Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сторожницька сільська рада Ужгородського району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він разом зі своєю родиною, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є відповідачами по справі є зареєстрованими у будинку за адресою [ADDRESS] , який збудований на земельній ділянці, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку належить позивачу [PERSON] . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, господарських будівель та споруд. Позивач зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно власниками є він - 5/6 частки та його сестра - [PERSON] - 1/6 частки. Він зареєстрований в будинку за адресою [ADDRESS] з 12 липня 1990 року, решта членів сімї зареєстровані з 16.04.2004 року. За твердженням позивача, відповідачі за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживають вже тривалий час, а проживають за іншою адресою. Однак відповідачі продовжують бути зареєстрованими, що створює для останнього перешкоди у розпорядженні своєю власністю належним чином, позивач самостійно несе витрати на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають знятись з реєстраційного обліку, позивач змушений звернутись до суду з метою захисту порушених прав. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідачі за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживають вже тривалий час, але залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності та за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомленими у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сторожницька сільська рада Ужгородського району в судове засідання не зявилася, сільський голова надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представників. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідачі повідомлені належним чином не з`явилися до суду без повідомлення причин, не подали відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 14.05.2018 представником Сторожницької сільської ради подано заяву про відкладення розгляду справи. 31.05.2018 року головою Сторожницької сільської ради подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. 04.06.2018 року позивачем подано заяву про відкладення судового засідання. 13.07.2020 року позивачем подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності та долучення довідок. 26.08.2020 року позивачем подано заяву про проведення судового засідання у його відсутності. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 17.04.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 308/9448/17; 13.07.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ІІ -ЗК № 044109. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] , а саме за позивачем [PERSON] зареєстровано 5/6 частин, а за [PERSON] зареєстровано 1/6 частини будинку, що стверджується даними довідки Ужгородського районного ДПТІ № 275 від 07.06.2004 року, даними свідоцтва про право особистої власності видане на підставі рішення № 136 від 22.09.1989 року, даними договору дарування житлового будинку від 22.04.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резванова І.Д.зареєстровано в реєстрі №158, даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2004 року. Згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І.Д. 22.04.2004 року [PERSON] передала у безоплатну власність [PERSON] 1/3 частину житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] . Як встановлено судом, відповідачі зареєстровані в будинку за адресою [ADDRESS] . Факт непроживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вищевказаному будинку підтверджується даними акту обстеження місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 20.09.2017 року за підписом в.о. сільського голови Є.А.Мацко. Згідно акту обстеження місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з серпня 217 року, а [PERSON] не проживає з 2014 року. Відповідно до Довідки №644 від 09.07.2020 року виданої в.о. старости с. Сторожниця Сіка В.П. - [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2016 року. Відповідно до Довідки №645 від 09.07.2020 року виданої в.о. старости с. Сторожниця Сіка В.П. - [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2016 року. Відповідно до Довідки №646 від 09.07.2020 року виданої в.о. старости с. Сторожниця Сіка В.П. - [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2016 року. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням,яке на праві власності належить позивачеві та його сестрі. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним.Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Ч.2 ст. 405ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації, мають інше помешкання, де проживають тривалий час. Відповідачами не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідачів на частку в домоволодінні, чи право відповідачів на збереження права на житло при їх відсутності за місцем проживання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у пєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, участі в оплаті за комунальні послуги не приймають, майно не утримують, належних та безспірних доказів того, що їм чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням не надано, суд приходить до переконливого висновку, що позовна заява,підлягає задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК України-кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається,як на підставу своїх вимог і заперечень,виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є співвласником будинку за адресою [ADDRESS] , реєстрація відповідачів порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному будинку суд приходить до висновку, що позовна вимога є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved