Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

У березні 2018 року позивач публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк"), яке в подальшому було перейменоване в акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Тітова М.Ю. від 06 квітня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі № 756/3550/18 за позовом АТ "Універсал Банк". Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2019 року цивільну справу № 756/3550/18 за позовом АТ "Універсал Банк" передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Свої позовні вимоги АТ "Універсал Банк" обґрунтовувало тим, що 19 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - ВАТ "Універсал Банк"), правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір № 06/2631к-02-07, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 50000,00 доларів США на строк з 240 місяців з 19 вересня 2007 року до 18 вересня 2027 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45 % річних. 10 червня 2010 року, 07 липня 2010 року, 10 липня 2011 року, 02 серпня 2011 року, 13 липня 2012 року, 12 березня 2015 року та 16 березня 2016 року публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк"), правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", та позичальником було укладено додаткові угоди до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07, якими сторони погодили зміну розміру процентних ставок за користування кредитом, терміни сплати щомісячних платежів . 19 вересня 2007 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07, ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 06\\2631дп-02-07, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07. 07 липня 2010 року додатковою угодою б/н до указаного договору поруки внесено зміни. У зв`язку з підписанням банком та позичальником додаткових угод до кредитного договору 02 серпня 2011 року, 13 липня 2012 року, 12 березня 2015 року та 16 березня 2016 року позивачем та поручителем [PERSON] укладались окремі договори поруки. 02 серпня 2011 року ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки б/н, згідно з яким [PERSON] поручився за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07. Також банк та поручитель [PERSON] уклали договір поруки 13 липня 2012 року б/н у зв`язку підписанням додаткової угоди до кредитного договору від 13 липня 2012 року б/н. Позивач стверджував, що [PERSON] несвоєчасно сплачував щомісячні платежі, а тому він надіслав позичальнику та поручителям [PERSON] , [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту, яку відповідачі залишили без реагування. АТ "Універсал Банк" зазначило, що заборгованість позичальника за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 становить 35741,09 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту у сумі 2737,22 доларів США, неповернене тіло кредиту у сумі 28384,36 доларів США, проценти за користування кредитом у сумі 4362,53 доларів США, підвищені проценти за користування кредитом у сумі 256,98 доларів США. Проте позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно лише тіло кредиту у сумі 27600,00 доларів США. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву АТ "Універсал Банк", в якому зазначив, що матеріали справи не містять оригіналу документа, яка підтверджує виконання банком своїх зобов`язань щодо надання позичальнику кредиту у сумі 50000,00 доларів США, позивачем не надано розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07. Також відповідач вказував на те, що усупереч вимогам цивільного-процесуального законодавства України позовну заяву підписано представником, яке не є адвокатом. З цих підстав [PERSON] просив суд відмовити АТ "Універсал Банк" у задоволенні його позовних вимог. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву АТ "Універсал Банк" стверджувала, що її порука року припинена, а тому підстави для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 відсутні. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву АТ "Універсал Банк" вказував на те, що його порука припинена, а тому підстав для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 немає. АТ "Універсал Банк" подало до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначило, що банком надано на підтвердження факту надання кредиту у сумі 50000,00 доларів США за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 належним чином засвідчену копію меморіального ордеру від 20 вересня 2007 року № 28_27. Також позивач вказав на те, що [PERSON] сплачував заборгованість за кредитом, не оспорюючи факт отримання кредитних коштів. У відповідях на відзиви відповідачів [PERSON] та [PERSON] АТ "Універсал Банк" стверджувало про помилковість доводів відповідачів про припинення їх поруки за належне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07. Заперечення на відповіді на відзиви АТ "Універсал Банк" відповідачі до суду не подали. 01 липня 2019 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до АТ "Універсал Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання поруки припиненою Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, а вимоги за зустрічним позовом були об`єднані в одне провадження з первісним позовом. Позовна заява мотивована тим, що між банком та [PERSON] укладеного договір поруки від 19 вересня 2007 року № 06\\2631дп-02-07 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 07 липня 2010 року. У подальшому у зв`язку з внесенням змін до кредитного договору банком та поручителем було укладено договори поруки від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н та від 16 березня 2016 року б/н. [PERSON] стверджувала, що 10 лютого 2015 року у позичальника [PERSON] виникла прострочена заборгованість за кредитом, а з позовом банк звернувся до суду 20 березня 2018 року, то позивачем пропущено строк для пред`явлення вимоги до поручителя, встановлений п. 4.2 договору поруки від 16 березня 2016 року б/н. З цих підстав поручитель [PERSON] просила суд визнати припиненими правовідносини поруки за договором від 19 вересня 2007 року № 06\\2631дп-02-07 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 07 липня 2010 року б/н, договорами поруки від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н та від 16 березня2016 року б/н. 01 липня 2019 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до АТ "Універсал Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання поруки припиненою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, а вимоги за зустрічним позовом були об`єднані в одне провадження з первісним позовом. Позов обґрунтований тим, що банком та [PERSON] укладеного договір поруки від 02 серпня 2011 року б/н для забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02 серпня 2011 року б/н, а тому цього ж дня з [PERSON] було підписано новий договір поруки. Позивач за зустрічним позовом вказував на те, що 16 березня 2016 року банком та [PERSON] підписано додаткову угоду, якою збільшено процентну ставку за користування кредитом, збільшено строк кредитування та встановлено штраф за невиконання чи неналежне виконання позичальником взятих на себе кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя, проте згоди на таку зміну він не надавав. Наведене свідчить про припинення поруки за договором від 02 серпня 2011 року б/н та від 13 липня 2012 року б/н. Також [PERSON] стверджував, що оскільки 10 лютого 2015 року у позичальника [PERSON] виникла прострочена заборгованість за кредитом, а з позовом банк звернувся до суду 20 березня 2018 року, то позивачем пропущено строк для пред`явлення вимоги до поручителя, встановлений п. 4.2 договору поруки від 13 липня 2012 року б/н. З цих підстав поручитель [PERSON] просив суд визнати припиненими правовідносини поруки за договорами від 02 серпня 2011 року б/н та від 13 липня 2012 року б/н. У своїх відзивах на зустрічні позовні заяви [PERSON] та [PERSON] АТ "Універсал Банк" зазначило про безпідставність тверджень позивачів про припинення їхньої поруки за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07. У судовому засіданні представник АТ "Універсал Банк" підтримала позовні вимоги за первісним позовом, просила суд їх задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] - відмовити. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову АТ "Універсал Банк" заперечував. Зустрічні позови [PERSON] і [PERSON] вважав обґрунтованими. Представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічні позови просив суд задовольнити. Заслухавши вступні слова учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2007 року ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 06/2631к-02-07, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 50000,00 доларів США на строк 240 місяців з 19 вересня 2007 року до 18 вересня 2027 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45 % річних (т. 3, а. с. 154-160). 10 червня 2010 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 б/н, якою на період з 10 червня 2010 року до 06 липня 2010 року встановлено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,99 % річних, підвищену - у розмірі 40,35 % річних та погоджено, що з 07 липня 2010 року до 09 червня 2011 року застосовуватиметься базова процентна ставка у розмірі 13,45 % річних, а підвищена - у розмірі 40,35 % річних (т. 3, а. с. 161-162). 07 липня 2010 року банком та позичальником підписано додаткову угоду до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 б/н, згідно з якою на період з 07 липня 2010 року до 09 червня 2011 року визначено, що розмір базової процентної ставки за користування кредитом становитиме 3,99 % річних, підвищеної - 11,99 % річних; встановлено, що з 10 червня 2011 року до 09 червня 2016 року базова процентна ставка складатиме 15,34 % річних, а підвищена - 23,34 % річних. Починаючи з 10 червня 2016 року базова процентна ставка визначена на рівні 13,45 % річних, а підвищена - 21,45 % річних. Також сторони продовжили строк кредитування до 10 жовтня 207 року (т. 3, а. с. 163-184). 10 липня 2011 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 б/н , якою на період з 10 липня 2011 року до 01 серпня 2011 року встановлено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,98 % річних, підвищену - у розмірі 43,62 % річних та погоджено, що з 02 серпня 2011 року до 09 липня 2012 року застосовуватиметься базова процентна ставка у розмірі 14,54 % річних, а підвищена - у розмірі 43,62 % річних (т. 1, а. с. 41-42). Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 02 серпня 2011 року б/н сторони визначили такі процентні ставки за кредитом: з 02 серпня 2011 року до 09 липня 2012 року базова - 3,98 % річних, підвищена - 11,98 % річних; з 10 липня 2012 року базова - 14,54 % річних, підвищена - 43,62 % річних (т. 1, а. с. 43-60). 13 липня 2012 року банком та позичальником підписано додаткову угоду до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 б/н, згідно з якою на період з 13 липня 2012 року до 09 липня 2013 року визначено, що розмір базової процентної ставки за користування кредитом становитиме 8,85 % річних, підвищеної - 16,85 % річних. Починаючи з 10 липня 2013 року базова процентна ставка визначена на рівні 14,6 % річних, а підвищена - 22,6 % річних (т. 1, а. с. 61-78). Згідно з додатковою угодою до кредитного договору від 12 березня 2015 року б/н сторони визначили такі процентні ставки за кредитом: з 12 березня 2015 року до 09 березня 2016 року базова - 8,75 % річних, підвищена - 16,75 % річних; з 10 березня 2016 року базова - 14,39 % річних, підвищена - 22,39 % річних (т. 3, а. с. 185-202). 16 березня 2016 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 б/н, якою на період з 16 березня 2016 року до 09 березня 2017 року встановлено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних, підвищену - у розмірі 17,5 % річних та погоджено, що, починаючи з 10 березня 2017 року застосовуватиметься базова процентна ставка у розмірі 14,39 % річних, а підвищена - у розмірі 22,39 % річних (т. 3, а. с. 203-223). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ВАТ "Універсал Банк" належно виконало умови кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 50000,00 доларів США, що еквівалентно 252500,00 грн, шляхом переказу їх на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий відповідно до п. 4.2 кредитного договору. Цей факт підтверджується меморіальним ордером від 20 вересня 2007 року № 28_27 (т. 1, а. с. 171). Також суд звертає увагу, що позичальник [PERSON] виконував умови кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07, сплачуючи заборгованість за кредитом, а отже, не заперечував факту отримання ним кредитних коштів. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів згідно з графіком, який є невід`ємним додатком до цього договору. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. У п. 5.2.4 кредитного договору кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н) сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань позичальника за договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частини) та/або процентів за користування кредитом тощо) вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержання позичальником повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання позичальника). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора протягом 60 календарних днів з дня одержання повідомлення/вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором. Повідомлення/вимогу кредитор направляє позичальнику поштою за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси. У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] сплати чергового щомісячного платежу АТ "Універсал Банк" надіслало йому вимогу від 29 серпня 2017 року за вих. № 2738/56 ГО про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н), яку [PERSON] отримав 02 вересня 2017 року (т. 3, а. с. 135, 139, 140-141). У цій вимозі відповідач повідомив позичальника, що у разі невиконання ним вимоги, строк повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на 61-ий день з моменту отримання цієї вимоги (т. 3, а. с. 135). Надіславши указану вимогу, кредитодавець також виконав вимогу ч. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). З огляду на те, що боржник не виконав вимогу банку від 29 серпня 2017 року за вих. № 2738/56 ГО, не усунув порушень умов кредитного договору протягом 60 календарних днів з дати отримання указаної вимоги, строк повернення кредиту у повному обсязі за договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н) настав 02 листопада 2017 року. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н) становить 35741,09 доларів США, у тому числі заборгованість зі сплати тіла кредиту у сумі 31121,58 доларів США, проценти за користування кредитом у сумі 4362,53 доларів США, підвищені проценти за користування кредитом у сумі 256,98 доларів США (т. 1, а. с. 165-168). Однак банком заявлено до стягнення заборгованість у сумі 27600,00 доларів США, що складається заборгованості за тілом кредиту у зазначеній сумі, а тому стягненню з відповідача [PERSON] підлягає сума у розмірі 27600,00 доларів США (т. 1, а. с. 308, 108). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 19 вересня 2007 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07, ВАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки № 06\\2631дп-02-07, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (т. 3, а. с. 224). Зважаючи на укладення банком та позичальником додаткової угоди від 07 липня 2010 року б/н, ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду від 07 липня 2010 року б/н до договору поруки від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (т. 3, а. с. 225-231). У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 додатковими угодами від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н, від 16 березня 2016 року б/н ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено самостійні договори поруки від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н та від 16 березня 2016 року б/н (т. 1, а. с. 125-130, 131-135, т. 3, а. с. 232-240, 241-249). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення додаткових угод до кредитного договору від 10 червня 2010 року б/н, від 07 липня 2010 року б/н, від 10 липня 2011 року б/н, від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя (до таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 569/11865/16-ц). Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 298/825/15-ц зазначив, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі № 462/266/15-ц, в якій суд аналізував положення договорів поруки, які за змістом є аналогічними тим, які містяться у договорі поруки від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 07 липня 2010 року б/н), договорі поруки від 02 серпня 2011 року б/н, договорі поруки від 13 липня 2012 року б/н, договорі поруки від 12 березня 2015 року б/н, зазначив, що у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком і тягне припинення поруки. Зазначення в договорі поруки про можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати не звільняє сторони основного зобов`язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 зазначила, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. У додатковій угоді від 10 червня 2010 року б/н до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 сторони передбачили можливість кредитора нараховувати підвищені проценти за користування коштами понад встановлений строк, однак поручитель [PERSON] згоду на таку зміну основного зобов`язання не надавала. У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 на підставі додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н збільшилася базова процента ставка за користування кредитом та змінено період її нарахування, проте з поручителем [PERSON] такі зміни не узгоджувались шляхом внесення змін до договорів поруки від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 07 липня 2010 року б/н), від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н, а умовами цих договорів не передбачено, що такі зміни проводяться без узгодження з поручителем (шляхом повідомлення поручителя та отримання його згоди або укладення додаткових угод до договору поруки) (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Касаційний цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 29 липня 2020 року у справі № 462/266/15-ц, від 17 листопада 2020 року у справі № 705/3113/15, та Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду - у постанові від 24 грудня 2020 року № 924/175/20). Отже, порука [PERSON] за договорами від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 07 липня 2010 року б/н), від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. П. 1.1, п. 1.4 договору поруки від 16 березня 2016 року б/н встановлено, що поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання за кредитним договором за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н). У разі порушення боржником зобов`язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо. Отже, позивач має право вимагати солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н) з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). П. 4.1 договору поруки від 16 березня 2016 року б/н визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Згідно п. 4.2 договору поруки від 16 березня 2016 року б/н порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Оскільки строк дії поруки встановлений сторонами у договорі, тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не застосовується (такий же висновок зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 751/1644/18, від 19 серпня 2019 року у справі № 308/3908/14-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 569/11907/16-ц, в яких суд аналізував положення договору поруки, які за змістом є аналогічними тим, які містяться у п. 4.2 договору поруки від 16 березня 2016 року б/н). У зв`язку з тим, що на банк на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, строк дії поруки за договором від 16 березня 2016 року б/н підлягає обчисленню від цієї дати. Строк дії поруки, який за умовами договору від 16 березня 2016 року б/н становить 3 роки, слід обраховувати з 02 листопада 2017 року. Позов про стягнення заборгованості АТ "Універсал Банк" пред`явило 19 березня 2018 року, а отже з дотриманням строку, встановленого п. 4.2 договору від 16 березня 2016 року б/н. Наведене свідчить про необґрунтованість доводів [PERSON] про припинення поруки за договором від 16 березня 2016 року б/н на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. 02 серпня 2011 року ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки б/н, згідно з яким [PERSON] поручився за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 02 серпня 2011 року б/н) (т. 1, а. с. 154-159). Також банк та поручитель [PERSON] уклали договір поруки 13 липня 2012 року б/н у зв`язку підписанням додаткової угоди до кредитного договору від 13 липня 2012 року б/н (т. 1, а. с. 160-164). У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 на підставі додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н збільшилася базова процента ставка за користування кредитом та змінено період її нарахування, проте з поручителем [PERSON] такі зміни не узгоджувались шляхом внесення змін до договорів поруки від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, а умовами цих договорів не передбачено, що такі зміни проводяться без узгодження з поручителем (шляхом повідомлення поручителя та отримання його згоди або укладення додаткових угод до договору поруки) (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Касаційний цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 29 липня 2020 року у справі № 462/266/15-ц, від 17 листопада 2020 року у справі № 705/3113/15, та Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду - у постанові від 24 грудня 2020 року № 924/175/20). Отже, порука [PERSON] за договорами від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що первісний позов АТ "Універсал Банк" слід задовольнити частково, стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за кредитним договором за кредитним договором від 19 вересня 2007 року № 06/2631к-02-07 (у редакції додаткової угоди від 16 березня 2016 року б/н), що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 27600,00 доларів США; зустрічний позов [PERSON] - задовольнити частково та визнати припиненою її поруку за договорами від 19 вересня 2007 року № 06\\2631дп-02-07 (у редакції додаткової угоди від 07 липня 2010 року б/н), від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н, від 12 березня 2015 року б/н; зустрічний позов [PERSON] - задовольнити та визнати припиненою його поруку за договорами від 02 серпня 2011 року б/н, від 13 липня 2012 року б/н. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 11156,55 грн; з відповідача за зустрічним позовом АТ "Універсал Банк" на користь [PERSON] - судовий збір у сумі 704,80 грн; з відповідача за зустрічним позовом АТ "Універсал Банк" на користь [PERSON] - судовий збір у сумі 704,80 грн

Outcome: partial