Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою, який в подальшому було уточнено та остаточно просить суд: -Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] між ним та відповідачем [PERSON] по першому варіанту порядку користування земельною ділянкою згідно висновку комісійного експертного земельно-технічного дослідження № 22512 від 31.01.2018 р., виділивши йому в користування земельну ділянку площею 288,6 кв.м., що на 7,4 кв.м. менше ніж припадає на Ѕ частину земельної ділянки, [PERSON] виділити в користування земельну ділянку площею 303,4 кв.м., що на 7,4 кв.м. більше ніж припадає на Ѕ частину земельної ділянки і встановити межу розподілу границь між земельними ділянками у такий спосіб: від межі з домоволодінням [ADDRESS] на відстані 22,47 м. від червоної лінії по [ADDRESS], ділянка довжиною 1,43 м, по міжквартирній перегородці між приміщеннями житлового будинку літ. «А-1», далі ділянка завдовжки 1,37 м., ділянка 6,6 м. по межі домоволодіння, на відстані 8,98 м. від фактичної межі по [ADDRESS]; -Усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] демонтувати паркан під його вікнами; -Стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати по оплаті проведеного висновку комісійного експертного земельно-технічного дослідження в сумі 1841 грн. 40 коп. та оплату за проведення топографо-геодезичної зйомки в сумі 2500 грн., всього - 4341 грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договорів дарування від 13.10.1982 р. та 29.07.1995 р. він є власником Ѕ частин житлового будинку [ADDRESS]. Власником іншої Ѕ частини є відповідач [PERSON] Позивач вважає, що існуючий порядок користування земельною ділянкою значно порушує його права, оскільки розмір земельної ділянки, якою він користується, значно менший ніж розмір земельною ділянкою, якою користується відповідач. Крім того, його права порушуються тим, що відповідач встановила паркан перед його вікнами, у зв'язку з чим приміщення його кімнат не освітлюється, вкривається пліснявою, внаслідок чого він постійно хворіє. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою, вимоги за якою було уточнено та остаточно просить суд: - Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], між співвласниками житлового будинку по ІV варіанту порядку користування земельною ділянкою згідно Висновку судової земельно-технічної експертизи №8497 складеної 05.04.2017 року, виділивши їй в користування земельну ділянку площею 358,0 кв.м., що більше ніж покладено на 8,0 кв. м, а відповідачу [PERSON] виділити в користування земельну ділянку площею 342,0 кв. м., що менше ніж покладено на 8,0 кв.м. і встановити межу розподілу, яка проходить від точки А до точки Б довжиною 1,43 м, далі від точки Б до точки В довжиною 10,03 м, від точки В до точки Г довжиною 1,37 м, від точки Г до точки Д довжиною 6,63 м, від точки Д до точки Е довжиною 6,11 м, від точки Е до точки Ж довжиною 14,22 м, від точки Е до точки Е1 довжиною 8,98 м. - Стягнути з відповідача на її користь понесені мною судові витрати по оплаті проведеної судової земельно-технічної експертизи в сумі 3853,50 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2015 р. вона є власником Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS]. В липні 2013 року вона наполягала на задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на його ім'я щоб відновити своє право на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, що є у спільній частковій власності. Вважає, що [PERSON] нехтує принципами добросусідства, внаслідок чого порушуються її права по користуванню земельною ділянкою. Щодо останньої редакції уточнених позовних вимог вказує, що по вказаному ІV варіанту порядку користування земельною ділянкою площею 700,0 кв.м 1 співвласнику пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 342,0 кв. м., що менше ніж покладено на 8.0 кв.м. ІІ співвласнику пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 358,0 кв.м., що більше ніж покладено на 8,0 кв. м. По ІV варіанту порядку користування межа розподілу проходить від точки А до точки Б довжиною 1,43 м, далі від точки Б до точки В довжиною 10,03 м, від точки В до точки Г довжиною 1,37 м, від точки Г до точки Д довжиною 6,63 м, від точки Д до точки Е довжиною 6,11 м, від точки Е до точки Ж довжиною 14,22 м, від точки Е до точки Е1 довжиною 8,98 м. Нею обрано саме ІV варіант порядку користування земельною ділянкою, що не відповідає рівності часток, але в ньому експертом не врахована земельна ділянка на якій розташований гараж літ. «М», який був вказаний в договорі дарування від 29.07.1995 року при даруванні [PERSON] належних йому 27/100 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд відповідачу [PERSON], що суперечить твердженню відповідача, що вказаний гараж літ. «М» не був оформлений рішенням №69 Пісочинської селищної ради народних депутатів Харківського району від 14.02.1989 року. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2014 року відкрито провадження у справі. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). В судовому засіданні позивач та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідач та позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги за зустрічним позовом, просили суд їх задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] вважали за доцільне відмовити з тих підстав, що уточнені позовні вимоги позивача [PERSON]. які ґрунтуються на недопустимому доказі, яким є Висновок комісійного експертного земельно -технічного дослідження №22525 від 31.01.2018 року, а позовні вимоги стосовно зобов'язання [PERSON] по демонтажу паркану слід залишити без задоволення із застосуванням позовної давності на підставі заяви [PERSON] «про застосування позовної давності» від 13.12.2017 року. Представник третьої особи - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належно та своєчасно, до суду надійшла телефонограма про розгляд справи за відсутності представника. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі. Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що згідно договорів дарування від 13.10.1982 р. та 29.07.1995 р. позивач [PERSON] є власником Ѕ частин житлового будинку [ADDRESS]. (т.1 а.с. 8-10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2015 р. [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 24-25). Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч.ч. 1, 2 4 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частиниспільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної компенсації. Згідно частини 1 ст. 88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно договору, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно вимог ч. 3, ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України (1970 року) особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 8497 від 05.04.2017 р. на розгляд суду надано чотири варіанти порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS]: два варіанти порядку користування у відповідності до часток співвласників та два варіанти згідно фактичного порядку користування (т. 1 а.с. 215-225). Висновком комісійного експертного земельно-технічного дослідження № 22512 від 31.01.2018 р. запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] (т.2 а.с. 23-31). Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що в 2003 році за взаємним погодженням [PERSON] і [PERSON], який є батьком відповідачки [PERSON], за участі голови Пісочинської селищної ради О.В. Чорнобай, було досягнуто згоди про порядок користування земельною ділянкою між співвласниками, визначено межі користування кожного співвласника, складено проект поділу земельної ділянки по [ADDRESS], який за власним волевиявленням [PERSON] і [PERSON] в присутності Голови Пісочинської селищної ради О.В. Чорнобай був підписаний. На підставі заяв гр.. [PERSON] і гр. [PERSON] було прийнято рішення VІІІ сесії Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області ХХІV скликання від 23 вересня 2003 року « Про затвердження проекту поділу земельної ділянки та передачу у власність земельних ділянок гр.. [PERSON], гр. [PERSON].» Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2013 року поновлено порушене право [PERSON] на користування спірною земельною ділянкою, скасовано рішення VIII сесії Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області XXIV скликання від 23 вересня 2003 року «Про затвердження проекту поділу земельної ділянки та передачу у власність земельних ділянок гр.. [PERSON], [PERSON].» та визнано недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0365 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), виданий на ім'я [PERSON] 28 березня 2005 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 319 (т. 1 а.с. 6-7). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з вимогами ст.. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В судовому засіданні також встановлено, що в результаті безспірних відносин між співвласниками з 2003 року , без наявності заперечень з боку обох співвласників на проведення самовільного будівництва за адресою [ADDRESS], були самовільно побудовані прибудова літ «А1-1», прибудова літ «А2-1», прибудова літ. «А3-1», мансарда літ «МС» , сараї літ. О; Ч; Ф ; Х. Згідно ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] не надав суду доказів, що користувачі земельної ділянки за адресою [ADDRESS], не мають заперечень проти визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особами, які здійснили самовільне будівництво прибудови літ «А1-1», прибудови літ «А2-1», прибудова літ. «А3-1», мансарди літ «МС» , сараї літ. О; Ч; Ф ; Х., і що визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходяться самовільно побудоване нерухоме майно, не порушує права інших осіб, які не приймають участь у справі. За наявності самовільно збудованого нерухомого майна: прибудова літ «А1-1», прибудова літ «А2-1», прибудова літ. «А3-1», мансарда літ «МС» , сараї літ. О; Ч; Ф ; Х, які знаходяться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], і до виконання вимог ст.376 ЦК України особами які здійснили самовільне будівництво на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають залишенню без задоволення. Крім того, суд констатує, що відповідачем та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень стосовно наявності законних підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно останньої редакції уточненої позовної заяви. Відтак, з огляну на вище приведені норми законодавства та враховуючи обставини справи, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову, тому повністю відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у позові відмовляється у повному обсязі, судовий збір стягненню з відповідачів не підлягає. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed