Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13790,15 грн. та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 13.05.2011 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік за користування кредитом на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 30.06.2017 в розмірі 13790,15 грн. \~ \~ \~ \~29.11.2017\~до суду\~надійшов зустрічний\~позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи тим, що [PERSON] підписала заяву №б/н від 13.05.2011 до ПАТ КБ "ПриватБанк", згідно з якої отримала кредит у розмірі 300 грн., у вигляді встановленого ліміту кредитної лінії, із сплатою відсотків у розмірі 30% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Всі інші умови кредитних правовідносин на думку Банку регулюються "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі - Умови) та "Тарифами банку" (далі - Тарифи), які викладені на банківському сайті в мережі Інтернет. На думку позивача своєю заявою відповідач у письмовій формі шляхом приєднання уклав кредитний договір з Банком (договір приєднання). \~ \~ \~ \~Крім того, Банк, відповідно до Умов, має право самостійно, на власний розсуд, змінювати їх зміст та Тарифи. Дійсно, 13.05.2011 [PERSON] відкрила в ПАТ "ПриватБанк" картковий рахунок, який був відкритий на її ім`я в ПАТ КБ "ПриватБанк", відкриття якого було обумовлене одночасним отриманням послуги "Овердрафт" з кредитним лімітом в 300 грн. Але, крім іншого, позивачем в позові не зазначений номер рахунку, який був відкритий на ім`я відповідача та за яким створилась заборгованість. Розмір заборгованості, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, на 30.10.2014 складає суму 24,90 грн., що не відповідає позовній вимозі - 107,63 грн. При умові нарахування 30% річних на залишок заборгованості 24,90 грн., розмір річних за три повних роки буде складати 24,90х0,9 = 22,41 грн. Зазначені відомості свідчать про невірність, штучність та шахрайський характер позовних вимог позивача. Відповідно до вимог ч.1 ст.123 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. При укладені кредитного договору Банк суттєво порушив та обмежив права позивача на отримання повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та кредитного договору про надання кредиту, що передбачено ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.1.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила), що затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168. Згідно з умовами Правил банк був зобов`язаний перед укладенням кредитних договорів надати позивачу письмову інформацію про орієнтовну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги (п.2.1. Правил). В кредитному договорі банк був зобов`язаний надати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача (п.3.1. Правил), в тому числі: - перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення, - розмір страхових платежів під час страхування предмета застави, життя та працездатності, розмір зборів до Пенсійного Фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним періодом (п.3.2. Правил). Банк був зобов`язаний в кредитному договорі зазначити реальну процентну ставку (у процентах річних), яка точно дісконтує всі майбутні грошові платежі за кредитом до чистої суми виданого кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) (п.3.3. Правил). Банк не передав відповідачу за первісним позовом його екземпляр оригіналу кредитного договору, який на "думку" Банку складається з моєї заяви від 13.05.2011 року, Умов та Тарифів, і доказів зазначеного в позові не має. В позові не міститься інформації про те, як відповідно до Закону необхідно розцінити мою заяву від 13.05.2011, як отримання повної інформації перед підписанням кредитного договору, чи фактом укладання самого кредитного договору, при умові того, що в Законі та Правилах зазначені стадії чітко відмежовуються, тобто Банком порушений порядок укладання кредитного договору. Саму заяву відповідача за первісним позовом від 13.05.2011 не можливо розцінювати як укладання кредитного договору відповідно до закону у письмовій формі. Так, за аналогією закону, написання заяви про прийомі на роботу працівником Закон (КЗпП) розцінює саме, як укладання усного трудового договору. Зазначена форма кредитного договору (у вигляді заяви) не фіксує всі суттєві умови кредитного договору, які викладені в Законі. Банк пов`язав отримання банківських послуг у вигляді користування поточним картковим рахунком з "укладанням" кредитного договору - Овердрафту, що є проявом нечесної підприємницької практики. Банк самостійно надав собі право в кредитному договорі, а саме в Умовах, в односторонньому порядку змінювати умови кредитного договору та збільшувати розмір кредитного ліміту, що ставить сторони кредитного договору в нерівне становище та обмежують права споживача кредитних послуг. Статті 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанова Правління НБУ від 10.05.2007 №168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які діяли на момент укладання кредитного договору Банком, свідчить про ґрунтовну регламентацію в Законі умов споживчого кредитування та порядку укладання Банком кредитних договорів. При виконанні Банком вимог законодавства позивач могла би відмовитись від укладання кредитного договору на зазначених Банком умовах, що свідчить про порушення Банком її прав, як споживача кредитних послуг, та застосування Банком нечесної підприємницької практики. \~ \~ \~ \~24.05.2018 до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого представник АТ КБ «Приватбанк» вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає, кредитний договір є законним, укладеним у відповідності до чинного законодавства. \~ \~ \~ \~30.07.2018 до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник [PERSON] позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: [PERSON] підписала заяву № б/н від 13.05.2011 до ПАТ КБ "ПриватБанк", згідно з якої отримала кредит у розмірі 300 грн., у вигляді встановленого ліміту кредитної лінії, із сплатою відсотків у розмірі 30% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки "Універсальна". Всі інші умови кредитних правовідносин на думку Банку регулюються "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі - Умови) та "Тарифами банку" (далі - Тарифи), які викладені на банківському сайті в мережі Інтернет, які у своїй сукупності (заява, Умови та Тарифи) складають кредитний договір. На думку позивача своєю заявою відповідач у письмовій формі шляхом приєднання уклав кредитний договір з Банком (договір приєднання). Відповідачу був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка "Універсальна" та номер мобільного телефону, які отримав та зазначив відповідач відповідно, підписанням заяви відповідач підтвердив що "ознайомився" з Умовами та Тарифами, позивач надав виписку по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, який не спростований позивачем, кредитний договір "не оспорений", відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом із пропуском строку позовної давності, відповідачем не надано доказів, що він "не прочитав" договір перед укладанням, Овердрайф - це короткостроковий кредит. Позивачем не\~надано доказів отримання картки "Універсальна" відповідачем, та не зазначені відомості про строк її дії, що складає строк кредитування за договором, тобто в позові відсутні відомості про суттєві умови кредитного договору. Зазначена обставина є важливою з огляду на необхідність надати оцінку обставині пропуску Банком строку позовної давності у справі. Просить врахувати висновок, викладений у постанові колегії суддів судової падати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.10.2015 (справа № 6-1295цс15). З огляду на відсутність у справі відомостей щодо строку дії картки, необхідно провести аналіз та надати оцінку інформації, яка міститься у виписці по картковому рахунку № [NUMBER] , яка додана позивачем до відзиву на зустрічну позовну заяву. Відповідно до даної виписки остання дата користування відповідачем карткою 20.02.2014, у вигляді операцій поповнення рахунку готівкою в сумі 200 грн. та перерахування грошей на іншу картку в сумі 170 грн. на зазначену дату (20.02.2014) баланс по рахунку складає - 291,69 грн., з 20.02.2014 карткою відповідач не користувався взагалі, на рахунку Банком проводились нарахування відсотків на кредит, штрафів та пені. Враховуючи звернення Банка до суду 12.07.2017 можливо допустити пропуск строку позовної давності саме з боку позивача. Як свідчить розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку, позивачем нараховувались відсотки не за користування кредитними коштами в сумі 291,69 грн., а нараховувались відсотки на суми самих відсотків, штрафів та пені, що суперечить змісту ст.1054 ЦК України, яка передбачає сплату відсотків виключно за користування кредитними коштами, тобто - 291,69 грн. Також просить врахувати висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. 30.07.2018 до суду від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив щодо зустрічного позову, згідно якої вважає, що є всі підстави для задоволення зустрічного позову в повному обсязі. 12.09.2018 до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначив, що кредитний договір з [PERSON] укладено відповідно до норм чинного законодавства, всі письмові докази долучені до позову, відсотки нараховані у відповідності до умов договору, строк позовної давності дотримано при зверненні до суду. 12.09.2018 до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли заперечення на відповідь, згідно яких представник АТ КБ «Приватбанк» вважає, що є всі законодавчі підстави задовольнити первісний позов. 05.10.2018 до суду від представника [PERSON] надійшли заперечення про відмову у задоволенні первісного позову. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.09.2017 відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.12.2018 закрити підготовче провадження по цивільній справі за позовом представника ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним внаслідок порушення прав споживача та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої зустрічний позов підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність, первісний позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 107,63 грн. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21.05.2018 змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом. Відповідно до укладеного договору №б/н від 13.05.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік за користування кредитом на картковий рахунок. До договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті http://privatbank.ua/terms. Згідно розрахунку відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2017 в розмірі 13790,15 грн., з яких: 107,63 грн. заборгованість за кредитом; 9249,66 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3300 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 1132,86 грн. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на\~Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:\~https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі №342/180/17. Таким чином, належить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 107,63 грн. Що стосується вимог про стягнення відсотків, то вони не підлягають задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для стягнення зазначених сум, оскільки Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та повідомив споживачу про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Що стосується зустрічної позовної заяви судом встановлено наступне. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справи. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини першої\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою\~статті 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підстави для визнання недійсним договору також передбачено у статтях\~18\~і\~19 Закону України «Про захист прав споживачів»: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно зі\~статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму\~статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина перша статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно з частинами першою, другою\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як вбачається з матеріалів справи, під час укладання договору від 13 травня 2011 року [PERSON] поставила свій підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг була особисто заповнена [PERSON] . Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника.\~\~ [PERSON] користувалася кредитними коштами і здійснювала часткове погашення заборгованості, а тому виконання умов кредитного договору від 13 травня 2011 року свідчить про прийняття умов цього договору та його дійсність. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди за усіма істотними умовами, то такий правочин згідно вимог\~статті 204 ЦК України\~створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно вимог\~статті 629 ЦК України\~є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним відповідно до приписів\~статті 526 ЦК України\~мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені\~статтею 217 ЦК\~України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року за №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна застосовувати щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не враховуються при визначенні прав та обов`язків сторін кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, а тому права [PERSON] не порушуються і\~банк в подальшому не може здійснювати відповідні нарахування та подальше стягнення з позивача суми процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів, що передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг. Тому суд не вбачає підстави для визнання недійсним кредитного договору від 13 травня 2011 року в частині дії Умов та правил надання банківських послуг. Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 04.09.2019 по справі №725/4492/16-ц. На підставі ст.141 ЦПК України, ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи ставки судового збору, який сплачується за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, розподіл судових витрат між сторонами, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн.

Outcome: partial