії тупих предметів або при ударах об такі предмети, могли утворитися при падінні. Відповідно до Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. N 6 судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду, з відповідним до інструкції оформленням. Таким чином, висновок КУ "Запорізьке обласне бюро Судовомедичної експертизи" всупереч Наказу Міністерства охорони здоров`я України, було проведено за заявою самої потерпілої та з її слів. У висновку, крім того, не конкретизовано чим саме утворились тілесні ушкодження пацієнтки. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування шкоди. Як зазначено у позовній заяві 12.10.2018 року, приблизно о 18 год. 30 хвилин, біля магазину « Фантазія » в районі житлового будинку № 392 по вул.. Інтеркультурній у м. Мелітополі , в наслідок самовільного встановлення на тротуарі бордюрів невідомими особами, [PERSON] спотикнулася через бордюр та впала. Після отримання травми [PERSON] невідкладно було доставлено до місця її проживання. Із копії акту від 12.10.2018 року вбачається, що він складений про те що 12.10.2018 року в присутності громадян [PERSON] , [PERSON] приблизно 18-30 годині біля магазину Фантазія, в районі житлового будинку № 392 по вул. Інтеркультурній у м. Мелітополі , внаслідок самовільного встановлення невідомими особами на тротуарі бордюрів, [PERSON] спотикнулась через бордюр та впала, внаслідок чого пошкодила правий та лівий колінні суглоби. (а.с.13) Із копії акту від 13.10.2018 року вбачається, що він складений про те, що 13.10.2018 року громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було оглянуто місце падіння [PERSON] , яке сталось 12.10.2018 року, біля магазину Фантазія, в районі житлового будинку № 392 по вул. Інтеркультурній у м. Мелітополі . При огляді встановлено, що невідомими особами на тротуарі встановлені бордюри, сфотографовано місце падіння. (а.с.14-16) Відповідно до висновку спеціаліста № 164 від 16 жовтня 2018 року, в цей день було проведено судове медичне обстеження [PERSON] , з її слів зазначено, що 12.10.2018 року, приблизно о 18 год. 30 хвилин, біля магазину « Фантазія » по вул. Інтеркультурній у м. Мелітополі, вона спотикнулася через бордюр та впала. Свідомість не втрачала. За медичною допомогою не зверталась. Згідно з дослідницькою частиною встановлено на поверхні лівого та правого колінних суглобів синці. Описано їх розмір. Направлена на консультацію до лікаря травматолога, та попереджена про необхідність надання результату спеціалісту в місячний термін. Відповідно до висновків у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. ( а.с. 17-18) Із копії витягу з ЄРДР від 22.01.2019 року вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді до ЄРДР за скаргою [PERSON] внесено відомості за ст. 356 КК України, про самовільні дії невстановленої особи при встановленні бордюрів вздовж тротуару (а.с. 19). Із копії відповіді від 25.04.2019 року № 1790/02-39-3 в.о. заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, встановлено, що при обстеженні району житлового будинку № 392 по вул. Інтеркультурній у м. Мелітополі були виявлені самовільно встановлені невідомими особами бордюри на тротуарі (а.с. 21). Відповідно до копії постанови Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року залишено без змін рішення про поновлення на посаді чоловіка позивача та стягнення середньомісячного заробітку.(а.с 22-26) Згідно з копією медичної карти [PERSON] , під час проведення магнітно резонансної томографії встановлено наявність захворювання, ознаки остеоратрозу правого колінного сустава ІІ ст. з субхондральними кистами по задній поверхні латерального мищелка великоберцової кістки с наявною зоною набряку косного мозку. Ознаки дегенерації мениска, горизонтального розриву заднього рогу та тіла медіального мениска зі зміщенням за межі сустанвої поверхні. (а.с. 30) 16 жовтня 2018 року у медичній картці мається запис про скарги на біль в ділянці колін. Зі слів хворої зазначено, що біля магазину « Фантазія » зачепилась за бордюр та впала на два коліна. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 4085 [PERSON] , яка була госпіталізована з 06.12.2018 року - 12.12.2018 року до лікувально-профілактичного закладу Віта центр, з діагнозом застаріле пошкодження медіального мениску правого колінного суглобу, синдром патології медиопатилярної складки, хондромаляція медіальних відділів 3 ст., хондромаляція латерних відділів 2-3 ст. скарги при надходженні на обмеженість в русі, періодичні болі в правому колінному суглобі, які посилюються при тривалій ходьбі. Анамнез захворювання вважає себе хворою з лютого 2018 року, коли при ходьбі по сходах вниз відчула хруст та різку біль в правому колінному суглобі. Вперше звернулась за медичною допомогою в лютому 2018 року пройшла обстеження МРТ в лютому 2018 року рекомендовано оперативне лікування. Причиною загострення вважає фізичне навантаження. За останні дванадцять місяців тимчасової непрацездатності не було. (а.с.37) Постановою слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Анісімової Я.Ю. закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР 22 січня 2019 року за ст. 356 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Оскільки земля на якій вони встановлені відноситись до комунальної форми власності, а виконавчі органи місцевого самоврядування не надавали дозвіл на їх встановлення, осіб, які встановили бордюри, виявити не вдалось. З пояснень, наданих [PERSON] слідчому та які зафіксовано в постанові вбачається, що вона після здійснення покупок прямувала додому, обходила транспортні засоби, які перебували на тротуарі, та під час проходження між транспортними засобами перечепилась через бордюр, встановлений рівнем вище ніж тротуарне покриття та впала на землю, пошкодивши коліно, через що в подальшому понесла витрати на лікування. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої вказаної статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з п. 9 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Положеннями ст. 25, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону. Пунктом 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Посилання представника відповідача на відсутність відомостей про те, що вказаний бордюр відповідно до вимог ч. 5 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не перебуває на балансовому обліку місцевої ради, її виконавчих органів чи будь-якої організації, в той час, як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, не звільняє Мелітопольську міську раду та її виконавчі органи від обов`язку по відшкодуванню заподіяної майнової шкоди. (Аналогічна правова позиція визначена у постанові Верховного Суду по справі № 200/22129/16-ц від 04.09.2019). На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що відповідач у справі є належним, тому посилання представника відповідача в цій частині суд не бере до уваги. В ході розгляду справи представником позивача не доведено належними і допустимими доказами, що позивач отримала тілесні ушкодження 12.10.2018 року, приблизно о 18 год. 30 хвилин, біля магазину « Фантазія » в районі житлового будинку № 392 по вул.. Інтеркультурній у м. Мелітополі , внаслідок самовільного встановлення на тротуарі бордюрів, через які вона спотикнулася та впала, оскільки дані відомості в досліджених документах, наданих суду, зазначені лише з її слів. Свідки цих подій, на яких посилається позивач у складених актах, судом не допитувались, їх особи не встановлено, позивач не скористалась своїм правом допиту зазначених осіб у судовому засіданні для доведення обставин, які мають значення для справи. Судом не приймаються до уваги долучені позивачем акти, оскільки не зрозуміло ким, коли та на підставі чого вони складені, а також відомості зазначені в них суперечать показам [PERSON] , наданим слідчому при проведенні досудового розслідування. Протиріччя полягають у повідомленні про місце та отримані тілесні ушкодження. В актах міститься інформація про ушкодження обох колін, а із показів, наданих слідчому, позивачкою повідомлено про отримане ушкодження лише одного коліна. Також відсутні відомості про очевидців зазначеної події. Крім того, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарної хворої № 4085 [PERSON] , яка була госпіталізована з 06.12.2018 року - 12.12.2018 року до лікувально-профілактичного закладу Віта центр, та проходила лікування з діагнозом застаріле пошкодження медіального мениску правого колінного суглобу, синдром патології медиопатилярної складки, хондромаляція медіальних відділів 3 ст., хондромаляція латерних відділів 2-3 ст. скарги при надходженні на обмеженість в русі, періодичні болі в правому колінному суглобі, які посилюються при тривалій ходьбі. З її слів вважає себе хворою з лютого 2018 року. Посилання на падіння в жовтні 2018 року у медичній документації відсутнє. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіяні. З огляду на встановлені обставини під час розгляду справи позивачем не доведено отримання (наявність) такої шкоди, що в свою чергу свідчить про відсутність необхідних складових для її відшкодування. Представником позивача у судовому засіданні не зазначено обставин доставки до місця проживання позивача, ким та яким чином це відбувалось, не зазначено докази на підтвердження цих обставини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed