Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

24 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» [PERSON] було укладено кредитний договір №05/2007/4343396/227. 25 травня 2009 року укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору. 16 травня 2012 року укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору , 26 червня 2013 року додатковий договір про внесення змін та доповнень №2, а 29 липня 2013 року було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до вказаного кредитного договору, згідно з умовами якого позивач надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти на загальну суму 162000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12, 09 % річних строком до 10 квітня 2026 року. На забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по вищевказаному кредитному договору між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 31 жовтня 2010 року, додаткову угоду №1 від 16 травня 2012 року, додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 від 26 червня 2013 року, додатковий договір №2 про внесення змін та доповнень від 29 липня 2013 року, за яким [PERSON] поручається за виконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих на дату укладання договору поруки, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Таким чином, відповідачі відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідач в установлені кредитним договором строки своїх зобовязань не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 05 лютого 2015 року становить 149\~203, 87 доларів США, з яких 133430, 51 доларів США заборгованість по кредиту, 12534, 03 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 1724, 66 доларів США пеня за прострочення сплати кредиту, 1514, 67 доларів США штрафу. В подальшому ПАТ КБ «Надра» уточнило свої позовні вимоги та просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №05/2007/4343396/227 в сумі 150112, 21 доларів США та 132084, 68 грн. , з яких по кредиту 133430, 51 доларів США, по відсоткам 16681, 70 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 89986, 78 грн., штраф 42097, 90 грн. 03 червня 2015 року [PERSON], а 01 липня 2015 року [PERSON] звернулись до суду із зустрічними позовними заявами, мотивуючи свої вимоги тим, що дійсно між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» 31 жовтня 2007 року укладено кредитний договір №05/2007/4343396/227 відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» надав у тимчасове користування [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 162\~000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12, 09 % річних строком до 10 квітня 2026 року. Відповідно до п. п.3.3.1, 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1858 доларів США, які вона повинна внести до 10 числа поточного місяця. У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки №09/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 року, відповідно до якого вона передала банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 218, 9 кв. м., житловою площею 54, 3 кв.м по пров. Каховського, 30 м. Охтирка Сумської області та садовий будинок загальною площею 80, 1 кв.м, житловою площею 38, 2 кв. м. [PERSON] вважає, що при укладенні кредитного договору ПАТ КБ «Надра» повинен був надати позивачу індивідуальну та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також не надав письмового дозволу [PERSON] банку України на здійснення валютних операцій, що ставить під сумнів правомірність укладення кредитного договору. Також банком при укладенні кредитного договору не було надано довіреності №1-11-6744 від 21 червня 2007 року виданої начальником відділення №29 Філії ВАТ КБ «Надра» Сумське РУ «Слобожанщина» [PERSON], тому не має підтвердження чи мала вона повноваження на укладення кредитного договору. Також ПАТ КБ «Надра» не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредиту, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування , а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Також на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 долар США = 5, 05 грн., а на сьогоднішній день становить 1 долар США = 21, 04 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної волюти, сума боргу значно зросла, яку необхідно сплачувати, в звязку з чим значно погіршився фінансовий стан. Вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк покладає, як субєкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг,що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України. Також позивачі вважають, що кредитний договір не скріплений печаткою Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», як юридичної особи, а завірений лише печаткою філії. Відтак, позивачі вважають, що сторонами кредитного договору, при його укладенні, не було додержано вимог ст. 207 ЦК України щодо наявності на договорі відбитку печатки юридичної особи сторони договору, як обовязкового реквізиту,що свідчить про укладення договору у письмовій формі, у звязку з чим, сторони спірного договору не досягли згоди з усіх істотних умов договору в тій формі, яка вимагається законом. Просять визнати недійсним кредитний договір №05/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 р., додаткову угоду №1 до кредитного договору №05/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 р. укладену 25 травня 2009 року, договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №05/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 р. укладений 16 травня 2012 року, додатковий договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №05/2007/434396/227 укладений 26 червня 2013 року та додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №05/2007/434396/227 від 29 липня 2013 року. Визнати недійсним договір іпотеки №09/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 року. Визнати недійсним договір поруки від 31 жовтня 2007 року. Зобовязати приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки укладеним між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення №29 Ф ВАТ КБ «Надра» Сумське РУ «Слобожанщина» [PERSON] та [PERSON] 31 жовтня 2007 року, а саме нерухоме майно житловий будинок загальною площею 218, 9 кв.м, житловою площею 54, 3 кв.м по пров. Каховського, 30 м. Охтирка та садовий будинок загальною площею 80, 1 кв.м, житловою площею 54, 3 кв.м. Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати дану справу без її участі та надала суду письмове заперечення, в якому зазначає, що [PERSON] на підставі її анкети - заяви було надано кредит в сумі 160\~000 доларів США. Волевиявлення позивача направлене на отримання грошових коштів в іноземній валюті, в звязку з чим вона уклала спірний кредитний договір та отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 160\~000 доларів США, що підтверджується заявою на отримання готівки, тобто [PERSON] погодилась на одержання кредиту в іноземній валюті. При укладенні спірного кредитного договору в іноземній валюті сторони приймали на себе валютні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Відсутність у відповідачів необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Банки на підставі ліцензії та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. [PERSON] банк України надав ВАТ КБ «Надра» в 2002 році банківську ліцензію №21 від 23 серпня 2002 року відповідно до якої банк має право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та письмового дозволу №21-2 виданих [PERSON] банком України. [PERSON] банк України листом від листом від 07 грудня 2009 року №13-210/7871-22612 надав розяснення про те, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, що спростовує твердження позивачів за зустрічним позовом щодо незаконності визначення у кредитному договорі зобовязань по валютному кредитному договору в іноземній валюті. Також у анкеті - заяві, яку підписала [PERSON], зазначено, що з умовами кредитування споживчої нерухомості ознайомлена, якщо вона не в змозі здійснювати платежі або виконувати будь яких вимог, зазначених в кредитному договорі або договорі застави на купівлю, які можуть бути укладені з нею банком в майбутньому банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і оплати нарахованих відсотків. Згідно з підписаною анкетою заявою з умовами кредитування [PERSON] була ознайомлена 19 жовтня 2007 року, а кредитний договір №05/2007/434396/227 укладений між нею та банком 31 жовтня 2007 рокую. Перед підписанням клієнт ознайомлена зі змістом кредитного договору, підтвердженням того є підпис на анкеті заяві та на всіх сторінках кредитного договору. З усіма умовами кредитування позичальниця ознайомлена до укладення кредитного договору та була згодна з ними та вважала їх справедливими. Також [PERSON] мала право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, але вона цим правом не скористалась та отримала кошти в сумі 162\~000 доларів США, чим підтвердила згоду з умовами договору. Відповідно до довіреності №1-11-6744 від 21 червня 2007 року виданої ВАТ «КБ «Надра» начальнику відділення №29 філії ВАТ «КБ «Надра» Сумське РУ «Слобожанщина» [PERSON], начальник відділення №29 філії ВАТ «КБ «Надра» Сумське РУ «Слобожанщина» [PERSON] С, Я. мала повноваження на представлення інтересів ВАТ «КБ «Надра» та підписувати всі договори, підпис уповноваженої особи скріплювався печаткою з повним офіційним найменуванням філії або відділення ВАТ «КБ «Надра». Просить відмовити позивачам за зустрічним позовом в задоволенні позовних вимог, а позов ПАТ КБ «Надра» задовільнити повністю. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ «КБ «Надра» не визнав зовсім та просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а зустрічний позов підтримав. Відповідач приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. [PERSON] також надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає, що позов ПАТ «КБ «Надра» підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 31 жовтня 2007 року ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник ВАТ «КБ «Надра») та [PERSON] уклали кредитний договір №05/2007/434396/226. Відповідно до пунктів 1.1, 1.4 банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 162\~000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Комфортне житло, строком до 10 квітня 2026 року. Згідно п. 1.2 кредитного договору цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі продажу №165 від 30 жовтня 2007 р. садового будинку, по договору купівлі продажу №168 від 30 жовтня 2007 року земельної ділянки для ведення садівництва та по договору купівлі продажу №166 земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, що знаходиться за адресою м. Охтирка пров. Каховський буд. 30 та буд. 32. Згідно п. 1.3.1 відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12, 09 % на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Згідно п. 3.3.1 кредитного договору щомісячна сума необхідного складає 1858 доларів США. Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п. п. 3.3.1 цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. Згідно п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін визначений п. 3.3.3 цього договору також у випадку не виконання умов передбачених у п. 4.3.6 цього договору. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобовязання позичальника щодо повернення кредиту , сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений у п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки [PERSON] банку України , що діяла на час виконання заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом п.5. 3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок (а. с. 17-19). 31 жовтня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки відповідно до якого [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №05/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 року, в тому числі повернути до 10 квітня 2026 року кредит у сумі 162\~000 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12, 09 % річних ( із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360), сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції ( штраф, пеня). Поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором (а. с. 44). Крім того, для забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки №09/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 року, відповідно до якого вона передала банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 218, 9 кв. м., житловою площею 54, 3 кв.м по пров. Каховського, 30 м. Охтирка Сумської області та садовий будинок загальною площею 80, 1 кв.м, житловою площею 38, 2 кв. м. (а. с. 104 105). Відповідно до п. 1.3. Статуту Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (а.с. 60) є правонаступником Відкрито акціонерного товариства «Надра». На підставі постанови Правління [PERSON] банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» та рішення від 23 квітня 2015 року №85 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» по 05 червня 2015 року включно) (а. с. 83). На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» розпочалась процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено [PERSON] уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку (а. с. 142 143). Згідно п.14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим [PERSON] банком України на день ухвалення рішення.\~ Станом на 20 липня 2015 року офіційний курс гривні до долара США становить 2201, 4924 грн. за 100 доларів США ( 22, 014924 грн. за 1 долар США) (а. с. 181). Згідно розрахунку ПАТ «КБ «Надра» від 13 травня 2015 року (а. с.84-86) заборгованість [PERSON] та [PERSON] по кредитному договору №05/2007/434396/227 від 31 жовтня 2007 року складає 150112, 21 доларів США ( в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 3\~304\~708 грн. 89 коп. ) та 132084, 68 грн., з яких по кредиту 133430, 51 доларів США ( в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 2\~937\~462 грн. 53 коп.), по відсоткам 16681, 70 доларів США ( в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 367\~246 грн. 36 коп.), пеня за прострочення сплати кредиту 89986, 78 грн., штраф 42097, 90 грн. У порушення умов кредитного договору відповідачами станом на 13 травня 2015 року допущено прострочену заборгованість по сплаті суми кредиту, несплачені відсотки, пені та штрафу за користування кредитними коштами, про що [PERSON] та [PERSON] банком було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором(а. с. 50, 52, 54). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не виконують належним чином умови, узгоджені при укладенні кредитного договору та вимоги діючого законодавства щодо виконання зобовязання, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими та доведеними, підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи зустрічні позови [PERSON] та [PERSON], суд виходить зі слідуючого. Згідно ст.\~10,60 ЦК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч зазначеним положенням, позивачі за зустрічними позовними вимогами не довели обґрунтованості своїх позовних вимог\~\~за жодною із заявлених вимог, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Їх доводиґрунтуються на припущеннях та субєктивній оцінці. Так, очевидним\~\~і таким, що підтверджується матеріалами справи є те, що ПАТ «КБ «Надра» має відповідні ліцензії на\~\~здійснення своєї діяльності; що\~\~[PERSON] не забороняв укладати кредитний договір\~\~у валюті, що, в свою чергу влаштовувало і [PERSON], яка, уклавши договір, отримала потрібну їй суму коштів. Укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін.\~\~Не доведені несправедливі умови договору, зокрема, щодо наявний істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на шкоду споживача. Як передбачено вимогами\~ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У положеннях ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України\~йдеться про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з вимог\~статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1, 2 \~ст.638 ЦК України\~зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ч.1\~ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 1\~ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Положеннями ч.5 ст.11 вищезазначеного Закону передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. У ч.ч.1, 2, 5, 6\~ст.18 цього Закону\~йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що [PERSON] надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, що також підтверджується анкетою - заявою клієнта на оформлення кредитного пакету «Житлові рішення» від 19 жовтня 2007 року (а. с. 134 135) з якої вбачається, що [PERSON] підтверджує, що з умовами кредитування споживчої нерухомості ознайомлена, а також не скористалась правом відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, а навпаки отримала кредитні кошти в сумі 162\~000 доларів США, чим було підтверджено згоду з умовами договору. Також при укладенні кредитного договору їй згідно «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених\~Постановою Правління [PERSON] банку України від 10 травня 2007 року № 168\~ банком враховано в договорі всі сплачувані платежі та методики їх розрахунку (а. с. 17-19). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору фактично підтвердила, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також посилання [PERSON] та [PERSON] на те, що [PERSON] під час підписання кредитного договору не мала відповідної довіреності, а тому не була уповноваженою особою на підписання кредитного договору, а також те, що спірний договір не скріплений печаткою юридичної особи є безпідставними, так як ПАТ «КБ «Надра» надано копію довіреності №1-11-6744 від 21 червня 2007 року виданої ВАТ «КБ «Надра» начальнику відділення №29 філії ВАТ «КБ «Надра» Сумське РУ Слобожанщина» [PERSON], яка мала повноваження на представлення інтересів ВАТ «КБ «Надра» та підписувати всі договори, підпис уповноваженої особи скріплювався печаткою з повним офіційним найменуванням філії або відділення ВАТ КБ «Надра» (а. с.141). Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Крім того, не є підставою для задоволення позову і посилання на те, що внаслідок зростання курсу долара США до національної валюти України - гривні збільшився обсяг відповідальності позивача перед банком. Так,\~статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України \~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю № 15-93». Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» \~кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до п. 1, 2\~ст. 5 Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю № 15-93» ( в редакції на ча с підписання кредитного договору) \~[PERSON] банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам\~України, національному оператору поштового зв'язку\~на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4\~ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено\~постановою правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями). Судом встановлено, що ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником, якого є ПАТ «КБ «Надра» ) 23 серпня 2002 року отримало банківську ліцензію № 21 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Того ж дня (23 серпня 2002 року) Банком було отримано дозвіл №21-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу, відповідно до якого до переліку операцій, які може здійснювати ПАТ «КБ «Надра» відносяться і операції з валютними цінностями (а.с.136а -140). Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» мав на момент укладення кредитного договору необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) передбачено чинним законодавством, а тому доводи позивачів за зустрічним позовом щодо відсутності у відповідача відповідних повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті не ґрунтуються на законі. Крім того, відповідно до\~статті 36 Закону України «Про [PERSON] України»\~офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється [PERSON] Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій\~статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються [PERSON] Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого\~Постановою Правління [PERSON] Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, у сторін не було. Отже, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтями\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору, додаткових угод до нього, договору поруки та договору іпотеки, так як зазначене стосується обох сторін договорів, й позичальниця, при належній завбачливості, могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Також суд звертає увагу і на ту обставину, що [PERSON] добровільно погодилась на укладення спірних правочинів, сплачувала періодичні платежі, що вбачається з розрахунку заборгованості, а також не заперечується нею в позові і до 2015 року, до предявлення банком до неї позову про стягнення боргу по кредитному договору їх не оскаржувала й не порушувала питання про їх розірвання, а отже, не вважала їх несправедливими. Аналогічно і [PERSON] не звертався до суду раніше з зазначеним позовом. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи [PERSON] та [PERSON] про те, що банк в порушення вимог передбачених\~ст.533 ЦК України\~надав кредитні кошти не у гривнях, а у доларах США, оскільки дана норма права стосується лише виконання грошового зобов'язання та не стосується порядку укладення кредитних договорів та визначення валюти кредитування. У разі вираження зобов'язання в іноземній валюті, його виконання все одно має бути проведено в гривнях. Сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Оскільки, сторони кредитного договору визначили валютою кредитування долари США, то [PERSON] , при внесенні коштів за кредитним договором повинна була визначати суму коштів у гривнях виходячи з офіційного курсу даної валюти на день платежу. Крім того, згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що [PERSON] банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44\~Закону України "Про [PERSON] банк України"\~в межах своїх повноважень прийнято\~Положення про порядок видачі [PERSON] банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління [PERSON] банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких [PERSON] банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення [PERSON] банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Отже, під час укладення кредитного договору та договору іпотеки [PERSON], договору поруки [PERSON] повністю погоджувались з умовами договорів та підтвердили, що ознайомлені у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, а тому зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в доход держави в розмірі по 1827 грн. з кожного, оскільки, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 22 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved