Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке", який мотивував тим, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0487 га (кадастровий номер 0522284000:04:000:0179), яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. У травні 2017 року позивач дізнався про існування Договору оренди землі від 08.08.2014 укладеного між ним, [PERSON] та ТОВ "Прилуцьке", предметом якого є вищевказана земельна ділянка. Ураховуючи те, що вказаний договір позивач не підписував, отож було відсутнє волевиявлення на настання певних юридичних наслідків за таким договором, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд, визнати оскаржуваний ним правочин недійсним. У визначений судом строк відзиву на позов відповідачем не було надано. Ухвалою суду від 18.05.2018 під головуванням судді Стадника С.І. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання. 11.02.2019 ухвалою суду справа була прийнята до провадження судді Кривенко Д.Т., а розгляд справи розпочато зі стадії підготовчого судового засідання. 01.04.2019 ухвалою суду у справі призначено судово - почеркознавчу експертизу. 07.06.2020 провадження у справі ухвалою суду поновлено, у зв`язку із надходженням висновку експерта. Ухвалою суду від 01.10.2019 залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» - Товариства з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група»; закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, останній надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Водночас 01.10.2019 представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, яка мотивована тим, що позивачеві було достовірно відомо про наявність оскаржуваного ним договору з 2014 року, так як він отримував регулярно орендну плату за таким договором, відтак був обізнаний про наявність договірних зобов`язань, утім звернувся до суду із пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Ураховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності сторін спору та їх представників, при цьому, суд не здійснює фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 3,0487 га (кадастровий номер 0522284000:04:000:0179), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, що підтверджується Державним актом серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку виданий 17.04.2006 (а.с.8). 08.08.2014 між [PERSON] (далі - орендодавець) та ТОВ "Прилуцьке" (далі - орендар) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є вищевказана земельна ділянка. На підставі зазначеного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Прилуцьке" було зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522284000:04:000:0179 строком на 5 років з правом прологації. Позивач стверджує, що про існування вказаного правочину дізнався після того як отримала від ТОВ "Прилуцьке" матеріали реєстраційної справи, тобто в травні 2017 року, утім його волевиявлення на укладення правочину відсутнє. Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців (а.с.134) встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" є правонаступником ТОВ "Прилуцьке". За заявою представника позивача суд ухвалою від 01.04.2019 призначив у справі судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставив питання: Чи виконаний підпис в графі "Орендодавець" Договору оренди від 08.08.2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 3,0487 га (кадастровий номер 0522284000:04:000:0179), [PERSON] чи іншою особою? За результатами проведеного дослідження експерт склав висновок №3050/3051/19-21 від 28.05.2019, в якому вказав, що підпис в графі "Орендодавець" Договору від 08.08.2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 3,0487 га (кадастровий номер 0522284000:04:000:0179), - виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ході судового розгляду доведено належними та допустимими доказами обставини викладені позивачем у позові, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суд вважає, що наявні усі правові підстави для визнання такого договору оренди землі недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, наявність його порушених прав встановлена судом, отож вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. У той же час представником відповідача було надано до суду письмову заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності, вирішуючи яку суд виходив з наступного. Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону). У судовому засіданні судом було встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення позивача як орендаря, а тому суд дійшов висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору в травні 2017 року після отримання реєстраційної справи, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строків позовної давності. Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2014 року, тобто з моменту отримання позивачем орендної плати за користування відповідачем землею, суд вважає необґрунтованими, так як вони суперечать нормам статті 261 ЦК України. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України наведеною у постанові від 22.04.2015 року №6-48цс15 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц (провадження №14-306цс18) та суд не вбачає підстав для відходу від таких правових позицій. За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для застосування до вимог позивача строків позовної давності, отож приходить до виваженого висновку про задоволення позову у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 203, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved