Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська медіа група" (далі по тексту - відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту -відповідач-2), товариства з обмеженою відповідальністю "Золота середина" (далі по тексту - відповідач-3) про визнання негативної інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року власники веб- сайтів товариство з обмеженою відповідальністю "Європейська медіа група", громадянин [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю "Золота середина" розмістили на своїх веб-сайтах за інтернет адресами: [INFO]; [INFO] наступну інформацію стосовно позивача: "Интересно, что [PERSON] давно знаком с нынешним директором по безопасности УГД [PERSON] . Он ранее возглавлял Управление ГСО при МВД в Черкасской области, а [PERSON] будучи тогда замдиректора "Черкасситрансгаза". В конце нулевых [PERSON], как писали СМИ, в том числе и "Зеркало недели"; помогал [PERSON] "отмывать" средства через банк "Велес", который работал, по сути, только для реализации схем "отмыва" средств, заработанных нелегальным путем. [PERSON] занимался этим и ранее, "оптимизируя налоги" и выводя деньги в теневое обращение в "Легбанке" вместе с окружением экс министра внутренних дел [PERSON]. Видимо, за этиумения[PERSON]пыталсяпродвинуть[PERSON] в Верховную Раду в 2012 году, но тотпроигралвыборы на округе "регионалу" [PERSON]пришел в "Укргаздобычу" в прошлом году." У інформації, оприлюдненій через мережу Інтернет 25.03.2019 року було зазначено, що громадянин України - [PERSON] знайомий з громадянином України [PERSON] , тоді як дане твердження не відповідає дійсності, адже позивач ніколи не був знайомий з вказаною особою і та обставина, що [PERSON] очолював раніше Управління ДСО при МВС в Черкаській області, а [PERSON] працював заступником директора "Черкаситрансгаз" жодним чином не може свідчити про знайомство вказаних осіб між собою. Окрім того, виходячи із змісту вказаної статті, викладеної в мережі Інтернет цих осіб намагаються пов`язати в контексті вчинення ними корупційних діянь щодо проведення закупівель через тендер на PROZZORO послуг з охорони об`єктів в АТ "Укргазвидобування", що кваліфікуються як кримінальні правопорушення за ст. 364-1 та ст. 368-3 КК України. Також, виходячи з тексту статті під назвою "[INFO]": почемувойнакоррупционерам не помеха" [PERSON] фактично безапеляційно звинуватили у вчиненні цілої низки інших кримінальних правопорушень на минулому місці роботи в ПАТ "Легбанк", передбачених ст. 209 КК України та ст. 212 КК України, натякаючи на те, що [PERSON] вчиняє вказані кримінальні правопорушення, перейшовши на нове місце роботи в ПАТ "Укргазвидобування" на посаду директора з питань безпеки. Разом з тим, жодних кримінальних проваджень щодо громадянина [PERSON] не порушувалось, так само не виявлено повноважними перевіряючими органами виконавчої влади порушень господарської діяльності ПАТ "Легбанк", що спростовує вказану негативну інформацію, викладену відповідачами на своїх інтернет виданнях. Зазначена інформація є недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію. честь та гідність позивача та підлягає спростуванню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд: 1) визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію громадянина України [PERSON] негативну інформацію, поширену ТОВ "Золота середина" [INFO] за Інтернет-адресою:[INFO], ТОВ "Європейська медіа група", громадянином України [PERSON] [INFO] за Інтернет-адресою [INFO] наступну інформацію: "Интересно, что [PERSON] давно знаком с нынешним директором по безопасности УГД [PERSON] . Он ранее возглавлял Управление ГСО при МВД в Черкасской области, а [PERSON] будучи тогда замдиректора "Черкасситрансгаза". В конце нулевых [PERSON], как писали СМИ, в том числе и "Зеркалонедели"; помогал [PERSON] "отмывать" средства через банк "Велес", который работал, по сути, только для реализации схем "отмыва" средств, заработанных нелегальным путем. [PERSON] занимался этим и ранее, "оптимизируя налоги" и выводя деньги в теневое обращение в "Легбанке" вместе с окружением эксминистра внутренних дел [PERSON]. Видимо, за эти умения [PERSON] пытался продвинуть [PERSON] в Верховную Раду в 2012 году, но тот проиграл выборы на округе "регионалу" [PERSON]пришел в "Укргаздобычу" в прошлом году." 2) Зобов`язати ТОВ " Золота середина" спростувати недостовірну негативну інформацію, поширену [INFO] року зазначеним товариством за Інтернет-адресою: [INFO] та ТОВ "Європейська медіа група", громадянином України - [PERSON] [INFO] за Інтернет-адресою [INFO] шляхом публікації резолютивної частини рішення у даній справі за Інтернет-адресами, що належать відповідачам відповідно: [INFO] не пізніше 10 календарних днів з дати набрання зазначеним судовим рішенням законної сили. Спростування повинно містити посилання на рішення суду, дату його винесення, а також мати заголовок наступного змісту: "Спростування негативної інформації стосовно ДП [PERSON] ". Текст спростування повинен бути розміщений на тій самій шпальті і тим самим шрифтом, що і спростована інформація та не повинен містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок ТОВ "Золота середина", ТОВ "Європейська медіа група" і громадянина України - [PERSON] та/або будь-яких інших осіб. Спростування повинно бути розміщене за Інтернет-адресами відповідачів відповідно: [INFO] протягом строку, що складає не менше одного календарного місяця. Доступ до спростування повинен бути вільний та не повинен вимагати внесення паролів та/або кодів. Також позивач просив стягнути з відповідачів на його користь судові витрати в сумі 12756,00 грн., що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Ухвалою суду від 01.07.2019 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 07.08.2019 року. 07.08.2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 12.09.2019 року у зв`язку з наданням судді дня відпочинку у зв`язку з чергуванням у вихідний день. 10.09.2019 року представником відповідача-3 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача зазначив, що вказана позивачем інформація була розміщена [INFO] року о 09.43 год. на сайті https://www.obozrevatel.com з посиланням на джерела походження цієї інформації, де ця інформація була попередньо розміщена та поширена, а саме раніше ця інформація [INFO] року о 09.00 год. була розміщені у Інтернет виданні "Апостроф" за посиланням: [INFO]. Оскільки зі змісту наданих позивачем матеріалів вбачається, що спірна інформація була розміщена з застосуванням прямих посилань на оригінал статті та на її місце розміщення в мережі Інтернет, і з цитуванням частин тексту оригіналу статті, не перекручуючи його, то враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Газета Україна-центр» проти України», не вбачається, що у перепості статті з іншого веб-сайту наявні дії поширення заявленої, як недостовірна, інформації, оскільки дана інформація до її перепосту на інших веб-сайтах вже була доведена до необмеженого кола осіб, які мали вільний доступ до сайту. Враховуючи викладене просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 12.09.2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 08.10.2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача 2, про якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 08.10.2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 06.11.2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача 2, про якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 08.10.2019 року представник позивача подала до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача 3, згідно якої представник позивача зазначила, що викладені представником відповідача 3 у відзиві на позовну заяву обставини не відповідають дійсним обставинами справи, оскільки ТОВ «Європейська медіа група», [PERSON] та ТОВ «Золота середина» є власниками інтернет порталів www.obozrevatel.com та https:// apostrophe.com.ua відповідно, на яких і було розміщено інформацію щодо позивача, а тому вони є належними відповідачами у справі. Вказала, що поширена відповідачами інформація є недостовірною, принижує честь і гідність позивача та була доступна для необмеженого кола осіб, у зв`язку з чим наполягала на задоволенні позовних вимог. 08.10.2019 року представник відповідача-1 подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якомупросив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважав позовні вимоги надуманими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач перекрутив факти, викладені у статті, інформацію у якій він вважає недостовірною, оскільки якщо детально проаналізувати текст статті, в якій фігурує позивач, то не вбачається жодного звинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення. Посилань на вчинення конкретних злочинів в діях позивача, вказана у статті інформація не містить, а тому підстави для вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує його права, відсутні. Також посилався на Декларацію про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 14.02.2004 року на 872 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя, згідно з якими межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вважали поширену інформацію оціночними судженнями, які не місять фактичних даних про особу позивача. 06.11.2019 року представник позивача подала відповідь на відзив представника відповідача-1, відповідно до якого просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що твердження та посилання відповідача-1у відзиві про те, що в тексті статті не міститься наклепу чи недостовірної інформації, а тільки оціночні судження, не відповідають обставинам справи, оскільки у статті автор не оцінює, а впевнено без жодних доказів заявляє про те, що позивач скоїв та продовжує вчиняти діяння, які кваліфікуються як кримінальні правопорушення. Крім того, вказала, що позивач не є публічним діячем в розумінні закону, а є лише працівником державного підприємства та у відзивах на позовну заяву, відповідачами 1,3 підтверджено факту поширення ними інформації про позивача. Ухвалою суду від 06.11.2019 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 18.12.2019 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача 3 та відповідач 2 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не подавав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція) Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] року на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, що належать відповідачам було розміщено публікацію під назвою «[INFO]» за адресами:[INFO];[INFO]. В якості доказів, що підтверджують поширення оспорюваної позивачем інформації, останнім надано роздруківки з сайтів [INFO]; [INFO] (а.с .21-27). У відповідності з ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Стаття 2 Закону України «Про інформацію» встановлює, що основними принципами інформаційних відносин є гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оцінюючи за власним переконанням словосполучення, які вжиті в публікації, а саме: «отмывать, отмыва», суд приходить до переконання про те, що вони є оціночними судженнями, оскільки вони не містять фактичних даних з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Словосполучення «оптимізує податки» також не містить жодного звинувачення на адресу позивача у вчиненні конкретних кримінальних правопорушеннях, які могли б викликати у об`єктивного спостерігача уявлення про те, що позивач міг би вчинити злочин. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шувалов проти Естонії» від 29.05.2012 року, в якому ЄСПЛ дійшов висновку про відсутність порушення пункту 2 статті 6 Конвенції з огляду на те, що всі інформування («суддя підозрюється в отриманні хабаря», «справу судді передано до суду», «суддя обвинувачується в отриманні хабаря від особи, справа якої була в його провадженні», тощо ) створювали чітке уявлення про обвинувачення, а не вину особи. В даному випадку висловлювання про те, що: «В конце нулевых [PERSON], как писали СМИ, в том числе и "Зеркало недели"; помогал [PERSON] "отмывать" средства через банк "Велес", который работал, по сути, только для реализации схем "отмыва" средств, заработанных нелегальным путем. [PERSON] занимался этим и ранее, "оптимизируя налоги" и выводя деньги в теневое обращение в "Легбанке" вместе с окруженцем эксминистра внутренних дел [PERSON] . Видимо, за эти умения [PERSON] пытался продвинуть [PERSON] в Верховную Раду в 2012 году, но тот проиграл выборы на округе "регионалу" [PERSON] пришел в "Укргаздобычу" в прошлом году."містить припущення про певні події та оціночні судження, так як чітких обвинувачень у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень позивача висловлювання, які містяться у розміщеній на веб-сайтах відповідачів статті, на переконання суду не містять. Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано належного обґрунтування порушення його особистих немайнових прав та настання шкоди для нього особисто від порушення особистих немайнових прав. Крім того, позивач у позовній заяві просить визнати, що принижує ділову репутацію громадянина України [PERSON] негативну інформацію, поширену ТОВ "Золота середина" [INFO] за Інтернет-адресою:[INFO], ТОВ "Європейська медіа група", громадянином України [PERSON] [INFO] за Інтернет-адресою [INFO] наступну інформацію: "Интересно, что [PERSON] давно знаком с нынешним директором по безопасности УГД [PERSON] . Он ранее возглавлял Управление ГСО при МВД в Черкасской области, а [PERSON] будучи тога замдиректора "Черкасситрансгаза". В конце нулевых [PERSON], как писали СМИ, в том числе и "Зеркало недели"; помогал [PERSON] "отмывать" средства через банк "Велес", который работал, по сути, только для реализации схем "отмыва" средств, заработанных нелегальным путем. [PERSON] занимался этим и ранее, "оптимизируя налоги" и выводя деньги в теневое обращение в "Легбанке" вместе с окруженцем эксминистра внутренних дел [PERSON]. Видимо, за эти умения [PERSON] пытался про двинуть [PERSON] в Верховную Раду в 2012 году, но тот проиграл выборы на округе "регионалу" [PERSON] пришел в "Укргаздобычу" в прошлом году", але в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що вся інформація, яка викладена у даній публікації, є недостовірною та стосується тільки позивача. Разом із тим, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Таким чином, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій («відмивати») поширена інформація в частині, що стосується терміну («отмыва»«отмывать») не містить фактичних даних, натомість містить оціночні судження та критику дій позивача як широко відомої особи. При цьому термін «відмиває» («отмыва», «отмывать») висловлено як суб`єктивну думку автора, що спростуванню не підлягає. При цьому терміни «відмиває» або «оптимізує податки» висловлено як суб`єктивну думку автора, що спростуванню не підлягає. Окрім того, як роз`яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Разом з тим, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача відсутні. Оскільки вимоги про визнання інформації недостовірною задоволенню не підлягають, то у задоволенні вимог про зобов`язання відповідачів вчинити дії шляхом публікації резолютивної частини рішення суду відсутні. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed