Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 серпня 2000 року вона придбала житловий будинок з господарчими побудовами та земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 179. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим товарною біржею «Нове століття» за № 1-188 від 02.08.2000 року . Даний договір було зареєстровано 28.08.2000 року у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга 67, сторінка 120 запис № 16850, що підтверджується його змістом. Вона, будучи стороною за вищевказаним договором купівлі-продажу, у повному обсязі виконала умови даного договору, сплативши відповідачу 1700 грн., що підтверджується п. 3 вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також виконавши всі інші зобов'язання за цим договором. У даний момент часу, вона має намір розпорядитись зазначеною нерухомістю. Однак, для укладення правочинів, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Придніпровською товарною біржею за № 1-188 від 02.08.2000 року, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст.657 Цивільного кодексу України (згідно якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Неможливість розпорядження належним нерухомим майном порушує її право як власника, передбачене ст.317 ЦК України, оскільки вказану нерухомість вона придбала згідно норм діючого законодавства, а саме: ст.12 Закону України «Про власність», ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у звязку з чим, вважає себе законним власником зазначеного нерухомого майна. Крім того земельну ділянку, площею 0,0754 га, за вказаною адресою, вона оформила у приватну власність на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ДП від № 108775 від 31.07.2001 року . Просить визнати укладеним та дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння із земельною ділянкою, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 179, зареєстрований товарною біржею «Нове століття » за № 1-188 від 02.08.2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, що складається з житлового будинку «А-1», житловою площею: 40,5 кв.м., загальною площею: 68,4 кв.м., гаражу «Е», погрібу «В», літньої кухні «Д», душа «Ж», водоколонки «І», замощення «ІІ», парканів «№1», «№3», «№4», воріт «№2», розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 179. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] зверталися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до\~ суду\~ не з`явилася\~ про місце та час слухання справи повідомлялася \~відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно\~ до\~ ч. 2\~ ст.\~ 247\~ ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. \~\~\~\~ У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито\~\~ до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02 серпня 2000 року [PERSON] придбала житловий будинок з господарчими побудовами та земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 179. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим товарною біржею «Нове століття» за № 1-188 від 02.08.2000 року на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу" ( а.с. 6). Даний договір було зареєстровано 28.08.2000 року у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга 67, сторінка 120 запис № 16850, що підтверджується його змістом. Позивач, будучи стороною за вищевказаним договором купівлі-продажу, у повному обсязі виконала умови даного договору, сплативши відповідачу 1700 грн., що підтверджується п. 3 вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також виконавши всі інші зобов'язання за цим договором. Крім того, земельну ділянку, площею 0,0754 га, за вказаною адресою, позивач оформила у приватну власність на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ДП від № 108775 від 31.07.2001 року (а.с. 7 -копія Державного акту ). Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали умови договору, передали один одному обєкт нерухомості та прийняли його. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі. Згідно тексту договору такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абзацу 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи викладене, до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР). Оскільки договір був фактично укладений у 2000 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року. За положеннями ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2ст.220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, але він був письмо зареєстрований Товарною Біржою «Новий вік» та зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. Суд визнає за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими побудовами, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 179, що складається відповідно до Договору купівлі продажу , з житлового будинку «А-1», житловою площею: 41,0 кв.м., загальною площею: 70,60 кв.м., сараю " Б " , вбиральні " Г " , гаражу «Е», погрібу «В», літньої кухні «Д», душа «Ж», водоколонки «І», замощення «ІІ», парканів «№1», воріт «№2», оскільки інших даних зареєстрованих в БТІ позивачем не надно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial