Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який уточнював та просив : · стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в сумі 2\~645 гривень; · стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 4\~526, 40 гривень. Позов мотивував тим, що він працював у відповідача водієм навантажувача вилочного до 31.12.2014 року. Був звільнений з роботи за власним бажанням. При звільненні трудову книжку йому видано не було. Йому було нараховано за грудень 2014 року 4\~601, 75 грн. заробітної плати, а видано лише її частину. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому частину заборгованої заробітної плати та повернути трудову книжку, однак зарплату так і не видали. В судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Також показав що трудову книжку повернули лише 31.03.2015 року. Він неодноразово приходив на підприємство за трудовою книжкою, але його на прохідній не пропускали. Так 15.01.2015р. він з "Обхідним листом" пройшов всі служби, але ні розрахунку, ні трудової книжки він не отримав. Листа від 12.01.2015р. йому не надавали. 26.02.2015р. він був на підприємстві і йому надали довідку про його заробітну плату за 6 місяців, і знову ні розрахунку ні трудової книжки не видали. Жодного листа від відповідача він не отримував. Згоди на утримання з його заробітної плати коштів в рахунок погашення шкоди, завданої під час виконання ним трудових обовязків він не надавав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що за рішенням керівника із заробітної плати позивача необхідно було утримати 2\~659,70 грн. в рахунок погашення шкоди, завданої під час виконання ним трудових обовязків. Фактично утримано менша сума, яка близька до даної суми. Вважає, що згоди працівника отримувати не потрібно. Доказів направлення та вручення позивачу листів про необхідність явки та отримання трудової книжки надати не зміг. Вказує на те, що позивач сам не хотів отримувати трудову книжку. Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного. [PERSON] по 31.12.2014 року працював на посаді водія навантажувача вилочного на Приватному акціонерному товаристві "Коростенський завод МДФ", що стверджується записами в трудовій книжці, з яких вбачається, що позивач звільнився за власним бажанням за ст..38 КЗпП України. 30.12.2014р. позивача було відсторонено від роботи. При звільненні, 31.12.2014 року, відповідач позивачу трудову книжку на руки не видав. Згідно розрахункового листа та довідки підприємства від 26.02.2015р. № 151, відповідач нарахував позивачу за грудень 2014 року заробітну плату "до виплати" в сумі 4\~601,75 гривень. Наказом № 101 від 31.12.2014 року відповідач утримав із заробітної плати позивача заподіяну з його вини матеріальну шкоду в частині середнього місячного заробітку. Сума утримання не вказана. Таким чином, згідно розрахункового листка позивачу за грудень 2014 року було нараховано 4\~601,75 грн., з яких виплачено 1860 грн., заборгованість 2\~741,75 грн. Позивач вказує, що йому було виплачено 1956, 75 грн., тобто заборгованість із з/п повинна становити 2645 грн. Відповідач вказує, що нарахував позивачу 4601,75 грн., необхідно було утримати 2659,7 грн. але про утримання документів суду не надав, вказує, що суму залишку виплатив. Заборгованість обрахована позивачем 2645 грн. та сума, що підлягає утриманню відповідачем 2659,7 грн. різні, але позивач в суді пояснив, що отримував на картку і деякі невеликі платежі, можливо Чорнобильські виплати, тому суд, дотримуючись положень прав людини на працю та оплату праці, враховуючи позицію позивача, бере до уваги як невиплачену суму заробітної плати, суму вказану позивачем - 2645 грн. Згідно даних книги обліку руху трудових книжок, [PERSON] отримав на руки трудову книжку 31.03.2015 року. Відповідач надав суду листа від 12.01.2015 року, яким просив [PERSON] зявитись і отримати трудову книжку, але доказів про відправлення та про отримання [PERSON] цього листа не надав. 01.02.2015 року відповідач склав Акт про відмову отримати [PERSON] трудову книжку. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ніхто йому трудову книжку не пропонував отримати, в цей день на підприємстві він не був, представника відповідача ([PERSON]А.), який вказаний у цьому акті, в цей день він не бачив взагалі, всі ці документи складені пізніше. Відповідно до ст..136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. Як пояснив [PERSON], згоди на утримання з його заробітної плати заподіяної шкоди у нього ніхто не запитував, і він такої згоди не надавав. Таким чином суд приходить до висновку, що утримання коштів із заробітної плати позивачу було проведено з порушенням порядку, передбаченого законом. Утримана сума повинна булла бути виплачена позивачу при звільненні. Тобто судом встановлено, що невиплата належних звільненому [PERSON] сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, сталася з вини власника або уповноваженого ним органу. Остаточний розрахунок з позивачем не проведений, тому позовна вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р., Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд встановив, що трудову книжку [PERSON] отримав тільки 31.03.2015 року, а направлення відповідачем листів, пояснення відповідача про небажання отримувати книжку не знайшли свого підтвердження в суді. Позивач відпрацював жовтень, листопад і грудень місяць 2014 року повністю, був звільнений 31.12.2014р., а до цього 30.12.2014 р. був відсторонений від роботи. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (Розділ 2 п.2). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (Розділ 3 п.3). Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема визначено, що "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору." За жовтень місяць 2014р. позивачу нараховано 2173,40 грн., а за листопад 2692,72 грн., всього 4866,12 грн, кількість робочих днів - 43. Відповідач надав позивачу і суду декілька довідок про його доходи, в яких суми нарахованих коштів різні, назвати причини цього представник відповідача не зміг. Суд бере до уваги довідку підприємства від 26.02.2015р. № 151 надану відповідачем позивачу на руки. Отже, середньоденний заробіток за один робочий день позивача становить 113 грн. 16 копійки (4866,12 грн. : 43 р. днів). За період з 01.01.2015 року. по 28.02.2015 року всього було 40 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2015 року до 28.02.2015 року складає 4526,4 гривень ( 113,16 грн. х 40 р.днів). Таким чином позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до 28.02.15р., як просив позивач, також підлягає задоволенню.

Outcome: approved