Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, звернулась до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов обґрунтувала тим, що 09.10.2014 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав 10000 євро у позивача. На підтвердження даного договору відповідачем була написана власноруч розписка від 09.10.2014 року. Кінцевим терміном повернення коштів є 01.05.2015 року. Станом на день звернення до суду, кошти не повернуті, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 10000 євро, що еквівалентно у гривні на дату подання позовної заяви 277500грн. Крім того, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача як основної суми позики, так і процентів від суми позики на загальну суму 3952 євро, що еквівалентно 109668грн. та понесені ним судові витрати в сумі 3872грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, однак позивачем надано на адресу суду заяву, в якій він заявлені раніше вимоги підтримує повністю, просить розглянути праву в його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про слухання справи у його відсутність не подавав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Суд відповідно до положень ст. 224 ЦПК України вважає можливим ухвалити в справі заочне рішення за наявними в матеріалах справи доказами, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна норма права закріплена і в ст.3 ЦПК України. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Судом встановлено, що 09.10.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на суму 10000 євро. Договір позики укладений терміном до 01.05.2015 року, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачем(а.с.6). Дані правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами. Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Встановлено, що станом на час розгляду справи відповідач позики не повернув. Суд приходить до висновку, що сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Тобто договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 10000 євро, строком до 01.05.2015 року, представлений у формі розписки є дійсним та таким, що відповідає нормам ЦК України. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, що передбачено ч.1 ст. 1048 ЦК України. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При таких обставинах, оскільки між позивачем та відповідачем не було передбачено договором позики сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентної позики, позивач як позикодавець, має право на одержання процентів. Їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що полягають сплаті щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до: Постанови Правління Національного банку України від 15.07.2014 року №417 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", в період з 09.10.2014 року по 12.11.2014 року діяла облікова ставка 12,5 % річних. За цей період сума процентів за користування позикою становить 113 (сто тринадцять) євро; Постанови Правління Національного банку України від 12.11.2014 року №719 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", в період з 12.11.2014 року по 05.02.2015 року діяла облікова ставка 14 % річних. За цей період сума процентів за користування позикою становить 315 (триста п'ятнадцять) євро; Постанови Правління Національного банку України від 04.02.2015 року №81 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", в період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року діяла облікова ставка 19,5 % річних. За цей період сума процентів за користування позикою становить 144 (сто сорок чотири) євро. Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №154 "Про регулювання грошово-кредитного рижу", в період з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року діяла облікова ставка 30 % річних. За цей період сума процентів за користування позикою становить 1414 (тисячу чотириста чотирнадцять) євро. Постанови Правління Національного банку України від 27.08.2015 року №557, 24.08.2015 року № 627, 29.10.2015 року № 750, 17.12.2015 року № 894, 28.01.2016 року № 40, 03.03.2016 року № 135 "Про регулювання грошово- кредитного ринку", в період з 27.08.2015 року по 22.04.2016 року діяла облікова ставка 22 % річних. За цей період сума процентів за користування позикою становить 1242 (тисячу двісті сорок два) євро; Постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 року № 278 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", в період з 22.04.2016 року по теперішній час діє облікова ставка 19 % річних. За цей період сума процентів за користування позикою становить 562 (п'ятсот шістдесят два) євро. Загальна сума процентів за користування позикою становить 3952 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят два) євро. При таких обставинах, з підстав передбачених ст. 1048 ЦК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування позикою протягом всього терміну дії договору до моменту звернення до суду за цим позовом, розмір яких складає 3952 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят два) євро. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві (ч.3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України гривневий еквівалент валюти боргу визначається на день здійснення платежу за офіційним курсом відповідної валюти. Оскільки у борговій розписці не вказано періодичність платежів, відповідач борг не погашав взагалі, тому право позивача здійснити обрахунок заборгованості в гривневому еквіваленті на день звернення до суду з позовними вимогами. Відповідно до роздруківки НБУ офіційний курс іноземної валюти, а саме Євро, станом на 11.08.2016 року становить 100 євро - 2775,4874грн. (а.с.7). Загальна сума боргу за борговою розпискою складає 10000 Євро, що в перерахунку станом на день звернення до суду становить 277548,74грн.(10000х27,754874). Однак позивач просить стягнути з відповідача лише 277500грн. Також позивач просить стягнути проценти за весь період користування позикою в сумі 3952 Євро, що в перерахунку на гривневий еквівалент становить 109668грн. (3952х27,754874) Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по договору позики від 09.10.2014 року становить 387168грн.00 коп. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 3872 грн.

Outcome: approved