Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування в обґрунтування заявлених позовних вимог послалась на наступне. [INFO] помер її чоловік - [PERSON], [INFO]. Після померлого залишилася спадщина у вигляді: - земельної ділянки, загальною площею 8,92 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - житлового будинку, загальною площею 316,4 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м.., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; - автомобіля NISSAN PATROL, 1992 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак (реєстраційний номер) [NUMBER], червоного кольору. - причіп ДАЧА 375, шасі [NUMBER], державний номерний знак (реєстраційний номер) [NUMBER], червоного кольору. Після смерті [PERSON] на спадкування мали право наступні особи: - позивачка, (дружина померлого) - [PERSON]; - відповідачка, (донька померлого) - [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї матері. Приватним нотаріусом Сакал Інною Михайлівною, було відмовлено в оформлені спадкових прав у зв'язку з неможливістю позивача надати оригінали документів на спадкове майно та запропоновано позивачу звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач, [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити. Відповідачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в заяві також зазначила, що позов [PERSON] визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує. Представник відповідача, Калинівської сільської ради Лиманського (колишня назва - Комінтернівського) району Одеської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в заяві також зазначив, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал Інна Миколаївна в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Дослідивши доводи сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 жовтня 2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 10434. Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал Інною Миколаївною, спадкоємцями померлого [PERSON], першої черги згідно з законом є його дружина [PERSON], [INFO], з якою він перебував у шлюбі з 09 грудня 1961 року, та його донька, [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Відносини подружжя підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 22 березня 1983 року, актовий запис № 206. Дочка померлого [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь своєї матері, дружини померлого, [PERSON] (заява міститься в матеріалах спадкової справи). З листів нотаріуса від 25.05.2016 року за №197/02-14, 01.06.2016 року за № 219/02-14, 22.08.2016 року за № 374/02-14, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом, вона видати [PERSON] не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, житловий будинок, земельну ділянку, транспортні засоби, нотаріус рекомендує звернутись за захистом своїх прав до суду. Судом встановлено, що [PERSON] по праву власності належало наступне майно: - земельна ділянка, загальною площею 8,92 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що підтверджується належним чином завіреною копію державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] та відповіддю Управління Держгеокодастру у Комінтернівському районні Одеської області від 01.04.2016 року. - автомобіль NISSAN PATROL, 1992 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак (реєстраційний номер) [NUMBER], червоного кольору, що підтверджується відповіддю від 27.07.2016 року за № 31/15-2701 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України.. - причіп ДАЧА 375, шасі [NUMBER], державний номерний знак (реєстраційний номер) [NUMBER], червоного кольору, що підтверджується відповіддю від 27.07.2016 року за № 31/15-2701 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України. - житловий будинок, загальною площею 316,4 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м. що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Аналізуючи документи, які наявні в матеріалах справи, а саме: - Будівельного паспорту № 644 від 21.12.1990 року; на житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; - Дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], наданий рішенням № 428 від 26.11.1990 року; - Акту про виніс в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника від 21.12.1990 року; - Акту прийняття в експлуатацію житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] від 07.09.1995 року; - Рішення Калинівської Сільської Ради народних депутатів за № 50 від 17.10.1995 року про прийняття в експлуатацію житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] від 07.09.1995 р.; - Технічного паспорту від 22.02.2016 року зробленого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації на житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Суд приходить до висновку, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] є спадковим майном, оскільки його власник, [PERSON], збудував його до 5 серпня 1992 року. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 367 ЦК України частки в сумісній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з частиною 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved