Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 24.04.2016 року по 31.01.2018 рік він працював начальником відділення у ФОП [PERSON] Наказом № 1 від 31.01.2018 року його було звільнено із роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП. 27.04.2018 року його знов було прийнято на роботу до відповідача на посаду касира-операціоніста, де він пропрацював до 12.10.2018 року, що підтверджується доданою копією трудової книжки та копією наказу про звільнення. Але у день звільнення ні 31.01.2018 року, ні 12.10.2018 року з ним не зроблено повний розрахунок, а саме: не виплачено компенсацію за невикористану відпустку (за весь час роботи він у відпустці не перебував) та йому не виплачено заробітну плату за період з 01.10.2018 року по 12.10.2018 року. Його прохання провести повний розрахунок при звільненні залишилося не задоволеним. При звільненні йому було тільки видано трудову книжку. Вважає такі дії відповідача незаконними із наступних підстав. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач зобов`язаний провести з ним розрахунок при звільненні виплатити компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, заробітну плату та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по день звернення до суду. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Інформацію про свою заробітну плату він отримав від органів Пенсійного фонду України, оскільки відповідач відмовився її надавати. Відпрацьовані періоди, за який йому повинна бути нарахована відпустка становить з 26.04.2016 року по 31.01.2018 року - 611 днів та з 27.04.2018 року по 12.10.2018 року - 166 днів. Тривалість відпустки (виходячи із встановленої законом норми 24 календарних днів відпустки за повний рік роботи): - за період 26.04.2016 року по 31.01.2018 року-40 днів. (24 : 365 x 611); за період 27.04.2018 року по 12.10.2018 року - 10 днів. (24 : 365 х 166). Інформацію про свою заробітну плату яку він отримав від органів Пенсійного фонду України оскільки відповідач відмовився її надавати. Так у перший період роботи за останні 12 календарних місяці його заробітна плата становила 37001,66 грн., у другий період - 20454,54 грн. Таким чином розмір компенсації за невикористані відпустки складає: (37001,66 : 365 днів) х 40 днів = 4054,97 грн.; (20454,54 : 365 днів) х 10 днів = 560,39 грн. Всього: 4615,36 грн. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить: кількість днів затримки (з 12.10.2018 року по 01.01.2019 року) - 80 днів. Середня заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню становить: (1704,54 грн. + 3750 грн.) : 2 = 2727,27 грн. : 61 день = 44,70 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу: 44,70 грн. х 80 днів = 3576,00 грн. Крім того, йому не виплачено заробітну плату за жовтень у сумі 1704,54 грн. Разом сума до виплати складає 1704,54 грн. + 3576,00 грн. + 4615,36 грн. = 9895,90 грн. На підставі ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 28, 76-80, 175, 274 ЦПК України просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь 9895,90 грн., в тому числі 1704,54 грн. заборгованості по заробітній платі, 3576,00 грн. заробітку за час вимушеного прогулу та 4615,36 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а також судові витрати. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. У відкритому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що [PERSON] виплачувалася заробітна плата та компенсації за відпустки, але він ніде не ставив свого підпису. [PERSON] лише не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за 2018 рік і заробітна плата за той місяць, який він недопрацював, оскільки не з`являвся на роботі. Бухгалтером відділення «Нова пошта» було здійснено відповідні донарахування і він хотів виплатити [PERSON] ці кошти. Конверт з донарахованими грошима та видатковим касовим ордером було передано на відділення для вручення [PERSON] , але він відмовився, оскільки сума його не влаштувала. Просить суд задовольнити позов частково, а саме: в частині компенсації за невикористану відпустку за період з 27.04.2018 року по 12.10.2018 року за 10 днів у розмірі 560,97 грн. та в частині невиплаченої заробітної плати за жовтень 2018 року у розмірі 1704,54 грн. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює керівником відділення «Нова пошта» у смт. Велика Лепетиха. Працювала разом з [PERSON] у відділення «Нова пошта» з моменту як була прийнята на роботу до його звільнення. Підтверджує, що заробітна плата їм з [PERSON] виплачувалася. Вона була присутня при передачі конверту з грошима, які як вона розуміла за їхньою згодою домовлялися що буде передаватися сума до копійки, яка вважається прийнятною в даній ситуації для вирішення конфлікту. Особисто вона передавала цей конверт, в якому був видатковий ордер на суму, але [PERSON] відмовився від прийому цього конверту, тому що сума його не задовольнила. Відпустки їм надають за їхньою згодою або ідеш у відпустку, а якщо не бажаєш, то отримуєш компенсацію. Вислухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що наказом № 1 від 26.04.2016 року [PERSON] з 26.04.2016 року був прийнятий до ФОП [PERSON] на посаду начальника відділення, в подальшому 31.01.2018 року наказом № 1 від 31.01.2018 року був звільнений із займаної посади, а наказом № 2 від 27.04.2018 року був прийнятий до ФОП [PERSON] на посаду касира операціоніста та в подальшому наказом № 7 від 12.10.2018 року звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки серії ВХ № 562535 від 26.04.2016 року. Частиною 1 статті 15 ЦПК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Так, згідно ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі,організації або з фізичною особою. Працівники мають право, зокрема, на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Як визначено статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. В свою чергу, положеннями статті 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. При цьому, як визначено ч. 1 ст. 83 КЗпП України та узгоджується з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Так, положеннями ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому,як встановлено приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України). Аналіз вказаного, а також роз`яснень, наведених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", дає підстави для висновку, що правові наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, настають у випадку, якщо роботодавець не доведе відсутності своєї вини у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відтак, з аналізу вказаних норм, за наведених вище обставин обов`язок доводити відсутність своєї вини покладається саме на роботодавця. Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», визначено, що під належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 16.01.2018 року у справі № 61-713св17, від 28.03.2018 року у справі № 61-94св17, від 30.05.2018 року № 61-10518св18. Визначення розміру середньої заробітної плати, в тому числі, і у випадку вимушеного прогулу, а також нарахування компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Так, як визначено абзацом 1 пункту 2, абзацом 1 пункту 7 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки, в той час як нарахування вказаних виплат провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. У відповідності з абзацами 3-4 пункту 2, абзаців 1-2 пункту 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, а нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. При цьому, перелік виплат, які враховуються, а також тих, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, визначений в пунктах 3, 4 Порядку, та є вичерпним. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідач визнав заявлений позов частково в частині невиплати компенсації за невикористану відпустку за період з 27.04.2018 року по 12.10.2018 року за 10 днів у розмірі 560,97 грн. та в частині невиплаченої заробітної плати за жовтень 2018 року у розмірі 1704,54 грн., а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. . Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 26.12.2018 року [PERSON] нараховано заробітну плату за 2016 рік : квітень - 262,85 грн., травень - 1450 грн., червень - 1450 грн., липень - 1450 грн., серпень - 1450 грн., вересень - 1450 грн., жовтень 1450 грн., листопад - 1450 грн., грудень - 1600 грн.; за 2017 рік: січень - 3200 грн., лютий - 3200 грн., березень - 3200 грн., квітень - 3200 грн., травень - 3200 грн., червень - 3500 грн., липень - 3500 грн., серпень - 1907,66 грн., вересень - 1745,01 грн., жовтень - 3250 грн., листопад - 3250 грн., грудень - 3250 грн.; за 2018 рік: січень - 3800 грн., лютий - 853,42 грн., березень - 3723,00 грн., квітень - 2173,40 грн., травень - 3750 грн., червень - 3750 грн., липень - 3750 грн., серпень - 3750 грн., вересень - 3750 грн., жовтень - 1704,54 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за квітень 2016 року від 20.05.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 258,91 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за травень 2016 року від 20.06.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за червень 2016 року від 20.07.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за липень 2016 року від 20.08.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за серпень 2016 року від 20.09.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за вересень 2016 року від 20.10.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за жовтень 2016 року від 21.11.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за листопад 2016 року від 20.12.2016 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1291,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за грудень 2016 року від 20.01.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 1412,02 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за січень 2017 року від 20.02.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2576,00 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за лютий 2017 року від 20.03.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2576,00 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за березень 2017 року від 20.04.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2576,00 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за квітень 2017 року від 02.05.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2576,00 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за червень 2017 року від 20.07.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2576,00 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за липень 2017 року від 20.08.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2817,50 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за серпень 2017 року від 19.09.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2817,50 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за вересень 2017 року від 19.10.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 768,40 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за листопад 2017 року від 20.11.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2616,25 грн. Згідно відомості ФОП [PERSON] на виплату грошей № б/н, за грудень 2017 року від 20.12.2017 року [PERSON] виплачено грошові кошти в сумі 2616,25 грн. Відповідно до видаткового касового ордера ФОП [PERSON] від 12.10.2018 року [PERSON] нараховано розрахунок у розмірі 2572,51 грн. Суд не може визнати належними та допустимими доказами вищеперераховані відомості на виплату грошей, оскільки вони не містять на зворотному боці в графі «підпис про одержання» особистого підпису [PERSON] про одержання нарахованих коштів. Крім того, суд критично оцінює і покази свідка [PERSON] так як вона працює керівником відділення «Нова пошта» та ФОП [PERSON] є її безпосереднім керівником і здійснює нарахування заробітної плати. Враховуючи вказане, твердження відповідача про здійснення ним виплат всіх належних [PERSON] при звільненні коштів, відповідно до вимог ст.ст. 83, 116 КЗпП України, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, відтак, носять характер недоведених посилань та розцінюються судом критично. Таким чином, враховуючи вищевказане, суд вважає доведеним той факт, що ФОП [PERSON] як роботодавець зі своєї вини допустив порушення вимог ст. 47 КЗпП України при звільненні позивача [PERSON] шляхом не проведення з ним повного розрахунку у строки, визначені в ст. 116 КЗпП України, що є правовою підставою для застосування наслідків, передбачених ст.ст. 117 КЗпП України. Доказів зворотнього суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено. За таких обставин, враховуючи межі пред`явлених позовних вимог, відповідні грошові суми компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за основним місцем роботи є належною працівнику заробітною платою, безумовне право на яку останній має незалежно від того, чи було здійснене її нарахування, та виплату якої позивачу, в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не було здійснено в день його звільнення. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1704,54 грн. заборгованості по заробітній платі; 3576,00 грн. заробітку за час вимушеного прогулу; компенсації за невикористану відпустку тривалістю 50 календарних днів за періоди: з 26 квітня 2016 року по 31 січня 2018 року, з 27 квітня 2018 року по 12 жовтня 2018 року. У зв`язку зі звільненням позивача від оплати судового збору при подачі позову, сума судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved