Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Сусідній будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить відповідачці на праві власності та межує з будинком та земельною ділянкою позивача. Зазначив, що відповідачка без дозволу та узгодження в нічний час перемістила межу, знищивши межові знаки, та установила бетонний паркан, що поділяє вищезазначені земельні ділянки, при цьому не витримала відстань 0,94 м між межовими знаками №4 та №5, згідно плану земельної ділянки по [ADDRESS]. Крім цього, побудувала погріб, підземна частина якого знаходиться на земельній ділянці позивача. Вважає, що 26 червня 2013 року відбулося ще одне порушення права власності з боку відповідача, а саме було пошкоджено стіну житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідачка своїми діями порушує його права та законні інтереси, внаслідок її дій, позивач не може побудувати відмостку до зовнішньої стіни свого будинку, [PERSON] просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов'язання [PERSON] відновити паркан по межам, встановленим земельно-кадастровою документацією та встановити зруйновану стіну будинку за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування своїх вимог. Відповідачка жодним чином не порушувала прав позивача на користування його земельною ділянкою та будинком, а з усіх документів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що саме позивач без дозволу на виконання будівельних робіт та проектної документації здійснював самовільне будівництво (реконструкцію) свого будинку. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2003 року, позивач є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5) та 1/3 частини земельної ділянки [ADDRESS] (а.с. 6-7). Вказана земельна ділянка є суміжною з земельною ділянкою відповідачки, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись в вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на акт від 10 січня 2012 року затверджений в.о. генерального директора КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району" (а.с. 9), в якому зазначено, що "власник будинку по [ADDRESS] в 2011 році встановила залізобетонну та металеву огорожу "сітка рябиця" на межі земельної ділянки [ADDRESS]. Зі слів [PERSON] огорожа встановлена з порушенням меж, межові знаки демонтовані власником буд. По [ADDRESS], при встановленні огорожі не витримала відстань 0,94 м між межовими знаками №4 та №5, згідно плану земельної ділянки по [ADDRESS]". Даний доказ суд не бере до уваги, оскільки компетентним органом, уповноваженим встановлювати ті чи інші порушення земельного законодавства, є виключно органи земельних ресурсів. Крім того, в даному акті не встановлений факт встановлення даної огорожі саме та території земельної ділянки позивача. Суд критично оцінює висновки викладені у вказаному акті, що огорожа встановлена з порушення меж, оскільки ці дані зазначені «зі слів [PERSON]». Крім того, у даному акті зазначено про порушення меж « зі слів [PERSON]». Що стосується тверджень позивача про те, що 26 червня 2013 року відповідачкою було пошкоджено стіну житлового будинку за адресою: [ADDRESS], то вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки у висновку про результати розгляду звернення гр. [PERSON] зазначено, що у результаті проведення додаткової перевірки ознак кримінального правопорушення не вбачається та вина [PERSON] не встановлена (а.с. 11-12). Відповідно до положень ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. При здійсненні межування власник земельної ділянки реалізує своє право. Проте така участь є також обов'язком кожного із сусідніх власників та землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі забороняється. Згідно зі ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст. 10 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини стосовно того, що відповідачкою створюються перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою та нею було встановлено огорожу з порушенням меж, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б підтверджувати його позовні вимоги. Оцінивши докази, які наявні у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed