Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що з 30 січня 1993 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. 29 квітня 2008 року її чоловік [PERSON] уклав з ПАТ КБ "Приватбанк" договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитно-заставним договором. Позивач стверджує, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість, відкрито виконавче провадження №30736197. На думку позивача, державний виконавець, не вирішивши питання про виділення в натурі частки боржника [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя, виніс постанову про арешт майна боржника, якою оголошено заборону на віджуження, а тому позивач позбавлений можливості розпоряджатися своєю часткою майна в спільній сумісній власності, а саме 1/2 часткою земельної ділянки та 1/2 частки садового будинку, що розташовані на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області, 1/2 частку гаражного боксу [NUMBER] в ОК "Гаражний кооператив - ГК "Промінь", а тому позивач просить звільнити вищезазначене майно з-під арешту. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, вимоги позову визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 30 січня 1993 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] 28 липня 2005 року [PERSON] за згодою дружини [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, загальною площею 0,1080 га, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер 32214800701:01:027:0044, що розташована на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №803, та державним актом на право приватної власності серії ЯЛ №293033. Відповідно до договору купівлі-продажу садового будинку від 28 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №800 , [PERSON] за згодою дружини [PERSON] придбав садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8452376 від 26.09.2005 року. З свідоцтва про право власності №1403-С/ГК від 17 вересня 2009 року вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності гаражний бокс [NUMBER] в ОК "Гаражний кооператив-ГК "Промінь", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, 48. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції від 19.01.2012 року відкрито виконавче провадження №30736197 з виконання виконавчого листа №2-4671 виданого 09.12.2011 року Шевченківським районним судом м. Києва. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції від 14.01.2014 року накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON], в тому чмслі і на спірне майно. Пунктом 22. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Пунктом 23. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного при обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачнобудівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», уразі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, приймаючи до уваги те, що державний виконавець не звертався до суду із поданням для визначення частки майна боржника у спільній частковій власності подружжя та постановою наклав арешт і на майно позивача, яке не належить боржникові, окрім того судом взято до уваги, що відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved