Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що у 2007 році, позивач звернулася до [PERSON] сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗКУ Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Частиною 2, 3 п.в., ч.4 статті 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Порядок передачі земельних ділянок у межах безоплатної приватизації встановлений ст. 118 ЗК України. Так, у відповідності із вимогами вказаних норм, сільська рада розглядає заяву і в разі згоди на її передачу у власність заявникові надає дозвіл на розробку проекту її відведення. [PERSON] сільською радою визнано право позивачки на безоплатне отримання земельної ділянки. 28.01.2008р. рішенням [PERSON] сільської ради 12 сесії 5 скликання [PERSON] виділено для безоплатної приватизації земельну ділянку площею 0,18 га. та визначено її адресу та місцезнаходження с.Ковалівка, вул. Макаренка, [PERSON] сільської ради, Полтавського району, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та дозволено отримання державного акту на право приватної власності. Статтею 79-1 ЗКУ визначено засади формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Зокрема формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Протягом лютого 2008 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] на підставі звернення позивачки та рішення [PERSON] сільської ради від 28.01.2008р. про передачу земельної ділянки у власність, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та розміщення земельної ділянки на місцевості, встановлено межі земельної ділянки площею 0,18 га., за адресою с.Ковалівка, вул.Макаренка, визначено сусідів, погоджено межові знаки сусідами, передано на зберігання межові знаки. Сформовану земельну ділянку зареєстровано на ім'я останньої в державному земельному кадастрі та присвоєно номер 5324081901:01:006:0037. В присутності землевпорядника [PERSON] сільської ради [PERSON] позивачці передано на зберігання межові знаки земельної ділянки, підтвердженням є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON]. Статтею 19 Закону України "Про землеустрій" визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою, до їх повноважень належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; г] вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону. [PERSON] сільська рада - орган місцевого самоврядування, що в межах населеного пункту веде облік земельних ділянок, їх використання та належність власникам, наділений правами контролю використання земельних ділянок, передачі земельних ділянок у користування та власність, має в своєму штаті укомплектовану посаду землевпорядника, і в повному обємі володіє інформацією про кількість земельних ділянок, їх власників, суміжних власників, розглянула та затвердила 26.02.2008 року технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та розміщення земельної ділянки на місцевості. 10.06.2008року за підписом голови [PERSON] сільської ради [PERSON], на підставі рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 28.01.2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 35949. Статтею 78 ЗКУ визначено зміст права власності на землю, зокрема право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. На оформлення дозвільних, технічних та реєстраційних документів на земельну ділянку позивачем було витрачено значний обєм особистого часу та близько 2 000 грн. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття власності право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином на законних підставах, з дотриманням законодавчо встановленого порядку, за погодженням уповноважених органів (відділ земельних ресурсів у Полтавському районі), мною отримано у приватну власність земельну ділянку, яка сформована в окремий об'єкт власності, та використано єдине гарантоване державою конституційне право приватизації земельної ділянки, визначене ст.116 ЗК України. Після оформлення, передбачених законодавством технічних та реєстраційних документів, та реєстрації права власності на земельну ділянку, позивач мала намір скористатися нею відповідно до цільового призначення, але громадянка [PERSON] повідомила, що ця земельна ділянка належить її сину [PERSON] на праві приватної власності, та зареєстровано право власності державним актом попереднього зразка. Протягом 2008-2016 рр. позивач неодноразово, як письмово так і усно, зверталася до [PERSON] сільської ради з проханням вирішити питання щодо належності земельної ділянки та фактичного встановлення її права власності на неї, в разі неможливості вирішення питання - виділити аналогічну рівноцінну земельну ділянку із земель комунальної власності, але до вересня 2016 року рішення з її звернень не приймалися, об'єктивно, з виходом на місцевість, належність земельної ділянки не розглядалася, не встановлювалася. [PERSON], 23.08.2016 року до сільської ради подано заяву з проханням вирішити питання виділення іншої рівноцінної земельної ділянки. У вересні 2016 року, землевпорядник сільської ради за участі позивачки та [PERSON] на місцевості визначив що дійсно сільською радою було передано земельну ділянку, значна частина якої є приватною власністю [PERSON] В зв'язку з бездіяльністю та допущеними порушеннями органом місцевого самоврядування та відділом Держгеокадастру Полтавського району під час приватизації земельної ділянки, позивач маючи всі законні права на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в с.Ковалівка, Полтавського району, фактично не має змоги реалізувати своє законне право, гарантоване державою. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 317, 319 ЦК України закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Сільською радою 10.09.2016 року розглянуто питання про належність земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], та затверджено акт з огляду земельної ділянки, яким по суті встановлено порушення норм чинного земельного законодавства та визнано порушення законних прав та інтересів [PERSON], але рішення щодо відновлення порушених законних прав та інтересів сільською радою не прийнято. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією так і Законами України. Статтею 142 Конституції України визначається, що матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля тощо. Територіальні громади села безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що перебуває у комунальній власності (ст. 143 Конституції України). Відповідно, як землевласник сільська рада може передавати земельні ділянки із земель комунальної власності у власність громадян безоплатно (ст.12 ЗК України). Згідно ж ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97р. (із подальшими змінами та доповненнями) питання про передачу земельних ділянок у власність громадян, це виключна компетенція сільських рад. Таким чином [PERSON] сільська рада, має достатньо прав та обов'язків для самостійного скасування власних рішень, що порушують чинне законодавство, законні права та інтереси громадян, володіє достатніми правами на виділення аналогічного майна ( земельної ділянки), що усуне порушення законних прав та інтересів позивача, відновить гарантовані державою право володіння земельної ділянки в межах визначених площ. 12.11.2016року [PERSON] повторно звернулася із заявою до [PERSON] сільської ради про відновлення порушених її законних прав та інтересів гарантованих державою, та відшкодування завданої матеріальної шкоди виділенням у власність рівнозначної земельної ділянки. 24.12.2016року Рішенням 15 сесії 7 скликання [PERSON] сільської ради останній відмовлено у виділенні рівнозначної земельної ділянки, мотивом відмови є використане право безоплатної приватизації земельної ділянки. Сільською радою власні рішення, що порушують її законні права та інтереси не скасовано, та протиправно відмовлено у виділені рівнозначної земельної ділянки, мотивуючи відмову використанням права приватизації. Частиною 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 155 Земельного кодексу України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Частиною 4 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ст. 12 ЗК України, є компетенцією відповідної сільської ради. Скасування рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 28.01.2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №359496 в частині визначення місця розміщення земельної ділянки, та виділення позивачці рівнозначної земельної ділянки в межах с.Ковалівка для безоплатної приватизації, в повній мірі відновить порушені законні права та інтереси, та буде достатнім для відшкодування завданої матеріальної шкоди, та не отриманням доходів від використання земельної ділянки, право власності на яку набуто на законних підставах. Статтею 77 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що шкода, заподіяна фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначено, що земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Верховний суд України у цивільній справі № 6-2510 цс 15 визначив, що рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підгрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, та прохав його задовольнити з підстав, наведених в позові. Зокрема прохав визнати протиправним та частково скасувати рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району від 28.01.2008 р. "Про безоплатну передачу у власність земельної ділянки" в частині адреси земельної ділянки - с.Ковалівка, вул.Макаренка, [PERSON] сільської ради, Полтавського району. Частково скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №35949 від 10.06.2008р. виданий [PERSON] на підставі рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району від 28.01.2008 р. в частині "план меж земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки 5324081901:01:006:0037". Визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії 7 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району від 24.12.2016р. "Про розгляд заяв громадян". Зобов'язати [PERSON] сільську раду Полтавського району із земель комунальної власності виділити [PERSON] рівнозначну земельній ділянці за кадастровим номером 5324081901:01:006:0037 площею 0,1799 га. земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах населеного пункту с.Ковалівка, Полтавського району для її безоплатної приватизації. Стягнути з [PERSON] сільської ради Полтавського району на користь [PERSON] сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що дійсно державний акт позивачки підлягає до скасування оскільки [PERSON] першочергово отримав право на земельну ділянку отримавши державний акт. А позивачка повинна була відновити межі ділянки встановивши межові знаки і погодивши межі своєї земельної ділянки з усіма суміжними співвласниками земельних ділянок. І після відновлення меж ділянки встановити чи наявне накладення меж ділянок належних позивачу та [PERSON] Від представника третьої особи- відділу Держгеокадастру у Полтавському районі надійшла заява про розгляд справи без їх участі, при вирішенні позову поклались на розсуд суду. Від третьої особи -фізичної особи- підприємець [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, при вирішенні позову поклалась на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився , викликався належним чином. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується заява, вважає, позов таким, що підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що у 2007 році, позивач звернулася до [PERSON] сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку. 28.01.2008р. рішенням [PERSON] сільської ради 12 сесії 5 скликання [PERSON] виділено для безоплатної приватизації земельну ділянку площею 0,18 га. та визначено її адресу та місцезнаходження с.Ковалівка, вул. Макаренка, [PERSON] сільської ради, Полтавського району, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та дозволено отримання державного акту на право приватної власності. Протягом лютого 2008 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] на підставі звернення позивачки та рішення [PERSON] сільської ради від 28.01.2008р. про передачу земельної ділянки у власність, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та розміщення земельної ділянки на місцевості, встановлено межі земельної ділянки площею 0,18 га., за адресою с.Ковалівка, вул.Макаренка, визначено сусідів, погоджено межові знаки сусідами, передано на зберігання межові знаки. Сформовану земельну ділянку зареєстровано на ім'я останньої в державному земельному кадастрі та присвоєно номер 5324081901:01:006:0037. В присутності землевпорядника [PERSON] сільської ради [PERSON] позивачці передано на зберігання межові знаки земельної ділянки, підтвердженням є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON]. 10.06.2008року за підписом голови [PERSON] сільської ради [PERSON], на підставі рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 28.01.2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 35949. На оформлення дозвільних, технічних та реєстраційних документів на земельну ділянку позивачем було витрачено значний обєм особистого часу та близько 2 000 грн. Таким чином на законних підставах, з дотриманням законодавчо встановленого порядку, за погодженням уповноважених органів (відділ земельних ресурсів у Полтавському районі), позивачкою отримано у приватну власність земельну ділянку, яка сформована в окремий об'єкт власності, та використано єдине гарантоване державою конституційне право приватизації земельної ділянки, визначене ст.116 ЗК України. Після оформлення, передбачених законодавством технічних та реєстраційних документів, та реєстрації права власності на земельну ділянку, позивач мала намір скористатися нею відповідно до цільового призначення, але не змогла цього зробити оскільки земельна ділянка позивачки накладається на земельну ділянку яка належить [PERSON] на праві приватної власності, та зареєстровано право власності державним актом попереднього зразка. Протягом 2008-2016 рр. позивач неодноразово, як письмово так і усно, зверталася до [PERSON] сільської ради з проханням вирішити питання щодо належності земельної ділянки та фактичного встановлення її права власності на неї, в разі неможливості вирішення питання - виділити аналогічну рівноцінну земельну ділянку із земель комунальної власності, але до вересня 2016 року рішення з її звернень не приймалися, об'єктивно, з виходом на місцевість, належність земельної ділянки не розглядалася, не встановлювалася. [PERSON] 23.08.2016 року до сільської ради подано заяву з проханням вирішити питання виділення іншої рівноцінної земельної ділянки. У вересні 2016 року, землевпорядник сільської ради за участі позивачки та [PERSON] на місцевості визначив що дійсно сільською радою було передано земельну ділянку, значна частина якої вже перебуває у приватні власності [PERSON] В зв'язку з бездіяльністю та допущеними порушеннями органом місцевого самоврядування та відділом Держгеокадастру Полтавського району під час приватизації земельної ділянки, позивач маючи всі законні права на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в с.Ковалівка, Полтавського району, фактично не має змоги реалізувати своє законне право, гарантоване державою. [PERSON] сільською радою 10.09.2016 року розглянуто питання про належність земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], та затверджено акт з огляду земельної ділянки, яким по суті встановлено порушення норм чинного земельного законодавства та визнано порушення законних прав та інтересів [PERSON], але рішення щодо відновлення порушених законних прав та інтересів сільською радою не прийнято. 12.11.2016року [PERSON] повторно звернулася із заявою до [PERSON] сільської ради про відновлення порушених її законних прав та інтересів гарантованих державою, та відшкодування завданої матеріальної шкоди виділенням у власність рівнозначної земельної ділянки. 24.12.2016року Рішенням 15 сесії 7 скликання [PERSON] сільської ради останній відмовлено у виділенні рівнозначної земельної ділянки, мотивом відмови є використане право безоплатної приватизації земельної ділянки. Сільською радою власні рішення, що порушують законні права та інтереси позивачки не скасовано, та протиправно відмовлено у виділені рівнозначної земельної ділянки, мотивуючи відмову використанням права приватизації. Частиною 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 155 Земельного кодексу України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Частиною 4 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ст. 12 ЗК України, є компетенцією відповідної сільської ради. Статтею 77 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що шкода, заподіяна фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, встановленому законом. Спори про поновлення порушених прав фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Верховний суд України у цивільній справі № 6-2510 цс 15 визначив, що рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підгрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень. Відповідно до ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підстав викладеного суд вважає належним чином доведеним факт для визнання протиправним та частково скасувати рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району від 28.01.2008 р. "Про безоплатну передачу у власність земельної ділянки" в частині адреси земельної ділянки - с.Ковалівка, вул.Макаренка, [PERSON] сільської ради, Полтавського району. Підлягає до задоволення також вимога про часткове скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №35949 від 10.06.2008р. виданий [PERSON] на підставі рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району від 28.01.2008 р. в частині "план меж земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки 5324081901:01:006:0037". Також підтверджено належними доказами вимога про визнання протиправним та скасування рішення 15 сесії 7 скликання [PERSON] сільської ради Полтавського району від 24.12.2016р. "Про розгляд заяв громадян". Також слід зобов'язати [PERSON] сільську раду Полтавського району із земель комунальної власності виділити [PERSON] рівнозначну земельній ділянці за кадастровим номером 5324081901:01:006:0037 площею 0,1799 га. земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах населеного пункту с.Ковалівка, Полтавського району для її безоплатної приватизації. Суд вважає, що скасування рішення 12 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 28.01.2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №359496 в частині визначення місця розміщення земельної ділянки, та виділення позивачці рівнозначної земельної ділянки в межах с.Ковалівка для безоплатної приватизації, в повній мірі відновить порушені законні права та інтереси, та буде достатнім для відшкодування завданої матеріальної шкоди, та не отриманням доходів від використання земельної ділянки, право власності на яку набуто на законних підставах. З огляду на викладене суд вважає заяву такою, що підлягає до задоволення. Підлягають до стягнення з [PERSON] сільської ради Полтавського району на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved