Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу, повязаних з виплатою страхового відшкодування, указуючи наступне. 03 серпня 2009 року приблизно о 17 год.00 хв. у місті Костянтинівка Донецької області по пр-ту Ломоносова (навпроти будинку № 162), з вини відповідачки, яка керувала автомобілем «CHERI SOR 713», з державним номерним знаком АН 3147 ЕА, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На цей час водій [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 2121» з державним номерним знаком АН 1758 СІ, що належить [PERSON]. Відповідно висновку №\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~10 спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження від 16.09.2009р. сума вартості відновлюваного ремонту «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER], становить 13913,68 грн. Підтверджена шкода по майну - 11594.73 грн. А також МТ СБУ було сплачено [PERSON] витрати на лікування в сумі 869,58грн. Всього розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих становить 12464,31 грн. (11594,73 + 869,58). За послуги аварійних комісарів позивачем сплачено 170,00 грн. (платіжне доручення, рахунок та АКТ додаються). Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою судді Апеляційного суду Донецької області від 01.02.2010 року. Зазначена шкода відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. [PERSON] з метою отримання відшкодування за пошкоджений автомобіль звернувся до позивача (далі - МТСБУ) з відповідною заявою від 12.02.2010 року, до якої було додано копію полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС 3298130 (термін дії з 08.03.2009 р. по 07.03.2010р.). Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41, 22, 23, 24, 28, 29 Закону Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодував потерпілому [PERSON] шкоду на умовах, визначених цим Законом, бо вона заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 12464,31 грн., а тому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь понесені витрати в сумі 12634,31 грн., а також стягнути з відповідача на користь МТСБУ понесені судові витрати в сумі 229, 40 грн. та витрати на надання правової допомоги в сумі 1000,00 грн.. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив позов задовольнити та пояснив наступне. Спочатку позов МТСБУ до [PERSON] з аналогічними вимогами був направлений до суду поштою 13 березня 2013 року. 19 березня поточного року був отриманий судом. 21 березня 2013 року ухвалою суду позов був залишений без руху та надано строк на усунення недоліків. 30 квітня 2013 року за цим позовом МТСБУ було відкрите провадження та попереднє судове засідання було призначено на 14 травня 2013 року. Судові виклики на цей день МТСБУ отримала тільки 13 травня 2013 року, а представник - адвокат [PERSON] - 14 травня 2013 року. Повторно судове засідання по справі було призначено на 27 травня 2013 року, виклики на яке МТСБУ отримало 23 травня 2013 року, а [PERSON] - 24 травня 2013 року. Отже позивач по справі не мав фізичної змоги прибути до суду своєчасно. 27 травня 2013 року ухвалою суду позов МТСБУ до [PERSON] був залишений без розгляду. Повторно позов було направлено до суду тільки у вересні 2013 року, оскільки платіжне доручення про сплату судового збору було повернуто представнику МТСБУ судом тільки на початку вересня 2013 року. Позивач є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам, не є підприємницькою організацією, не здійснює діяльність, направлену на отримання прибутку. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених законодавством, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Одним з джерел поповнення фонду захисту потерпілих, який призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених законодавством, є повернені МТСБУ в регресному порядку коштів за заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду. У звязку із викладеним, та враховуючи строки обігу поштових відправлень, вважає, що строк для звернення до суду за захистом прав та інтересів МТСБУ пропущено з поважних причин, та просив суд на підставі ч.5 ст.267 ЦПК України визнати причини пропуску цього строку поважними. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22, 23, 24, 28, 29 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСЕГ 23.03.2010р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 12464,31 грн.. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок і відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який і застрахував свою цивільно-правову відповідальність. МТ СБУ 31.03.2010 року за № 6562/3-2-05 звернулось листом до Брежневой М, про виплату у добровільному порядку заподіяної шкоди в сумі 12634,31 грн. Зазначена сума не була нею сплачена. Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Крім цього, відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 рову №10-70/0/4-13 «заява позивача про поновлення строку позовної давності (ч. 5 ст. 267 ЦПК України) не означає, що подана заява (відповідача) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований». Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні факт скоєння нею ДТП при обставинах, вказаних позивачем, визнав, але пояснив, що претензій до його довірительки постраждала сторона ніколи не мала, їй було невідомо, що позивач виплатив якісь кошти власнику пошкодженого автомобіля [PERSON], просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу з цих підстав у задоволенні його позову. Суд, заслухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Суддею Апеляційного суду м. Донецька 01.02.2010 року винесено постанову про визнання [PERSON] винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП при обставинах, вказаних позивачем - 03 серпня 2009 року приблизно о 17 год.00 хв. у місті Костянтинівка Донецької області по пр-ту Ломоносова (навпроти будинку № 162), з вини відповідачки, яка керувала автомобілем «CHERI SOR 713», з державним номерним знаком АН 3147 ЕА, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На цей час водій [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 2121» з державним номерним знаком АН 1758 СІ, що належить [PERSON] (а.с. 13). Відповідно висновку №10 спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження від 16.09.2009р. (а.с. 15-21) сума вартості відновлюваного ремонту «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER], становить 13913,68 грн. Підтверджена шкода по майну - 11594.73 грн. А також МТ СБУ було сплачено [PERSON] витрати на лікування в сумі 869,58грн. (а.с. 23-24). Всього розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих становить 12464,31 грн. (11594,73 + 869,58), що підтверджено платіжним дорученням №1261 від 21 березня 2010 року (а.с. 6). За послуги аварійних комісарів позивачем сплачено 170,00 грн., що також підтверджено платіжним дорученням від 12.03.2010 року, рахунком та актом (а.с. 5, 6, 9, 10). Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позовна заява датована 11 вересня 2013 року, до суду надійшла 17.09.2013р. Відповідно до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначено в позовній заяві та витікає із доданих до неї документів, ДТП сталося 03 серпня 2009 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 17 вересня 2013 року, тобто після спливу загального строку позовної давності. Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в Постанові №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п. 26) визначено, що до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК, а ні ст. 1191 ЦК України як визначено в позовній заяві. При цьому, пунктом 27 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Більш того, зазначене підкріплюється також і змістом положень Листа Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" відповідно до цивільного законодавства шкода, завдана майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування шкоди потерпілому можливе у двох випадках: 1) внаслідок невиконання контрагентом потерпілого своїх договірних зобов'язань; 2) внаслідок дій особи, що не пов'язана з потерпілим будь-якими договірними відносинами (деліктна відповідальність). Якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювана шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Страховий випадок настав 03 серпня 2009 року. Суд не приймає доводи позивача про те, що він раніше вже звертався у 2013 році у суд з подібним позовом, але судом справа була закрита у звязку з невиконанням позивачем вимог ст.. 119 ЦПК України та неодноразового неприбуття у суд представника позивача, бо ніяких підтверджуючих про це документів суду не надано. Крім того, звернення позивача як вигодо набувача (суброганта) у восени 2013 року за подібним позовом, вже було поза строками позовної давності. Суд при винесенні рішення зобовязаний керуватися тільки законами України та нормативними підзаконними актами. При цьому, суд повинен враховувати загальну практику розгляду окремих категорій справ, визначену Верховним Судом України, та Вищими спеціалізованими судами України, які розяснюють правильне застосування окремих норм законодавства, а не підміняють їх. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 рову №10-70/0/4-13 про те, що заява позивача про поновлення строку позовної давності (ч.5 ст.267 ЦПК України) не означає, що подана заява (відповідача) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. Суд вважає, що вказаний інформаційний лист суперечить вимогам ст.ст. 256, 260 ЦК України, бо ці норми є імперативними, а сам лист не є нормативним актом. Крім того, жодної поважної причини пропуску строку позовної давності позивач суду не довів, а це є наслідком у відповідності до положень п. 5 ст. 267 ЦК України визнати пропуск вказаного строку без поважних причин та відмовити позивачу у задоволенні його вимог про поновлення строків давності. Крім того, суд зазначає, що вимоги позивача про відшкодування шкоди спрямовані до відповідачки [PERSON], тоді як за рішенням судді Апеляційного суду Донецької області, зазначеного вище, вина у скоєнні ДТП, що потягло спричинення шкоди, визнана за [PERSON]. Представник позивача не намагався надати суду уточнення до позовної заяви, що привело до того, що позов предявлений до неіснуючий особи. Таким чином, суд вважає, що у позові слід відмовити у повному обсязі з підстав пропущення позивачем строків позовної давності, відсутності підстав для їх поновлення, предявлення позову до особи, яка за своїм прізвищем не є винуватою у скоєнні ДТП. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed