Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуране Груп" про відшкодування матеріальної шкоди (страхового відшкодування), завданої внаслідок ДТП в розмірі 11163 грн.. Мотивуючи тим, що 14.06.2014 року о 19 год 05 хв. на перехресті вул. Іллічевської та пров. Раскової у м. Бердичеві сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобіль «Шкода супер б Классік» д.н.з. .№ [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Даний автомобіль, належить згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [PERSON], а він керував ним на підставі довіреності. На місці ДТП працівники ДАЇ склали адміністративний протокол про порушення ним вимог Правил дорожнього руху, та спрямували його до Бердичівського міськрайонного суду. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді встановлено, що порушення вимог ПДР в його діях не вбачається і провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цією ж постановою визначено, що дії водія [PERSON], який допустив зіткнення із його автомобілем не відповідають вимогам п.12.3 ПДР. Він(позивач) звернувся до начальника УДАЇ УМВС України в Житомирській області із скаргою на неправомірні дії працівників ДАЇ при складанні адмінпротоколу, та просив скласти протокол на [PERSON]. Автомобіль ВАЗ 21013 д.н.з. [NUMBER], яким у момент ДТП керував [PERSON] належить його батькові -[PERSON], який згідно страхового поліса № АЕ/1611585 застрахував свою цивільну відповідальність у відповідача. [PERSON] на час скоєння ДТП керував автомобілем на відповідній правовій підставі. А тому страхове відшкодування має здійснити ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуране Груп». Він своєчасно звернувся із заявою до відповідача, але дана заява розглянута не була. Крім того відповідачем надіслано розрахунок заподіяних збитків за цінами станом на 03.07.2014 року, та по курсу перерахунку ЄВРО на дату 10.07.2014 року який складав 15 гр. 90 коп за 1 ЄВРО. Загальна сума збитків за цим розрахунком складає 6032 гр. 50 коп.. При цьому відповідач зробив вирахування зношеності запасних частин у 44%. - 1618 гривень 98 коп.. Із таким розрахунком погодитись неможливо. На сьогодняшній день курс ЄВРО до гривні складає 23 гр. 85 коп.. Відповідно подорожчали і запасні частини. Так, згідно довідки ФОП [PERSON] станом на 01.10.2015 року вартість фари передньої лівої на автомобіль «Шкода Суперб Классік» становить 8100 гривень, а вартість накладки бампера лівої становить 710 гривень. Відповідно сума страхової виплати складає складає 11163 гривні. Добровільно виплатити страхове відшкодування відповідач не бажає, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON], і його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуране Груп" в судове засідання не з"явився, надав суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, та надав заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав. Заслухавши покази свідка, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України(далі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України) В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2014 року о 19 год 05 хв. на перехресті вул. Іллічевської та пров. Раскової у м. Бердичеві сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої автомобіль «Шкода супер б Классік», під керуваннм [PERSON], д.н.з. № [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою(а.с.10). Автомобіль ««Шкода супер б Классік» № [NUMBER] належить згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [PERSON], а даним автомобілем позивач керував на підставі довіреності, що підтверджується копією технічного паспорту, та копією довіреності(а.с. 11, 25). Автомобіль ВАЗ 21013 д.н.з. [NUMBER], яким у момент ДТП керував [PERSON] належить його батькові -[PERSON], і [PERSON] на час скоєння ДТП керував автомобілем на відповідній правовій підставі, даний факт сторони не оспорюють. На місці ДТП працівниками ДАЇ складений адміністративний протокол про порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, який спрямований до Бердичівського міськрайонного суду для розгляду по суті, даний факт сторонами не оспорюється. Постановою суду від 10.06.2015 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до відповідальності [PERSON] закрито(а.с.13). Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. До обов'язків страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку. Згідно зі ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку (п. 19 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4). В своїх запереченнях ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» стверджує про те, що [PERSON] в порушення вимог закону не повідомив страховика в триденний термін про ДТП, а повідомив лише 26.06.2015 року, а тому шкода відшкодовується завдавачем шкоди, а не страховиком. З цим ствердженням суд не погоджується, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що з заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування до Бердичівського відділення ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуране Груп" [PERSON] звернувся 16.06.2014 року, тобто у встановлений законодавством строк, що підтверджується показами свідка [PERSON], та зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, будучи допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював на посаді спеціаліста Бердичівського відділення ПАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуране Груп". До них з заявою про ДТП 16.06.2014 року звернувся [PERSON]. Дану заяву він написав в присутності директора відділення [PERSON] і в його присутності. В подальшому директором йому була надана вказівка оглянути транспортний засіб, який попав в ДТП і належав позивачу, і сфотографувати його, що він і зробив. Куди поділася в подальшому заява [PERSON] і додані до неї документи він пояснити не може. Крім того даний факт підтверджується копіями фотограцій автомобіля «Шкода супер б Классік», д.н.з. № [NUMBER], які були зроблені [PERSON] 16.06.2014 року в період з 19 год. 12 хвилин по 19 год 20 хв.(а.с. 58-64). Однак, дана заява позивача страховиком була залишена без задоволення. Відповідно до п.п. 33.1.4. та п. 33.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (п. 35.1 Закону). Згідно п.п. 37.1.3., 37.1.4., п. 37.1 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди; причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Тобто, сам факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Доводів на спростування показів свідка, та письмових доказів, які були дослідженні в судовому засіданні, представником відповідача не надано, а тому суд вважає, що позивачем своєчасно було повідомлено відповідача про настання страхового випадку. Що стосується доводів представника відповідача щодо встановлення уповноваженою органом особи винної у ДТП, яка несе відповідальність за збитки, то слід зазначити, що постановою Бердичівського міськрайонного суду від 10.06.2015 року було встановлено, що в діях [PERSON], відсутній склад адміністративного правопорушення, а причиною ДТП, яка призвела до пошкодження автомобіль «Шкода супер б Классік», під керуванням [PERSON], д.н.з. № [NUMBER], є порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON], що виразилося в недотриманні вимог п.12.3 ПДР. Правил, які знаходяться в безпосередньому причинному зв'язку з даним ДТП, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП(а.с.8). Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте, всупереч зазначеному в постанові суду, протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] представниками ДАІ не було складався і до суду не направлявся. [PERSON] звернувся до начальника УДАЇ УМВС України в Житомирській області із скаргою на неправомірні дії працівників ДАЇ при складанні протоколу щодо нього, та просив скласти адмінпротокол на [PERSON], даний факт сторони не оспорюють. Однак отримав відповідь із рекомендаціями звернутись до суду( а.с.17). Крім того відповідно до висновку експерта від 05.04.2016 року № 96615-25 за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи, з урахуванням вихідних даних та проведення дослідження, причиною виникнення даної дорожньо - транспортної пригоди, в даних умовах дорожнього руху, слід вважати технічно необгрунтованими дії водія автомобіля ВАЗ- 21013 д.н.з. [PERSON], які суперечили технічним вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України( а.с. 96-100). Тобто в судовому засіданні було встановлено, що дане ДТП сталося з вини [PERSON]. Цивільна відповідальність власника автомобілю ВАЗ- 21013 д.н.з. [NUMBER] застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», що підтверджується копією страхового поліса № АЕ/1611585( а.с.12). Страховий поліс ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» АІ № 1611585 дійсний до 03.09.2014 року з лімітом відповідальності 50000 грн.(а.с.12). Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пошкодження належного позивачу автомобіля, внаслідок ДТП, слід вважати страховою подією. А тому суд вважає, що оскільки відповідальність власника транспортного засобу автомобіля ВАЗ - 21013 д.н.з. була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», водій якого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль «Шкода супер б Классік», під керуваннм [PERSON], д.н.з. № [NUMBER] отримав механічні пошкодження, і [PERSON], своєчасно звернувся до страховика з заявою, то ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» повинно відповідати за даним страховим випадком. Також в судовому засіданні було встановлено, що із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся до відповідача власник автомобіля «Шкода супер б Классік» д.н.з. № [NUMBER] [PERSON], однак отримав відповідь за вих. № 66 від 07.07.2015 року про те, що для отримання страхового відшкодування необхідно надати копію постанови суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON]О.( а.с.14). Згідно відповіді відповідача від 11.12.2015 року № 15-325, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» не здійснювала виплату страхового відшкодування [PERSON].(а.с.78). На думку суду, звернення [PERSON] до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Речовими правами на чуже майно є право володіння( п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України). У відповідності до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього майна відповідно, до гл. 29 цього кодексу, тобто не тільки власник, а й володілець майна має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Таким чином, позивач на законних підставах набув право володіння автомобілем, правомірно експлуатувала транспортний засіб, а відтак відповідно до вимог ЦК України, являлась законним володільцем автомобіля, тому має право на захист, як і власник, в тому числі право самостійної вимоги. Що стосується розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз'яснень, наведених в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом та виходячи із положень ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається, відповідно до реальної вартості втраченого майна, на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна, враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 3142/5/2092. Крім того, згідно з Положеннями про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, відшкодовується третій особі, завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу, саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, тобто з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням, або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України, від 24 листопада 2003 року за №1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник, у разі пошкодження, або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). На підтвердження вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 11163 грн. позивач посилався на довідки ФОП [PERSON], згідно якої станом на 01.10.2015 року вартість фари передньої лівої на автомобіль «Шкода Суперб Классік» становить 8100 гривень, а вартість накладки бампера лівої становить 710 гривень(а.с.24). З зазначеною довідкою, як доказом у справі про стягнення майнової шкоди, суд не погоджується, виходячи із наведених норм матеріального права, які передбачають визначення матеріальної шкоди з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. З дослідженого в судовому засіданні доказу, зокрема експертного висновку № 13-34674 від 30.06.2015 року вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», провела оцінку автомобіля «Шкода супер б Классік» д.н.з. .№ [NUMBER], і станом, на 30.06.2015 року, матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіляч «Шкода супер б Классік» д.н.з. .№ [NUMBER], в результаті ДТП, складає - 6302.11 грн.. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі - 6302.11 грн, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Доводи представника відповідача, що позивач повинен був звернутися щодо стягнення даної шкоди з третьої особи, є необгрунованими з наступних підстав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, при пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому суд важає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення судової експертизи в розмірі 799 грн. 50 коп., та судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., понесення яких підтверджено документально(а.с. 2, 91, 92).

Outcome: partial