Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

28.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та проживанні у квартирі та вселення у квартиру, про визначення порядку користування квартирою, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 13.11.2003 року між ними був зареєстрований шлюб. Перебуваючи у шлюбі, 15.08.2011 року вони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] (кол. вул. Чапаєва) в м. Лиман (кол. м. Красний Лиман) Донецької області, зареєструвавши право власності по 1/2 частці за кожним, на підставі договору купівлі продажу квартири, витягів про державну реєстрацію. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03.03.2016 року шлюб між ними розірвано. Потім вони примирилися, сумісно мешкали в спірній квартирі до 23.10.2018 року. Разом з ними мешкав їх неповнолітній син [PERSON], [INFO]. 03.11.2018 року, коли він повернувся з відрядження додому, то не зміг потрапити до квартири, бо відповідач самовільно змінила замки, та всі його речі перевезла до його батьків у смт. Ямпіль, Лиманського району, Донецької області, пров. Леваневського, буд. 16, де він є зареєстрованим. Відповідач пояснила свої дії тим, що до квартири його не пустить, оскільки її продає. 08.11.2018 року та 09.11.2018 року він намагався всилитися до квартири, але не зміг з підстав незалежним від нього, про що був складений відповідний акт. На підставі викладеного, позивач просить вселити його до квартири [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON], не чинити перешкоди щодо користування, проживання, вселення до квартири, визначити порядок користування квартирою та стягнути судові витрати (а.с. 3-4). Ухвалою суду від 07.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 24). У судовому засіданні позивач [PERSON] в повному обсязі підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити. Крім того, заявив клопотання щодо відмови від виклику свідків в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти обставин, викладених в позовній заяві, проти пояснень позивача, але вважала, що позивач зловживає спиртними напоями, та з ним неможливо мешкати в одній квартирі. Також не заперечувала щодо відмови позивача від виклику свідків по справі. Вислухавши сторін, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.11.2003 року, який рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03.03.2016 року розірвано (а.с. 8). Від сумісного життя подружжя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 8). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 1182, [PERSON] та [PERSON], є власниками по 1/2 частці кожен квартири [ADDRESS] (кол. вул. Чапаєва) в м. Лиман (кол. м. Красний Лиман) Донецької області (а.с. 12). Право власності зареєстровано 13.09.2011 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2018 року (а.с. 15). Довідкою про склад сімї, виданої 09.11.2018 року Лиманською міською радою Донецької області (а.с. 10), підтверджується реєстрація у спірній квартирі членів сімї: колишньої дружини позивача [PERSON] з 21.09.2011 року, та сина позивача [PERSON] з 06.07.2016 року. Позивач [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Лиманської міської ради Донецької області від 09.11.2018 року (а.с. 11) . В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спільний власник житла, з 08.11.2018 року позбавлений можливості проживати та користуватися жилим приміщенням, у звязку з чим звернувся до суду. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). В судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] самовільно змінила вхідні замки на дверях та не пускає [PERSON] до квартири, що підтверджується актами від 08.11.2018 року та 09.11.2018 року, складеними головою мікрорайону "Південний" (а.с. 19, 20). До теперішнього часу перешкоди в користуванні житлом відповідач не усунула. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, але вважала, що позивач зловживає спиртними напоями, та з ним неможливо мешкати в одній квартирі, проте не надала суду доказів на підтвердження протиправної поведінки позивача. Згідно ст. 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 321\~ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386\~ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391\~ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та\~ статтею 1 Першого протоколу\~до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 316 ЦК України\~передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В разі відсутності такої згоди спір може вирішуватися судом. На підставі викладеного, оскільки [PERSON] є власником Ѕ частини квартири, то він набув законного права користуватися квартирою. Стосовно визначення порядку користування квартирою, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 14 Постанови ПВСУ № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зі змінами вбачається, що що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Розпорядженням № 27 від 20.01.1994 представника президента "про норму середньої забезпеченості жилою площею в Донецькій області" встановлено норму середньою забезпеченості жилою площею у всіх містах та районах області в розмірі 9,0 кв.м на одну людину. Так, у відповідності з технічним паспортом № 10-6207, виданого КП БТІ м. Словянськ, станом на 26.07.2011 двокімнатна квартира № 1 в житловому будинку № 19 по вул. К. Гасієва (колишня вул. Чапаєва) в м. Лиман (колишнє м. Красний Лиман), Донецької області складається з 1 жилої кімнати, площею 17,8 кв.м, та 2 жилої кімнати, площею 12,6 кв.м, а також з нежилої площі: кухні, вбиральні, ванни, коридору. Визначити порядок, узгодженим сторонами, користування двокімнатної квартири № 1 в житловому будинку № 19 по вул. К. Гасієва (колишня вул. Чапаєва) в м. Лиман (колишнє м. Красний Лиман), Донецької області, шляхом виділення [PERSON] у користування та проживання 2-у ізольовану жилу квартиру, площею 12,6 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] виділити 1-у жилу кімнату, площею 17,8 кв.м, нежилу площу: кухню, вбиральню, ванну, коридор - залишити за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у загальному користуванні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та проживанні у квартирі та вселення у квартиру, про визначення порядку користування квартирою, знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір, включено до складу судових витрат. Згідно\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, судовий збір у розмірі 704,80 гривень, сплачено позивачем [PERSON] (а.с. 2), а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом повністю задоволені позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved