Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПАТ ПІВДГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на протязі більш ніж 17 років вона працювала у відповідача на різних посадах, в останній час на посаді машиніста конвеєра УДТК. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у позивача хронічну шийну (С5-С6), попереково - крижову радикулопатію (L5-L6) в стадії неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями і болтовим синдромом, яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. За результатами огляду МСЕК від 08.12.2015 року ступень стійкої втрати позивачем професійної працездатності було визначено у розмірі 50 відсотків безстроково. Одночасно позивачу було встановлено 3 групу інвалідності також безстроково. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.11.2014 року причиною виникнення у позивача професійного захворювання було визнано факт її тривалої роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме: - виконання робіт, повязаних з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми та загальної вібрації, рівень якої, перевищував нормативні показники; - виконання робіт у незручній позі, тривалістю, що перевищує граничні норми, а також виконання робіт з нахилом тулубу у кількості, що перевищує нормативні показники. Внаслідок професійного захворювання позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: У звязку з професійним захворюванням позивач у значній мірі втратила здоровя. Згідно з висновками МСЕК позивач змушена систематично проводити курси медикаментозного лікування, на що змушена витрачати свій вільний час, який раніше витрачала на свій власні справи. Загальний стан здоровя позивача обмежує її можливості у реалізації професійних знань та здібностей, що негативно позначилась на її матеріальному стані, оскільки вона, маючи таку хворобу, практично не може працевлаштуватися. Отримане нею професійне захворювання обмежує її також і у побуті, зокрема остання не має можливості виконувати деякі домашні роботи, які, враховуючи її стан здоровя, мають робити за неї члени її сімї. Внаслідок таких обмежень, позивач відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає їй додаткових моральних страждань. За станом здоровя позивач може пересуватися лише на невеликі відстані, оскільки під час ходьби відчуває фізичний біль у попереку та у шийному відділі. Вимушена користуватися підтримуючим корсетом та рухатися за допомогою палиці. Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та викладені в позові обставини в повному обсязі. Пояснила, що вона працювала на ПАТ Південний ГЗК з 1994 року та отримала професійне захворювання. За висновком МСЕК в 2013 році їй було встановлено 20 % втрати професійної працездатності в зв»язку з отриманим хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ст. За результатами огляду МСЕК від 08.12.2015 року ступінь стійкої втрати позивачем професійної працездатності було визначено у розмірі 50 відсотків безстроково (30 % - ХОЗЛ; 20 % - радикулопатії). У звязку з наявним захворюванням їй завдана моральна шкода, що полягає у фізичному болю, внаслідок отриманого професійного захворювання. Все це призвело до зміни її життєвого укладу, через що вона морально страждає. Завдану їй моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням вона оцінює в розмірі 82680 грн. Просить її позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач перенесла тяжкі моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання. Внаслідок професійного захворювання позивач зазнала моральних страждань. Просить позов задовольнити та стягнути моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя. Представник відповідача [PERSON] надала письмові заперечення на позов, які в судовому засіданні підтримала та пояснила, що в період роботи позивач мала право користуватися додатковою оплачуваною відпусткою, протягом всього часу роботи на підприємстві мала змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги. Позивач під час роботи не лише знала про шкідливі умови, але і свідомо продовжувала працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мала можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставила за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння їй моральної шкоди з боку підприємства. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Зазначила, що при влаштуванні на роботу позивач була попереджена про шкідливі умови праці, вона могла перевестися на іншу спеціальність, однак продовжувала працювати на підприємстві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПАТ «ПІВДГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. Крім цього, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.2013 року по справі 213/4514/13-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, в розмірі 8000 грн в зв»язку з встановленням висновком в 2013 році позивачці втрати професійної працездатності 20 відсотків. Позивач погодилася на отримання 5882,35 грн з врахуванням податку з доходів фізичних осіб. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. З 28.11.1994 року по 08.01.1997 року [PERSON] працювала у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді машиніста живильника РЗФ-1; - з 08.01.1997 року по 16.04.1997 року працювала у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді машиніста конвеєра РЗФ-1; - з 03.08.1998 року по 01.05.2006 року працювала у ВАТ «ПівдГЗК» на посаді машиніста конвеєра ДФ № 1; - з 01.05.2006 року по 30.10.2013 року працювала у ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК») на посаді машиніста конвеєра УДТК. /а.с. 5/. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.11.2014 року причиною виникнення у позивача професійного захворювання було визнано факт її тривалої роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме: - виконання робіт, повязаних з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми та загальної вібрації, рівень якої, перевищував нормативні показники; - виконання робіт у незручній позі, тривалістю, що перевищує граничні норми, а також виконання робіт з нахилом тулубу у кількості, що перевищує нормативні показники. /а.с. 4-5/. Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра УДТК з 01.05.2006 по 30.10.2013 року (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК») [PERSON], внаслідок недосконалості робочого місця, виконувала роботи повязані з впливом фізичного навантаження, яке перевищувало норми та загальної вібрації, рівень якої, перевищував нормативні показники. Працюючи на Криворізькому цементному заводі машиністом мостового крану клінкерного складу цеху сухого помолу сировини (30.07.1979-09.10.1980) та в ВАТ «ПівдГЗК» машиністом живільника РЗФ-1 (28.11.1994 року по 08.01.1997), машиністом конвеєра РЗФ-1 (08.01.1997-16.04.1997), машиністом конвеєра ДФ № 1 (03.08.1998-01.05.2006) [PERSON] виконувала роботи в умовах впливу підвищеного фізичного навантаження і рівня загальної вібрації (крім 08.01.1997 року-16.04.1997 року) (а. с. 4-5). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". Встановлено, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2013 року по справі №213/4514/13-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ВАТ «Південний ГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням 8000 грн, у звязку з тим, що 04.06.2013 року [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності 20 % безстроково /а.с. 81-82/. При огляді МСЕК 08.12.2015 року позивачу встановлено всього 50 % втрати профпрацездатності з 08.12.2015 року на безстроковий термін з яких: - 20 % - радикулопатія; - 30 % - ХОЗЛ. Встановлена третя група інвалідності (а. с. 7). З 01.08.2012 року до 15.08.2012 року, з 19.11.2012 року по 06.12.2012 року, з 14.05.2013 року по 04.06.2013 року, з 02.10.2013 року по 04.10.2013 року, з 07.03.2014 року по 17.03.2014 року, з 07.11.2014 року по 17.11.2014 року, з 01.07.2015 року по 11.07.2015 року, з 01.10.2015 року по 12.10.2015 року [PERSON]. знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Міська лікарня № 11» ДОР (а. с. 14, 16-22). З 20.08.2015 року по 03.09.2015 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини з приводу лікування професійних захворювань, які отримала в 2013 році та у 2014 році. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.11.2014 року, та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності з 08.12.2015 року 50 % на безстроковий термін з яких: - 20 % - радикулопатія; - 30 % - ХОЗЛ. Третя група інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Причиною професійного захворювання позивача була недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачці заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився її звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, стан її здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданих виписних епікризів позивач в результаті отриманого професійного захворювання та після встановлення 04.06.2013 року їй втрати 20% втрати професійної працездатності безстроково неодноразово в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходилася на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Суд також враховує, що згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.11.2014 року, який затверджено 08.12.2014 року, встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи впродовж 18 років 8 місяців в шкідливих умовах праці. При цьому суд враховує, що відповідачем сплачено на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну шкоду на підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.2013 року в зв»язку з встановленням 20% втрати професійної працездатності, проте у звязку із встановленням збільшеного розміру стійкої втрати професійної працездатності позивача в розмірі 50 % суд вважає, що позивачу завдано додатково моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, які встановлені з 08.12.2015 року у розмірі 50 %, з яких - 20 % - радикулопатія; 30 % - ХОЗЛ. Третя група інвалідності. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань. З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 15000 грн. без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у звязку з погіршенням здоровя. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та

Outcome: partial