Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 06.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (19.08.2009 року відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» було приведено у відповідність організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ «Альфа-Банк» в ПАТ «Альфа-Банк») та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 700006441. Вказує, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору ЗАТ «Альфа-Банк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 32218 доларів США 88 центів, а останній зобов'язався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути їх, крім того, сплачувати проценти за користування, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умова, передбачених договором та додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Зазначає, що метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань [PERSON], між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №700006441-П від 06.05.2008 року. Звертає увагу суду на те, що ЗАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши третій особі [PERSON], кредит у розмірі 32218 доларів США 88 центів, на відміну від [PERSON] та відповідача [PERSON], які у порушення умов кредитного договору та договору поруки, свої зобов'язання належним чином не виконали, в результаті чого станом на 07.12.2013 року мають прострочену заборгованість за кредитом - 28980 доларів США 13 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 231 638 гривень 18 копійок, за заборгованість відсотками - 11 941 долар США 26 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 95 446 гривень 49 копійок, яку просить стягнути з відповідача, шляхом задоволення його позовних вимог. Представник позивача в судове засідання 28.01.2015 року не з'явилась, однак направила на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положень п.п.5, 9 ст.74, ст.224 ЦПК України та думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважає за можливе слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів долучених до матеріалів даної цивільної справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положень п.5 ст.74 ЦПК України та думки представника позивача, вважає за можливе слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів долучених до матеріалів даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут ЗАТ "Альфа-Банк", відповідно яких нове повне найменування позивача змінилось на Публічне Акціонерне Товариство " Альфа-Банк ", дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи ЗАТ " Альфа-Банк ". Судом встановлено, що 06.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (19.08.2009 року відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» було приведено у відповідність організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ «Альфа-Банк» в ПАТ «Альфа-Банк») та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 700006441 (а.с.6). Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору ЗАТ «Альфа-Банк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 32 218 доларів США 88 центів, а останній зобов'язався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути їх, крім того, сплачувати проценти за користування, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умова, передбачених договором та додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту (а.с.9-10). Крім того, з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань [PERSON], між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №700006441-П від 06.05.2008 року (а.с.13). Згідно п.1 ч,2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний поверну позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовою ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.3.1. вищезазначеного договору поруки третя особа [PERSON] та відповідач відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за кредитним договором, як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у підтвердження позовних вимог, пред'явлених до відповідача, посилається на те, що на відміну від позивача, який виконав взяті на себе зобов'язання, [PERSON] та відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів належно не виконали, у зв'язку з чим станом на 07.12.2013 року мають прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 28 980 доларів США 13 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 231 638 гривень 18 копійок, за заборгованість відсотками - 11 941 долар США 26 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 95 446 гривень 49 копійок (а.с.17). Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до листа ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.3.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, а тому зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення чергового платежу періодичними платежами), або із дня встановлення кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином і право кредитора, і обов'язок поручителя по закінченні цього строку припиняються, і жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 17.09.2014 року № 6-53цс14, 6-6цс14, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування для всіх судів України. Умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту має відбуватися шляхом сплати щомісячних платежів (п.2.8). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сплата будь - яких платежів за кредитним договором припинена з 09.10.2009 року (а.с.17). З позовом до суду позивач звернувся 09.11.2014 року. Таким чином на час пред`явлення вимоги до поручителя порука відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України була припинена, а відтак вимоги про стягнення заборгованості з поручителя суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 533, 553, 554, 610-612, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed