Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпропетровська міська рада, про стягнення грошових коштів. Оскільки [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого 03.02.2014 року, актовий запис про смерть № 852, а спірні правовідносини по даній цивільній справі допускають процесуальне правонаступництво, то судом до участі в справі було залучено правонаступника померлої сторони [PERSON] (далі - Позивач). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.10.2003 року на підставі відповідних договорів купівлі - продажу [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач) придбали об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказані об'єкти нерухомого майна були придбані з метою реконструкції та використання їх в подальшому для спільної діяльності, а саме, організації м'ясопереробного цеху по виробництву харчових домішок, сумішей та композицій. Земельні ділянки, на яких розташовані вказані об'єкти нерухомого майна, були передані Дніпропетровською міською радою в оренду [PERSON] та [PERSON]. Далі позивач зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість шляхом об'єднання грошових коштів здійснити реконструкцію вказаних вище об'єктів нерухомого майна. Під час проведення капітальних ремонтно-будівельних робіт об'єктів нерухомого майна, що належать відповідачеві, в період з лютого 2004 року по травень 2006 року [PERSON] були витрачені грошові кошти на придбання будівельних матеріалів та оплату ремонтно-будівельних робіт на об'єктах нерухомого майна у розмірі 707 052 (сімсот сім тисяч п'ятдесят дві) грн. 24 коп., що підтверджується товарними чеками, накладними, актами прийому - передачі виконаних робіт. Також, далі позивач вказує, що відповідачу було доручено укласти угоду на підключення об'єктів до газо- та водопостачання, установки придбаних котлів, а також, ввести в експлуатацію об'єкт після його реконструкції. Однак, дане зобов'язання відповідач не виконав у повному обсязі, крім того став чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні спільним об'єктом шляхом відключення від постачання газу до систем опалення. На всі звернення [PERSON] та Позивача до [PERSON] такий відповідач не відреагував, а заявив, що співпрацювати не має жодного наміру, та витрачені [PERSON] та [PERSON] грошові кошти повертати не буде. У зв'язку з тим, що відповідач без достатньої правової підстави збагатився за рахунок [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого Позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на його користь вартість безпідставно отриманого майна у розмірі, визначеному на час розгляду справи експертною установою, що дорівнює 737 856 (сімсот тридцять сім тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач та його представники уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити по мотивам, що викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, в день розгляду справи до канцелярії суду від відповідача надійшла письмова заява про відкладення судового розгляду у зв'язку із його хворобою. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, як і не повідомив причини неявки у минуле судове засідання, що відбулося 30.09.2014 року, про яке повідомлявся належним чином. За день до розгляду справи по суті надійшло письмове клопотання такої особи, про необхідність надання представнику відповідача триденного строку для ознайомлення із матеріалами уточненого позову. Разом з цим, судом означені клопотання сторони відповідача та його представника задоволені не були. Оскільки суд оцінюючи такі дії у їх сукупності із іншими випадками щодо неодноразового подання стороною відповідача в межах розгляду даної цивільної справи аналогічних за своїм змістом заяв про відкладення розгляду справи із різних причин (усна заява відповідача від 30.09.2014 року про відкладення розгляду справи в зв'язку з неявкою його представника [PERSON] (т.4, а.с. 179), письмова заява відповідача від 03.08.2013 року про відкладення розгляду справи (т.4, а.с. 87), заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із укладанням мирової угоди (т.3, а.с. 202), заява про зупинення провадження у справі (т.3, а.с. 169), заяви про відвід суду, з надуманих підстав, у різному складі суддів та секретарів судового засідання (т.2. а.с. 18, т.3 а.с. 140), вважає, що в даному випадку має місце зловживання процесуальними правами, що суперечить вимогам ч.3 ст. 27 ЦПК України, та яке за своїм змістом спрямоване на затягування розгляду справи по суті. Окремо суд заважує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Матеріали уточненого позову не містять жодних нових обставин щодо підстав позову чи його обґрунтувань, вони стосуються лише уточнення суб'єктного складу по справі зі сторони позивача, що відбувся у зв'язку із смертю [PERSON], про що було достеменно відомо стороні відповідача, адже суд своєю ухвалою зупиняв провадження по справі із цього приводу, і така ухвала оскаржувалась стороною відповідача в апеляційному порядку. Суд також бере до уваги і ту обставину, що після відновлення провадження по даній цивільній справі, відповідач та його представник ознайомлювались з матеріалами такої справи, однак з причин, які на думку суду є надуманими, звертались із вищевказаними клопотаннями по відкладення розгляду справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпропетровської міської ради, у судовому засіданні наголосили що не підтримують правової позиції жодної із сторін, та просили винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи ту обставину, що всі особи, які беруть участь у справі надали відповідні пояснення по суті спору, при цьому матеріали справи містять письмові пояснення сторони позивача та чисельні письмові заперечення сторони відповідача з обґрунтуванням підстав таких заперечень, по справі проведено дві судові експертизи, є допитаним судовий експерт за участю сторін та їх представників, суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних доказів, та зауважити, що систематичне відкладення судового засідання фактично призводить до безпідставного затягування розгляду такої справи, що як наслідок, обумовлює перебування в провадженні суду не вирішеної по суті справи поза строками, що передбачені цивільним процесуальним законодавство для розгляду такої справи по суті. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на нижченаведене. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них виниклі правовідносини. Судом встановлено, що 31.10.2003 року на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 5195, [PERSON] (далі - Відповідач) придбав нежитлові будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 445, 5 кв.м., та який складається із об'єктів, позначених на плані літерами Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1 (т. 1 а.с.10). Матеріалами справи підтверджено, 03.12.2003 року державним реєстратором КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було зареєстровано речові права на нежитлові будівлі, що розташовані у [ADDRESS], за [PERSON], про що було видано відповідний витяг з Реєстру прав власності (т.1 а.с. 11). Судом також встановлено, що 31.10.2003 року на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 5191, [PERSON], придбала об'єкт нерухомого майна у вигляді будівлі магазину загальною площею 126,1 кв.м., позначеного на плані АД-1, який також розташований за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.20). При цьому у зв'язку із змінами адресного господарства міста Дніпропетровськ, на день розгляду справи адресою розташування таких об'єктів нерухомості є [ADDRESS]. Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, земельні ділянки, на яких розташовані вказані об'єкти нерухомого майна, були передані Дніпропетровською міською радою в оренду [PERSON] (т.1 а.с. 12-19). З пояснень сторін вбачається, що означені об'єкти нерухомого майна були придбані [PERSON] та відповідачем з метою їх подальшої реконструкції та використання для здійснення господарської діяльності, а саме: організації м'ясопереробного цеху по виробництву харчових домішок, сумішей та композицій. Обставина наявності такої домовленості сторонами визнається, та не заперечується. Разом з цим, судом встановлено, що для реалізації таких вербальних домовленостей сторони жодного договору в належній формі із чітким визначенням його предмету, відповідних істотних умов, ціни договору, прав то обов'язків сторін, строку виконання зобов'язань сторонами так і не було укладено. При цьому, матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що не зважаючи на відсутність письмового договору, на означеній земельній ділянці по [ADDRESS] сторонами було здійснено переобладнання та реконструкція об'єктів нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень, позначених під літерами Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1, х-1, зокрема відбулось посилення бетонних фундаментів будівель, оздоблення стін цеглою та кладка цегляних стін окремими місцями, заміна даху, вікон та дверей, покриття підлоги з влаштуванням бетонної основи, системи водогону, опалення каналізації, електропостачання, внутрішнього та зовнішнього оздоблення будівель, а також прилеглих до них огорожі та мощення. При цьому, сторони визнаючи та не заперечуючи обставину наявності означеного невід'ємного поліпшення такого майна, мають спір стосовно того, за чиї саме грошові кошти (позивача чи відповідача) були здійснені відповідні невід'ємні поліпшення в нежитлових приміщеннях, позначених на плані літерами Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1, а також прилеглих до них огорожі та мощення по [ADDRESS]. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження своїх доводів, що такі об'єкти були реконструйованими та переобладнаними за рахунок відповідача сторона останнього посилається на акт прийому виконаних робіт № 1, типова форма КБ-2 за січень 2005 року, акт прийому виконаних робіт № 2, типова форма КБ-2 за травень 2005 року, акт прийому виконаних робіт № 3, типова форма КБ-2 за грудень 2005 року, із доданими до них довідками про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3, що були видані підрядником - Приватне підприємство «Будгазмонтаж», код ЄДРПОУ 32665547, відповідними квитанціями про сплату таких робіт та будівельних матеріалів (т.2, а.с. 46-96), та експертний висновок від 24 березня 2011 року, виконаний приватним підприємцем, експертом Копиловою В.М. (т. 3, а.с. 3-131). Відповідно до змісту резолютивної частини такого експертного досліджнення визначити долю участі [PERSON] та [PERSON] у будівництві, та вартість виконаних ними будівельних робіт та матеріалів є неможливим, оскільки фіскальні чеки таких осіб на будівельні матеріали та виконані роботи не підтверджуються актами прийому виконаних робіт по формі КБ-2 та КБ-3, в той час як зміст наданих відповідачем копій актів прийому виконаних робіт, та довідки про вартість виконаних підрядних робіт відповідають обсягам здійснених таких робіт на об'єктах Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1 по [ADDRESS]. В свою чергу сторона позивача наполягаючи на своїх позовних вимогах посилається на товарні фіскальні чеки на придбання будівельних матеріалів та обладнання, акти виконаних робіт (т.1.,а.с. 21-71), та висновок судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року (т. 4, а.с. а.с.17-82), відповідно до резолютивної частини якого експерт зазначив, у тому числі, що матеріали, їх кількість, об'єм та окремі роботи по їх улаштуванню, що надані в переліку позивача використовувалися в будівлях Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1 по [ADDRESS], та зазначено, що матеріалів, наведених у такому переліку, недостатньо для задоволення потреб у ресурсах для одночасної реконструкції будівель АД-1 разом із Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1 по вказаній [ADDRESS]. Оцінюючи вказані акти судової експертизи, як один із доказів по справі, який відповідно до вимог ст. 147 ЦПК України, не є обов'язковим для суду, за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу, суд бере до уваги саме висновок судової експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року, та вважає неналежним і недопустимим доказом експертний висновок від 24 березня 2011 року, виконаний приватним підприємцем, експертом [PERSON], зважаючи на наступне. Матеріалами справи підтверджено, що постановою господарського суду міста Києва від 05.04.2005 року по справі № 24/203-б боржника Приватне підприємство «Будгазмонтаж» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Скляра В.В. (т.4, а.с. 121-123). Згідно довідки Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Приватне підприємство «Будгазмонтаж», код ЄДРПОУ 32665547, таке підприємство визнано банкрутом, стан підприємства - ліквідаційна процедура (т.3, а.с. 218). За дефініціями, що давалися у статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) ліквідація - це припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна. Наслідки визнання боржника банкрутом були визначені статтею 23 цього Закону, якою, зокрема, передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому розділом III "Ліквідаційна процедура" цього Закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин). Одночасно з визнанням боржника банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури суд призначає ліквідатора - фізичну особу, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом України порядку. З наведених норм матеріального закону вбачається, що ліквідація банкрута та здійснення ліквідатором заходів у ліквідаційній процедурі чітко спрямовані законодавцем на задоволення визнаних судом вимог кредиторів за рахунок продажу майна збанкрутілого суб'єкта підприємницької діяльності. Таким чином, суд ставить під сумнів довідку про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2005 року за формою КБ-3 та акт прийому виконаних робіт № 3 за грудень 2005 року, складеними ПП «Будгазмонтаж» (т.2, а.с. 67, 68, 78-81), та акт прийому виконаних робіт № 2, та за травень 2005 року та довідку про вартість виконаних підрядних робіт за травень 2005 року (т.2, а.с. 70-74). Адже після початку ліквідаційної процедури ведення господарської діяльності на той час підприємством (окрім закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції та відчуженням майна банкрута) було неможливим. Окремо суд зауважує, що видання і складання директором, а не ліквідатором, такої документації є порушенням зазначених вимог закону, що діяв на той час, стосовно наслідків визнання боржника банкрутом та регламентованих ним повноважень ліквідатора. За умови надання стороною відповідача суду документів, про начебто здійснення господарської діяльності у вигляді будівництва та проведення ремонтних робіт вже збанкрутілим суб'єктом господарювання, що перебував у стані ліквідаційної процедури, суд критично відноситься й до акту прийому виконаних робіт № 1, типова форма КБ-2 за січень 2005 року та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за цей період. Відтак означені акти прийому виконаних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт розцінюються судом як неналежні і недопустимі докази по справі, які не можуть бути покладені в основу експертного висновку. Суд зважає і на ту обставину, що ухвалою від 14 лютого 2011 року через обставину непроведення експертизи протягом 2 років, та не оплату такої експертизи з боку сторін по справі, судом було скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2009 року про призначення експертизи, провадження якої було доручено експерту [PERSON] Таким чином, суд визнає також неналежним і недопустимим доказом сам експертний висновок від 24 березня 2011 року, виконаний приватним підприємцем, експертом [PERSON] Разом з цим, оцінюючи висновок судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року з позиції обґрунтованості, порядку призначення та проведення експертизи, кваліфікації та компетенції судового експерта Баляй О. Б., змісту його пояснень наданих у судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи, дотримання експертом норм діючого законодавства при проведені експертизи, достатності вихідних даних, наданих на експертизу, вибору методики дослідження, в сукупності з іншими доказами, суд, з урахуванням вимог ст.59 ЦПК України, приймає його до уваги як належний та допустимий доказ по справі. При цьому суд погоджуючись із даним експертним висновком, зауважує, що відсутність актів прийому виконаних робіт по формі КБ-2 та КБ-3 у сторони позивача не може бути доказом відсутності матеріальних витрат такої особи на здійснення вищеозначених будівельних робіт та придбання відповідних будівельних матеріалів. Таким чином, з огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач, будучи власником будівель Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1 по [ADDRESS] отримав від позивача певні матеріальні блага у вигляді невід'ємних поліпшень нежитлових приміщень по [ADDRESS]. Враховуючи той факт, що договір про дольову участь у будівництві означених об'єктів нерухомості між сторонами є неукладеним в силу вимог ст. 638 ЦК України через відсутність погодження його предмету, істотних умов, строків виконання зобов'язань, суд вважає що на спірні правовідносини розповсюджуються положення цивільного законодавства, що регламентують пов'язаних із відновленням майнового стану особи, що потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна. Так, відповідно до диспозиції частини 1 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У другій частині ст. 1212 ЦК України встановлено, що зобов'язання із безпідставного набуття (збереження) майна виникає незалежно від того, що стало причиною збагачення набувача: його діяння, діяння потерпілого, інших осіб, подія. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З аналізу означеної норми матеріального закону вбачається, що частина 1 ст. 1212 визначає як підставу виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення, сукупність наступних умов: набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; таке набуття або збереження майна відбувається за рахунок іншої особи, тобто внаслідок втрати або недоотримання цього майна іншою особою - потерпілим; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок потерпілого. Тобто у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Норми інституту набуття або збереження майна без достатньої правової підстави підлягають застосуванню коли передання майна здійснено на виконання правочину, який відповідно до закону не може бути визначений вчиненим, або на виконання договору, який згідно з законом не може бути визначений дійсним як це передбачено у п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. При цьому обов'язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність хоча б двох умов: 1) збільшення або збереження майна однією стороною (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого); 2) відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення або збагачення за підставою, яка згодом відпала. В даному випадку суд вважає, що відповідач збільшив вартість свого майна через невід'ємні поліпшення нерухомого майна, зроблені за кошти позивача. При цьому збільшення вартості такого майна, та як наслідок збагачення відповідача на суму збільшеної вартості відбулося без належної на те правової підстави. Відтак, з огляду на зміст вказаних норм цивільного законодавства, відповідач фактично в силу закону зобов'язаний повернути безпідставно отримане майно позивачеві. Разом з цим, оскільки в даному випадку безпідставне збагачення відповідача відбулося за рахунок позивача у спосіб здійснення невід'ємних поліпшень об'єктів нерухомості (тобто здійснення таких заходів, що були спрямовані на покращення технічного стану нерухомого майна та або його споживчих якостей, і відокремлення яких призведе до зменшення їх ринкової вартості) суд доходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1213 ЦК України, відповідно до змісту якої у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 22 травня 2013 року (т. 4, а.с. 28) дійсна ринкова вартість робіт та будівельних матеріалів, що були використані з будівельних матеріалів позивача у нежитлових приміщеннях Е-1, Е1-1, О-1, Х-1, Х1-2, Х2-1,х-1 по [ADDRESS], а також прилеглих до них площ замощення складає 737 856 (сімсот тридцять сім тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. Відтак, вартість безпідставно набутого відповідачем майна на час розгляду справи визначено у розмірі 737 856 (сімсот тридцять сім тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп., які і підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в силу вищевказаних вимог матеріального закону. Також на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та витрат, що пов'язані із проведенням судової експертизи, в розмірі 4112 (чотири тисячі сто дванадцять) грн. 56 коп. (т.4, а.с. 82). На підставі викладеного та

Outcome: approved