Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи позов тим, що він 42 роки користується родинним майном, яке 26.12.1973 року згідно договору дарування майна подарувала йому його мати.Згідно договору дарування від 26 грудня 1973 року він набув право власності на спадкове майно родинне майно - ? частину будинку з надвірними будівлями, розташованими на земельній ділянці площею, 091 га. по [ADDRESS]. Його право власності на ? частині житлового будинку з надвірними спорудами, посвідчене Технічним паспортом виданим 26.10.2007 року Комунальним підприємством «Ніжинське бюро технічної інвентаризації». Козелецька селищна рада передавши [PERSON] у власність земельні ділянки, фактично позбавила його нерухомого майна розташованого на цій земельній ділянці. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі і до викладеного в позовній заяві додав, що є рішення вищого суду з приводу його позову, але необхідно було звертатись йому до суду в загальному порядку, а не адміністративному. Номери [ADDRESS] це одне й те саме. Сертифіката він на земельну ділянку не брав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Позивачем не надано суду жодних доказів, що він володіє будівлями по [ADDRESS]. 29.12.1993 року позивачу у власність рішенням селищної ради було передано земельну ділянку без зазначення місця розташування, тобто не зазначено адресу. Існує по [ADDRESS] І це не потрібно доводити. За позивачем зареєстровано право власності тільки за № 1. Рішення на які посилається позивач, розглядались в порядку адміністративного судочинства і на даний час скасовані. Взагалі жодним доказом не підтверджується, що позивач володіє земельною ділянкою і є власником будівель і яких саме по [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник відповідача відділу Держгеокадастру в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав наведених представником відповідача [PERSON] [PERSON] Представник відповідача Козелецької селищної ради в судове засідання не з"явився, але надав суду письмове заперечення де виклав свою позицію, проти задоволення позову заперечує та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що вона виготовляла технічний паспорт по [ADDRESS]. Рік виготовлення вказано в паспорті. Її робота була технічна, вона тільки виготовила технічний паспорт. Всіх обставин вона вже не пам"ятає. Якщо мінялись номера будинків, то повинно бути відповідне рішення селищної ради. Згідно ст.. 373 ч.2 ЦК України - право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно договору дарування від 26 грудня 1973 року - [PERSON] подарувала [PERSON] одну другу частину з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно письмового пояснення Козелецької селищної ради - починаючи з 1974 року та по даний час виконавчим комітетом Козелецької селищної ради народних депутатів чи/або виконавчим комітетом Козелецької селищної ради окремого рішення про зміну порядку нумерації будинків по [ADDRESS], зокрема, зміну номеру будинків з 2 на номер 4, або навпаки не приймалось. Отже твердження позивача, що адреси під [ADDRESS] є однією і тією адресою є хибним. Посилання позивача , що його право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами посвідчене технічним паспортом виданим 26.10.2007 року Комунальним підприємством «Ніжинське бюро технічної інвентаризації» є також хибним , так-як технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а технічним документом, що виготовляється на підставі правовстановлюючого документу. В судовому засіданні позивачем не надано суду жодного доказу, що він отримав у спадок, на підставі договору дарування, придбав, отримав у приватну власність тощо, будинок чи його певну частину з надвірними будівлями та земельну ділянку саме по [ADDRESS] і є їх власником. Також позивачем не надано суду доказів, як він зазначає в позові, що в травні-червні 2013 року [PERSON] зруйнувала та знесла всі його надвірні прибудинкові споруди по [ADDRESS]. Згідно архівного витягу з рішення виконкому Козелецької селищної ради від 23 грудня 1993 року № 135 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» - розглянувши заяви громадян про передачу в приватну власність земельних ділянок, виконком селищної Ради народних депутатів вирішив: 1.Передати громадянам у приватну власність безкоштовно земельні ділянки для: 1.2Будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель: [PERSON] - 0.0733 га. У вище зазначеному рішенні не зазначено точне місцезнаходження земельної ділянки, що передається [PERSON], а також самого приватизаційного сертифікату № 0293962 стороною позивача в судовому засіданні надано не було. З дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 342 на домоволодіння [ADDRESS] - відсутні правовстановлюючі документи, що позивач є власником будь-якого нерухомого майна, в тому числі і земельної ділянки саме по [ADDRESS]. Також позивачем не надано доказів в спростування доводів відповідача Козелецької селищної ради, наведених в запереченні, зокрема, що позивач заяви про виділення земельної ділянки не подавав по [ADDRESS], правовстановлюючих документів на надвірні споруди не мав. Станом на 23 жовтня 2012 року вже використав своє право на приватизацію присадибної ділянки по [ADDRESS], тобто за місцем свого проживання. Згідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно № 42751748 від 25.08.2015 року - [PERSON] в перелік власників нерухомого майна по [ADDRESS] смт. Козелець не входить. Згідно п.6 Постанови ПВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). В своєму позові позивач зазначає, що він сорок два роки користується родинним майном за адресою по [ADDRESS], яке 26.12.1973 року згідно договору дарування майна, подарувала йому його мати, але зі сторони позивача не було надано суду жодного доказу, а саме правовстановлюючі документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно саме по [ADDRESS]. Суд не погоджується з посиланням позивача, що Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 15 квітня 2015 року встановлено про правомірність набуття особою спірної земельної ділянки, але даний спір має вирішуватись у порядку цивільної юрисдикції , оскільки виникає спір про землю, з наступних підстав. В зазначеному позивачем судовому рішенні, як і в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року зазначено, що під час розгляду було встановлено, що згідно договору дарування від 26 грудня 1973 року мати позивача [PERSON], подарувала йому домоволодіння, а саме ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Під час розгляду даної справи зі сторони позивача не було надано суду жодного доказу, що згідно договору дарування від 26 грудня 1973 року його мати подарувала йому домоволодіння, а саме ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований саме за адресою: [ADDRESS]. Крім того в даній справі бере участь в якості відповідача відділ Держгеокадастру в Козелецькому районі, а [PERSON], яка під час розгляду вище вказаних справ була третьою особою, є співідповідачем по справі, тому в даному випадку застосування вимог ст. 61 ч.3 ЦПК України є недоречним. Також суд не погоджується з посиланням позивача в своєму позові на рішення Козелецького районного суду від 11 квітня 2013 року 2013 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2013 року, які вступили в законну силу, яким відмовлено в повному обсязі [PERSON] у розподілі домоволодіння, надвірних споруд і присадибної ділянки розташованих по [ADDRESS], так-як по даній справі в якості співвідповідачів по справі приймають участь Козелецька селищна рада та відділ Держгеокадастру в Козелецькому районі, які не брали участі у розгляді справ вказаних позивачем, тому в даному випадку також застосування норм ст. 62 ч.3 ЦПК України є недоречним. В своєму позові позивач як на доказ законного користування земельною ділянкою, посилається на квитанції про сплату ним земельного податку за всі роки, але надав суду тільки світлокопію платіжного повідомлення за 1991 рік, що не може бути доказом права власності на вказану в платіжному документі земельну ділянку. Аналізуючи в сукупності вище викладене суд остаточно приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, стороною відповідача Козелецькою селищною радою, не було жодним чином порушено права позивача, так-як він в судовому засіданні не надав суду жодного доказу, що він є законним власником земельної ділянки по [ADDRESS] смт. Козелець і що виданий відповідачу [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі оскаржуваного рішення також порушує його права, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Судові витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed