Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до Приватного підприємства "Грандфінресурс" про визнання правочину недійсним та повернення коштів, зазначивши, що 13.04.2012 року між нею та відповідачем укладено договір №209181, метою якого було отримання позики на придбання товару вартістю 300 000,00 грн. З цією метою позивач здійснювала пошук організації, що могла б надати необхідну суму на найбільш вигідних умовах. Побачивши рекламу, в якій пропонувалися "вигідні" умови позики грошей, позивач звернулася до відповідача з метою швидкого отримання кредиту. Позивач розраховувала отримати від відповідача безвідсоткову позику в розмірі 300 000,00 грн. протягом найближчих днів з моменту підписання договору, про що також запевнила представник відповідача. За цим договором адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у Додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна" (далі - програма), що міститься в Додатку №2, який є невід'ємною частиною договору. Предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається "Альянс Україна" та базується на створенні учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу. Відповідно до Додатку №1 до Договору метою укладення оспорюваного договору є придбання товару, вартість якого визначена у 300 000,00 грн. Отже з метою отримання позики, позивач здійснила оплату загальних платежів на суму 28232,37 грн., але бажаної суми позики так і не отримала. Відповідач постійно запевняє її, що в найближчий час її включать до розподілу коштів та вона отримає суму позики зазначену в договорі та додатках до нього. Таким чином позивач належним чином виконала умови ст.2 укладеного договору. Позивач вважає, що зазначений вище договір, був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вважає, що вона отримала нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваної угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Позивач зазначає, що при умові належного роз'яснення їй усіх умов та наслідків договору, вона не погодилася б на його підписання. Вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача як споживача послуг та як громадянина України, договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення договору та на даний час. Просить суд визнати недійсним з моменту вчинення договір від 13.04.2012 року №208181, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством "Грандфінресурс" та зобов'язати відповідача повернути в її користь кошти загальною сумою 28232,37 грн., як незаконно отримані за наслідками укладення договору №209181 від 13.04.2012 року. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та наявних у справі доказів, наполягає на їх задоволенні, а також просить розглянути справу у її відсутності та не заперечує про постановлення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач, Приватне підприємство "Грандфінресурс" м.Київ, в судове засідання представника не направило, двічі на 19.01.2015 року та на 27.01.2015 року, будучи повідомленими, відповідно до ст.74 ЦПК України, судовими повістками та Ухвалами про призначення справи до судового розгляду. Заперечень до позову не надано, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надано. За таких обставин суд вважає причину неявки в судове засідання відповідача не поважною та за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом з'ясовано: - Із копії договору №209181 від 13 квітня 2012 року з додатками до нього №1 та №2 (а.с.7-13) вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг на отримання позики в розмірі 300 000 гривень для придбання товару. - Із копій квитанцій (а.с.14-24) вбачається, що позивач з моменту підписання договору по день звернення до суду сплатила на користь відповідача 28232,37 гривень для включення її до учасників програми "Альянс Україна" в дану суму входять платежі у вигляді одноразового комісійного внеску, адміністративні платежі та адміністративні витрати. - Із копії паспорту (а.с.32) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в смт.Високопілля Херсонської області, зареєстрована та проживає в [ADDRESS] та має ІПН-[NUMBER] (а.с.32 на звороті). - Із копії свідоцтва про шлюб (а.с.33) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 22.07.2014 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Високопільського РУЮ Херсонської області, актовий запис №19, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище "[PERSON]". - Із копії заяви від 15.05.2013 року (а.с.45) з'ясовано, що [PERSON] звернулася до ПП "Грандфінресурс" про розірвання договору №209181 від 13.04.2012 року у зв'язку з неможливістю сплачувати щомісячні платежі. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як слідує із змісту ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", при укладенні договору на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація необхідна для здійснення свідомого вибору - вважається нечесною підприємницькою практикою. Судом встановлено, що 13.04.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП "Грандфінресурс", укладений договір №209181, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався після сплати позивачем першого внеску в сумі 10500 грн. та адміністративних витрат в сумі 1260 грн. підприємство зобов'язалося надати кошти на умовах позики на придбання товару в сумі 300 000 грн. Як вбачається із квитанцій (а.с.14-24) позивач виконала умови договору, тобто зобов'язання передбачені умовами договору та додатками до нього виконала належним чином. Відповідач умови договору не виконав, оскільки не надав кошти на умовах позики на придбання товару в сумі 300 000 грн., а лише переконував, що на наступний місяць учасником для видачі коштів обов'язково буде визначений позивач, але до теперішнього часу позивач позику не отримала. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що Відповідно до статті 1 п.п.1.1 невід'ємними складовими договору є додатки №1 та №2. Додаток №2 визначає загальні умови програми "Альянс Україна", пункт 1.3 яких передбачає, що предметом договору є послуги, які надаються шляхом формування об'єднання учасників програми "Альянс Україна" та створення фонду з метою придбання товару, або відповідної суми позики зазначеної у Додатку №1 до Договору. Процедура отримання товару, або позики учасником програми врегульована у статті 4 додатку №2. Згідно з пунктом 4.1 цього додатку компанія організовує та проводить видачу коштів на придбання товару. Учасник набуває право брати участь у найближчій видачі коштів після вчасної чергової проплати чистого внеску. Право на отримання товару надається шляхом підрахунку чистих платежів та графіка платежів. Пріоритетне право на отримання товару має учасник з найбільшою кількістю сплачених чистих платежів згідно з графіком платежів, який своєчасно й відповідно до умов договору виконує свої зобов'язання п.4.11 Додатку №2 (а.с.10-13). За змістом статті 9 Закону України від 01 червня 2000 року №1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг") діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 111 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (Закон від 02 червня 2011 року № 3462-VII). Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Аналогічну правову позицію про саме таке застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-14цс13) та у Постанові від 25 червня 2014 року (справа №6-74цс14). Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання товару в групах "Альянс Україна", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання позики на придбання ним товару. Відповідно до статті 5 додатку №2 до договору ПП "Грандфінресурс" гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором. Таким чином, твердження позивача про те, що діяльність ПП "Грандфінресурс" за угодою сторін є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечить змісту пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань. Так, відповідно до частини п'ятої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, -і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 02 червня 2011 року №3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено пункт 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих положень до цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 09 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 09 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження №1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, та передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів або послуг. Згідно з пунктом 1.2 частини першої Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Спірний договір укладено сторонами 13 квітня 2012 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось. Також, відповідно до статті 4 п.4.8 Договору (а.с.9) підписання цього Договору та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору й додатків до нього. Крім того згідно з п.1.4 ст.1 Додатку №2 до договору №209181 від 13.04.2012 року учаснику надається 4 дні для того, щоб він міг детально ознайомитися з договором та додатками до нього та прийняти його чи відмовитись від участі в Програмі "Альянс Україна". При цьому в разі розірвання Договору, відповідно до п. 8.1 ст.8 Додатку №2, протягом трьох банківських днів з дати його підписання, учаснику повертається сума коштів в розмірі 70% внесеного учасником одноразового комісійного внеску протягом 60 банківських днів та сплачує останньому штраф в розмірі 0,01% від суми одноразового комісійного внеску за кожень день прострочки. Для цього необхідно письмово повідомити ПП "Грандфінресурс" про розірвання Договору. Однак, як установлено судом, [PERSON] із заявою про розірвання Договору в триденний термін до ПП "Грандфінресурс" не зверталася, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами Договору та додатків до нього, але в подальшому майже через рік звернулася із заявою про розірвання договору, про що свідчить подана заява (в копії)від 15.05.2013 року (а.с.45) Таким чином, твердження позивача про наявність обману та ознак "пірамідальної схеми" у діях ПП "Грандфінресурс" під час укладення Договору є помилковим і не узгоджується з положеннями п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з нормами Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". З урахуванням установлених обставин та вимог закону суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання укладеного сторонами договору недійсним. А тому слід відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку з його необґрунтованістю. На підставі викладеного, ст. ст. 202, 203, 215, 216, 227 ЦК України, ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Розпорядженням №1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" та

Outcome: dismissed