Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

07 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер син позивача - [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . В березні 2018 року відповідач привезла позивачу онука [PERSON] , [INFO] та залишила його. По теперішній час дитина проживає разом із позивачем і перебуває на повному її утриманні. Місце проживання відповідача позивачу не відоме. Відповідач з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, життям, здоров`я та інтересами дитини не цікавиться, участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини не приймає, веде аморальний спосіб життя. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17.08.2011 року, відповідач вже була позбавлена батьківських прав відносно її першої дитини - [PERSON] , [INFO] . Оскільки своїми діями відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню власної дитини, її вихованню та розвитку, це змушує позивача звернутись з даним позовом до суду та одночасно просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання онука у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження тапризначено до підготовчого засідання. Відповідачу та третій особі запропоновано подати відповідно відзив на позов та пояснення щодо позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються (а.с. 21). Підготовче судове засідання проведено за участі позивача [PERSON] Відповідач і третя особа до суду не з`явилися, про час і місце судового розгляду були своєчасно та належним чином повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідач правом на подання відзиву до суду не скористався. Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 27). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила суд позов задовольнити виходячи з доводів, якими обгрунтовуються позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення сулу не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилась повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Із заявами про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якому просив проводити розгляд справи у відсутності представника. Зі змісту заяви убачається, що позовні вимоги підтримує та просить прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, вислухавши думку позивача, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 09.08.2011 року відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому Носівським ВРАЦС Чернігівської області шлюбі із [PERSON] (а.с.8) Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 29 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.10). Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого 25 січня 2016 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві - [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1703 (а.с.9). Згідно з довідкою № 11 про реєстрацію місця проживання особи, виданої Теплівською сільською Радою 21.02.2019 року - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем, по [ADDRESS] , яка являється для дитини бабою. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї № 146 від 11.08.2018 року, вихованням та утриманням дитини [PERSON] займається бабуся [PERSON] Мати [PERSON] батьківські обов`язки не виконує. Відповідно до рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2011 року, відповідач позбавлена батьківських прав відносно своєї першої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . За даними характеристики виданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов, [PERSON] , [INFO] навчається у 1-му класі, вихованням дитини займається бабуся - [PERSON] Бабуся має позитивний вплив на онука, приділяє належну увагу навчанню та вихованню онука, бере участь у житті класу.(а.с.11). Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 травня 2019 року за № 103/4868/41/3 про доцільність позбавлення батьківських прав, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол комісії № 10 від 22.05.2019 року) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 44-45). Так, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України, відповідно до положень якої мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною ; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного суду України у п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року за №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері) , так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України). При цьому суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України). Відповідно до положень частини 1 статті 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Досліджений судом висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 травня 2019 року за № 103/4868/41/3 (протокол комісії № 10 від 22.05.2019 року) щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] суд вважає обґрунтованим, юридично доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа , в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Нормою статі 150 СК України, статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У судовому засіданні достаменно встановлено, що відповідач [PERSON] батьківського піклування та обов`язків щодо сина не виконує, умовами проживання, вихованням, станом здоров`я дитини не цікавиться, не піклується про її інтелектуальний та фізичний розвиток, матеріально не утримує, проживає окремо. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За положеннями статті 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на кожну із сторін. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ним; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Доказів, які б спростовували дані обставини суду не надано. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування нею своїми обов`язками. За таких обставин, суд вбачає достатні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі ј частини доходу відповідача до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач не надала суду відзиву проти позову та доказів на спростування обставин, якими позивач обгрунтовує заявлені позовні вимоги. Також у суду відсутні відомості, що за своїм матеріальним станом відповідач не спроможна утримувати сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , є жінкою працездатного віку. Належних та допустимих доказів про незадовільний стан її здоров`я або неплатоспроможності чи наявності будь-яких інших обставин, які б перешкоджали наданню нею матеріальної допомоги на утримання власної дитини відповідно до вимог законодавства України суду не надано. За положенням ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік та стан здоров`я дитини і платника аліментів. Наявність у відповідача ще однієї дитини [PERSON] , [INFO] , та приймає до уваги, що за рішенням суду з [PERSON] вже стягуються аліменти на утримання старшого сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини її заробітку. А також, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відтак, з огляду на наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] ,у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 07.02.2019 року, а тому суд присуджує стягнення аліментів з 07.02. 2019 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за вимогою про стягнення аліментів у розмірі 768,40 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають сплаті витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved