Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому зазначив, що 20 жовтня 2010 року близько 11:00 год. на 127 км автомобільної дороги Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка сталася ДТП, учасниками якої був він на автомобілі ЗАЗ 110307, ДНЗ [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем MERCEDES BENZ-814, ДНЗ [NUMBER]. Винним в даній ДТП визнаний відповідач [PERSON] В результаті зіткнення його автомобіль отримав механічні пошкодження, для його відновлення потрібна значно 27650,83 грн. Окрім матеріальної, позивачу також було спричинено моральну шкоду, яка полягала у неможливості користуватись автомобілем та сильних душевних стражданнях, пов'язаних як із самою ДТП, так і з цією обставиною. Збільшивши позовні вимоги позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 27650,83 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевказану заяву позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та винести заочне рішення. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов»язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З вироку Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.05.2013 року вбачається, що 20.10.2010 року приблизно о 10 год. 30 хв. на 127 км автодороги Дніпропетровськ-Кобеляки-Царичанка-Решетилівка сталася ДТП з участю [PERSON], який з метою виконання маневру повороту ліворуч, зупинив керований ним автомобіль марки "ЗАЗ" моделі 110307 державний номер [NUMBER] в межах займаної смуги руху, щоб надати дорогу зустрічним транспортним засобам та в подальшому заїхати до автозаправної станції "ТНК" та [PERSON], який рухаючись на автомобілі [NUMBER] в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45."Бережнівка", в порушення п.12.4 Правил дорожнього руху рухався із швидкістю більше 60 км/год., чим перевищив максимальну швидкість. Під час здійснення водієм автомобіля ЗАЗ [PERSON] маневру поворот ліворуч, водій автомобіля "Mercedes-Benz" [PERSON] в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об"їзду перешкоди, та допустив зіткнення передньою лівою частиною кабіни керованого ним автомобіля з задньою частиною автомобіля "ЗАЗ", який після зупинки розпочав рух. Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.05.2013 року [PERSON] визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України (а.с. 127-131). З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля марки "ЗАЗ" моделі 110307 державний номер [NUMBER], який був учасником ДТП є позивач, [PERSON] (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що після скоєння ДТП та постановлення вироку, [PERSON] завдані позивачу збитки не відшкодував. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 29.12.2014 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданої [PERSON], як власнику автомбіля ЗАЗ-110307 д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталася 20.10.2010 року близько 11 години на автодорозі Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка на 127 км цієї автодороги в с. Бережнівка Кобеляцького району Полтавської області на день проведення експертизи складає 27650, 83 грн. (а.с.171-197). Враховуючи, що після скоєння ДТП [PERSON] не виявив ініціативу по усуненню завданої ним шкоди, проведенню експертиз чи обстежень з метою з'ясування вартості відновлюваних робіт та завданої шкоди, при винесенні рішення суд виходить з наданих позивачем доказів. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що в результаті ДТП, яка сталася з вини [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 27650,83 грн. Ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому в Постанові зазначено, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Тому позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.22 ЦК України якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктом 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з рекомендаціями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач просить суд стягнути відшкодування за завдану йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач виходив із того, що зазнав значних душевних та моральних страждань, у зв'язку з ушкодженням автомобіля, неможливістю використовувати його в своїх цілях. Суд вважає, що ДТП та його наслідки призвели до душевних переживань, моральних страждань та стресу позивача. При вирішенні питання про розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, суд також бере до уваги період, протягом якого позивач не мав можливості користуватись належним йому автомобілем, що спричиняло додаткові незручності та переживання. Водночас, суд вважає, що запропонований позивачем [PERSON] розмір відшкодування є надмірним і не відповідає глибині його фізичних та душевних страждань та іншим негативним для нього наслідкам. З урахуванням викладених обставин, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги в цій частині. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1968 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 376,51 грн. Витрати на правову допомогу та витрати, пов»язані з проведенням судових експертиз віднесені до судових витрат п.п. 2,3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України (витрати пов'язані з розглядом справи). До судових витрат входить і судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати на правову допомогу, витрати, пов»язані з проведенням судової експертизи та сплачений судовий збір. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] 27650,83 грн. (двадцять сім тисяч шістсот п'ятдесят грн. 83 коп.) у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 3000 грн. (три тисячі грн.) у відшкодування завданої моральної шкоди, 376,51 грн. (триста сімдесят шість грн. 51 коп.) - сплаченого судового збору; 1968 грн. (одна тисяча дев'ятсот шістдесят вісім грн.) - витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи та 3000 грн. (три тисячі грн.) - витрат за надання правової допомоги, всього - 5344,51 грн. (п'ять тисяч триста сорок чотири грн. 51 коп.).

Outcome: approved