Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

26.01.2016 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області звернувся до Фастівського міськрайнного суду Київської області з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, посилаючись на те, що 02 серпня 2007 року між Банком та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №3184, відповідно до умов якого Банк надав кредит [PERSON] на споживчі цілі в сумі 190 000,00 доларів США 00 центів, строком на 120 місяців, з датою остаточного погашення кредиту не пізніше 02.08.2017 року. Також, позичальник зобов"язався щомісячно до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси банку по 1584 дол.США 00 центи та нараховані Банком проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних. В забезпечення виконання зобов"язання між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 02.08.2007 року № 11090, з [PERSON] укладено два іпотечних договори № 11088, № 11089 від 02.08.2007 року, згідно яких іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобов`язання [PERSON] , що випливає з кредитного договору передали в іпотеку нерухоме майно, яке належить їм на праві власності. [INFO] року іпотекодавець [PERSON] померла. Спадкоємцем майнового поручителя [PERSON] є її син [PERSON] 02.03.2012 року між Банком та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1 до іпотечного договору № 11090, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок та земельні ділянки. Позивач свої зобов"язання по вказаному договорі виконав та надав [PERSON] грошові кошти у сумі 190 000,00 дол.США 00 цента. В той час як боржник наданий кредит в строки встановлені договором не погасила, внаслідок чого в неї виникла прострочена заборгованність за даним кредитом. Відповідачі повідомлялися про існуючу заборгованність і про її погашення але станом на 01.11.2015 року заборгованність з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом становить 141574 дол. США 25 центів відповідачами не погашена, що змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області (головуючий суддя Бутенко В.О.) від 27 січня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 28.03.2017 року представник позивача подав заяву в якій змінив предмет позову в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки та визначити його, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації майна в рамках процедури виконавчого провадження, стягнути суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01.11.2015 року становить 129009 дол.США 04 центи та судовий збір в розмірі 44322,32 грн., а судовий збір в сумі 4316,90 грн. повернути, як переплачений. Згідно розпорядження керівника апарату Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2017 року № 68 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Бутенко В.О. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2017 року, справа надійшла до провадження судді Чернишової Є.Ю. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області (головуючий суддя Чернишова Є.Ю.) вказану цивільну справу прийнято до провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2017 року, за клопотанням представника відповідачів призначено судову будівельно-технічну експертизу, дійсної вартості належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, яка призначена для обслуговування даного будинку і для ведення особистого селянського господарства та дійсної вартості належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , провадження у справі зупинено. 19.02.2018 року до суду надійшов висновок експерта судової інженерно-технічної експертизи від 15.02.2018 року № 8991. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2018 року, провадження у справі поновлено та продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2018 року, за клопотання представника відповідачів призначено судову оціночно-будівельну експертизу дійсної вартості належного [PERSON] квартири [ADDRESS] , провадження у справі зупинено. 12.06.2018 року до суду надійшло повідомлення судового експерта №6833/18-43 від 05.06.2018 року про повернення матеріалів справи без виконання експертизи у зв`язку з невиконанням попередньої оплати експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2018 року провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2018 року, за клопотанням представника відповідачів направлено повторно до КНДІСЕ матеріали цивільної справи для виконання судової експертизи, призначеної ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2018 року, провадження у справі зупинено. У зв`язку з тим, що на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2018 року подано апеляційну скаргу, матеріали цивільної справи витребувано з експертної установи та направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] , який діє від імені та в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України». Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.10.2018 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала. Згідно розпорядження керівника апарату Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2018 року № 166 щодо призначення повторного авторозподілу справи, призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Чернишової Є.Ю. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 року, справа передана до мого провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2018 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та направлено повторно до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи № 381/337/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку для виконання судової експертизи, призначеної ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2018 року. Провадження на час проведення експертизи зупинено. 21.11.2018 року до суду надійшло повідомлення судового експерта №17970/18-42 від 09.11.2018 року про повернення матеріалів справи без виконання експертизи у зв`язку з невиконанням попередньої оплати експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2018 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 року, за клопотання представника відповідачів призначено судову економічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. З поданням апеляційної скарги на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 року, матеріали цивільної справи витребувано з експертної установи та направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України». Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2019 року, ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2019 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів в задоволенні позову просила відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] в задоволенні позову просив відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду не з"явилися про час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином заяв, клопотань до суду не надходило, причин їх неявки до суду невідомі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 02 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Фастівське відділення №2877 та [PERSON] було укладено кредитний договір №3184 . Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 568 змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надалі "Банк". Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Банк зобов`язується надати позичальнику, на умовах цього договору грошові кошти в сумі 190000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Згідно з пунктом 1.2. договору №3184, кредит надавався на споживчі цілі терміном на 120 місяців з датою остаточного погашення кредиту не пізніше 02 серпня 2017 року. 02 серпня 2007 року розпорядженням операційному управлінню (відділу) в рахунок дозволеного кредиту було видано [PERSON] готівкою 190000 дол.США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №3184 було укладено іпотечний договір №11088 від 02.08.2007 року між АТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] , предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 29,5 кв. [ADDRESS] площею 15,2 кв.м. Зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором дарування квартири від 25 червня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Савчук Т.П. Від 25.06.2003 року за р.№ 1130 та зареєстроване Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації Київської області 25 червня 2003 року за реєстровим № 7977 в книзі 87. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №3184 було укладено іпотечний договір №11089 від 02.08.2007 року між АТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] , предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 109,9 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 02.12.1997 року державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Остапенко К.О. за р.№2-4520 та зареєстрованого Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації Київської області 02.12.1997 року за реєстровим № 7437 в книзі 66, земельна ділянка, площею 0,0676 га, з кадастровим номером [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконкому Фастівської міської Ради Київської області № 95/2 від 21.05.2002 року. В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №3184 було укладено іпотечний договір №11090 від 02.08.2007 року між АТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] , предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 10 жовтня 2001 року, посвідчене державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Савчук Т.П. від 10.10.2001 року, зареєстроване в реєстрі за №1530 та зареєстроване Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 2001 року за реєстровим № 6537.; земельна ділянка площею 0,1000 га, з кадастровим номером [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельна ділянка площею 0,0077 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] , цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. [INFO] року Іпотекодавець [PERSON] померла. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2008 року визнано за [PERSON] , зокрема, право власності на будинок [ADDRESS] , земельну ділянку розміром 0,10 га відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15 січня 2004 року, земельну ділянку розміром 0,0077 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.01.2004 року. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. 02 березня 2012 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] (який є спадкоємцем майнового поручителя [PERSON] за іпотечним договором №11090) був укладений додатковий договір № 1 до іпотечного договору № 11090 згідно якого [PERSON] , як майновий поручитель [PERSON] , передав в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,10 га, земельну ділянку площею 0,0077 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, підписавши додатковий договір №1 до іпотечного договору №11090, [PERSON] взяв на себе зобов`язання Позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити комісійні винагороди, сплатити штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором. Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що позивач свої зобов"язання за кредитним договором №3184 від 02.08.2007 року виконав належним чином. А саме надав Позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти у сумі 190000,00 дол.США на 10 років, в той час, як боржник, наданий кредит в строки, встановлені Кредитним договором, не виконувала внаслідок чого у неї виникла прострочена заборгованість по кредиту, а тому вважає, що виникли підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Кодексом також передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно до ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку»,Законом України «Про заставу»,Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, то норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, норми цього Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Таким чином, реалізація предмету іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, можлива лише з дотриманням конкретних умов. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3184 від 02.08.2007 року станом на 01.11.2015 року, який був наданий позивачем після зменшення позовних вимог, становить 129 009 доларів США 04 центів, з них: 84 048 доларів США 90 центів - загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу); 20 239 доларів США 03 центи - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом; 16 851 доларів США 10 центів - загальна сума прострочених чергових платежів за відсотками; 1 107,17 дол.США - загальна сума нарахованих відсотків за період з 01.10.2015 року по 31.10.2015 року; 3 229,74 дол.США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту з 31.10.2012 року по 31.10.2015 року; 2 578,77 дол. США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 31.10.2012 року по 31.10.2015 року; 530,44 дол. США - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу з 31.10.2012 року по 31.10.2015 року, що в гривневому еквіваленті на дату розрахунку становить 12149,19 грн.; 423,89 дол. США - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсотках з 31.10.2012 року по 31.10.2015 року, що в гривневому еквіваленті на дату розрахунку становить 9708,77 грн. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Разом з тим, на час звернення з даним позовом (28.01.2016 року) позивачем було зазначено в позовних вимогах про визначення початкової ціни предметів іпотеки для продажу, як це передбачалось ст.39 ЗУ "Про іпотеку" і така правова позиція, існувала на час звернення з позвом, що у рішенні про стягнення предмету іпотеки суд відразу повинен встановити початкову ціну нерухомості для її подальшого продажу на прилюдних торгах (ВСУ у справі №6-2839цс16 від 21 грудня 2016р.). На даний час внесені зміни в ст. 39 Закону України "Про іпотеку" яка передбачає, що у рішені суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем позовні вимоги в цій частині не змінювалися, а тому суд, з врахуванням зазначеного, зазначає початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до Звіту про визначення вартості домоволодінь та грошову оцінку земельних ділянок складених ПП "Інформаційно-консультаційний центр", ціна предмету іпотеки становить: земельної ділянки, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 75 900,00 гривень; земельної ділянки, площею 0,0077 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 5 844,00 гривень; житлового будинку загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 711 759,00 гривень, однокімнатної квартири [ADDRESS] - 304 107,00 гривень. житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 547 514,00 грн. земельної ділянки, площею 0,0675 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 51 308,00 гривень. Таким чином, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Отже, суд приходить до висновку, що у позивача наявне право на пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою Іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині виселення відповідачів з огляду на те, що стаття 47 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою ст. 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів і членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом, зокрема ст. 109 ЖК УРСР. За змістом ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жила, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається лише у тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою. Аналогічний висновок було зроблено колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 07.11.2018 року у справі № 753/21561/15 та Великої Палати ВС від 31.10.2018 року у справі № 753/12729/15-ц. Також, Законом України від 22 вересня 2011року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до ст. 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. В усталеній практиці ВСУ при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 591/3480/15-ц, роз`яснено порядок застосування ст. 40 Закону № 898-IV та ст. 109 ЖК УРСР, а саме ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить виселити відповідачів із займаного ними житлового приміщення, а саме: [PERSON] , з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який їй належить на праві власності, що підтверджується рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2008 року №10, з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 02 грудня 1997 року, посвідченого Остапенко К.О. державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області 02.12.1997 року за реєстром № 2-4520, зареєстрований Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 02 грудня 199" року за реєстровим № 7437. [PERSON] , та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] , при цьому [PERSON] , на час розгляду справи помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 09.02.2017 року видане Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (т.ІІ, а.с.118). Таким чином, житлове приміщення в якому проєживають відповідачі не є житловим приміщенням, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іптекою відрповідного жилого приміщення. Позивачем не зазначено інше житлове приміщення яке може бути надано відповідачам при їх виселенні, а тому в цій частині позову позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: partial