Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 25.10.2007 року ЗАТ «Альфа Банк», назву організаційно-правової форми якого було перейменовано на ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 490048660. Відповідно до умов договору позивач надав [PERSON] кредит у сумі 17 029, 70 дол. США, а [PERSON] в свою чергу зобов`язувався в порядку та на умовах повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 17 029, 70 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Крім того, 25.10.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 490048660-П, згідно якого остання виступила поручителем [PERSON] та зобов`язувалася солідарно відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання зобов`язань за кредитним договором. Однак, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.02.2016 року утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 дол. США, за відсотками - 229, 35 дол. США, штраф - 352, 67 дол. США. Відповідач було направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але дату подання позовної заяви вимога не виконана. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 535, 53 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 дол. США, за відсотками - 229, 35 дол. США, штраф - 352, 67 дол. США. та понесені витрати по сплаті судового збору. 28.08.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області було закрито провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», в частині вимог до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайті суду, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходять в матеріалах справи. На визначені судом дати судових засідань, а саме 12.02.2019 року та 17.04.2019 року відповідач подавав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із неможливістю бути присутнім в судовому засіданні через зайнятість на роботі та допуск представника відповідача до участі у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Проте, ні відповідач, ні його представник в черговий раз в судове засідання не з`явились. Таким чином, суд враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, 25.10.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490048660, згідно якого банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на умовах: сума кредиту - 17 029, 70 дол. США, зі сплатою 13,5 % річних строком до 25.10.2013 року, цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу. Згідно п. 2.7 кредитного договору, кредит надається однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів позичальнику з операційної каси банку. У день видачі кредитних коштів позичальнику у валюті кредиту, на суму отриманого кредиту в іноземній валюті позичальник здійснює купівлю національної валюти (гривні) через операційну касу банку по встановленому курсу банку на день здійснення операції та не пізніше наступного банківського дня перераховує виручені від продажу валюти кошти у сумі 86 000, 00 грн. - на рахунок продавця ВАТ «Луцький автомобільний завод» з метою оплати за транспортний засіб за договором купівлі продажу від 02.10.2007 року. Відповідно до п. 2.8 кредитного договору платежі з повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором. У разі сплати у валюті кредиту - 25 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 346 дол. США, у разі погашення кредиту у національній валюті таке погашення має здійснюватись не пізніше 24 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах визначених цим договором. Згідно п. 3 кредитного договору відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього (т. 1 а.с. 4-10). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладалися договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 490048660 від 25.10.2007 року, а саме 18.03.2010 року, 09.03.2011 року, 22.05.2015 року, 25.06.2015 року, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис ( т. 1 а.с. 14-22). Докази надані представником позивача в частині вимог до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором судом не досліджуються, у зв`язку із тим, що 28.08.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області було закрито провадження в цій частині. ЗАТ "Альфа-банк" 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства", назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ "Альфа-банк" в Публічне акціонерне товариство "Альфа-банк". Факт надання грошових коштів [PERSON] підтверджується випискою з особового рахунку відповідача від 25.10.2007 року по 01.03.2018 року, з якого вбачається, що [PERSON] отримав кошти у розмірі 17 029, 70 дол. США. (т. 2 а.с. 83-148). Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості[PERSON] перед банком станом на 12.02.2016 року становить 5 535, 53 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 дол. США, за відсотками - 229, 35 дол. США, штраф - 352, 67 дол. США. 22.02.2016 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту (т. 1 а.с. 23-25). Проте, відповідачем не було вчинено жодних дій, які свідчили б про намір сплати заборгованість у добровільному порядку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. З позовної заяви встановлено, що порушення зобов`язань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобов`язань, яким є зобов`язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. Крім того, законом передбачено нарахування штрафу, пені у відсотках від суми невиконаного, неналежно виконаного чи несвоєчасно виконаного зобов`язання. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Отже, суд вважає, що у стягненні штрафу слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 79ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 5 182, 86 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 4 953, 51 доларів США; заборгованості по відсотках у розмірі - 229, 35 доларів США.Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial