Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в порядку цивільного судочинства до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача громадської організації "Стоп корупції" (далі - ГО "Стоп корупції") про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, спростування недостовірної інформації. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що о [INFO] на вебсайті https://stopcor.org/ інформаційного порталу СТОПКОР було розміщено статтю під назвою "[INFO]", в якій повідомлено інформацію такого змісту: "18 серпня у середмісті столиці сталася штовханина між активістами та охоронцями за адресою: [ADDRESS] …; …Саме там мали відбутися нелегітимно організовані бізнесменом [PERSON] збори засновників ТОВ "Бізнес-центр на Тарасівській "…; …Врешті-решт під тиском громадськості представники сторін були зареєстровані, а збори визнані такими, що не відбулися…; …Нагадаємо, сьогодні журналістів не допустили до відкритих зборів засновників. За даними активістів, які прийшли задля супроводу з боку громадськості, збори організовували з порушеннями процедури та виклику інших сторін…; … [PERSON] …; …Раніше він вже зізнавався у причетності до замовних кримінальних справ задля спроби заволодіння чужим бізнесом". Позивач стверджував, що наведена інформація є неправдивою та негативною. З цих підстав [PERSON] просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію поширену ГО "Стоп корупції" на вебсайті https://stopcor.org/ інформаційного порталу СТОПКОР (URL-адреса: [INFO] ) такого змісту: [INFO]; …18 серпня у середмісті столиці сталася штовханина між активістами та охоронцями за адресою: [ADDRESS] …; …Саме там мали відбутися нелегітимно організовані бізнесменом [PERSON] збори засновників ТОВ "Бізнес-центр на Тарасівській "…; …Врешті-решт під тиском громадськості представники сторін були зареєстровані, а збори визнані такими, що не відбулися…; …Нагадаємо, сьогодні журналістів не допустили до відкритих зборів засновників. За даними активістів, які прийшли задля супроводу з боку громадськості, збори організовували з порушеннями процедури та виклику інших сторін…; … [PERSON] …; …Раніше він вже зізнавався у причетності до замовних кримінальних справ задля спроби заволодіння чужим бізнесом". Також [PERSON] просив суд зобов`язати ГО "Стоп корупції") протягом трьох календарних днів з дня набрання чинності рішенням у справі спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію тексту його вступної та резолютивної частини на вебсайті https://stopcor.org/ інформаційного порталу СТОПКОР. 02 липня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну ГО "Стоп корупції". Ухвалою від 16 серпня 2021 року відзив повернуто без розгляду у зв`язку з пропуском строку для його подання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя. Представник відповідача у в судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Ст. 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За положеннями ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Аналогічні приписи закріплені у ст. 1 Закону України "Про інформацію". Ст. 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Ст. 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом з`ясовано, що о [INFO] на вебсайті https://stopcor.org/ було розміщено статтю під назвою " [INFO]", в якій повідомлено інформацію такого змісту: "18 серпня у середмісті столиці сталася штовханина між активістами та охоронцями за адресою: [ADDRESS] …; …Саме там мали відбутися нелегітимно організовані бізнесменом [PERSON] збори засновників ТОВ "Бізнес-центр на Тарасівській "…; …Врешті-решт під тиском громадськості представники сторін були зареєстровані, а збори визнані такими, що не відбулися…; …Нагадаємо, сьогодні журналістів не допустили до відкритих зборів засновників. За даними активістів, які прийшли задля супроводу з боку громадськості, збори організовували з порушеннями процедури та виклику інших сторін…; … [PERSON] …; …Раніше він вже зізнавався у причетності до замовних кримінальних справ задля спроби заволодіння чужим бізнесом". Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширенням інформації слід вважати: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Законом України від 27 березня 2014 року № 1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" виключено ч. 3 ст. 277 ЦК України, якою було закріплено презумпцію добропорядності, згідно з якою обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідача. Таким чином, доказування у справах про дифамацію повинно здійснюватись з урахуванням загальних правил доказування, закріплених у ЦПК України. Так, позивач доводить обґрунтованість свого позову, а саме: поширення інформації відповідачем та її недостовірність (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 521/19965/16). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а допустими є докази, отримані одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту поширення інформації відповідачем, позивач надав лише копії роздруківок сторінки вебсайту у мережі Інтернет. У п. 12 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про cудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Судом встановлено, що інформація, яку просить визнати недостовірною позивач, була поширена у статті під назвою " [INFO] " (URL-адреса: [INFO] ) у мережі Інтернет на вебсайті https://stopcor.org/. Однак автор указаної статті не вказаний. У ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що вебсайтом є сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси вебсайту і (або) облікового запису власника цього вебсайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом. Вебсторінка - складова частина вебсайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо. Власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Власник вебсторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на вебсайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої вебсторінки. Власник вебсайту не є власником вебсторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника вебсайту, розміщувати інформацію на вебсторінці та управляти нею. Відповідно до Закону України "Про телекомунікації" домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється, а доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. З урахуванням п. 12 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про cудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, можуть бути дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені. З інформації WHOIS, яка є загальнодоступною за допомогою сайту http://imena.ua, вбачається, що домен stopcor.org зареєстровано Компанією GoDaddy.com, LLC. Відомості про те, що ГО "Стоп корупції" є реєстрантом доменного імені stopcor.org (сайту http://stopcor.org), за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувачем послуг хостингу, відсутні. Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач є власником вебсайту http://stopcor.org позивачем не надано. Позивач самостійно не звертався з запитом про надання інформації до реєстратора - Компанії GoDaddy.com, LLC чи будь-якої іншої особи або органу, що може надати відомості про власника спірного сайту, щодо надання інформації про власника вебсайту http://stopcor.org. Не заявляли клопотань про витребування цих відомостей [PERSON] і його представник в ході розгляду справи. Отже, позивачем не доведено, що ГО "Стоп корупції" є автором спірного інформаційного матеріалу (або авторами є його посадові чи службові особи при виконанні посадових (службових) обов`язків) або того, що відповідач є власником сайту http://stopcor.org, на якому поширено спірну інформацію. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на те, що у суду відсутні підстави вважати, що інформацію, яку просив спростувати [PERSON] , поширило саме ГО "Стоп корупції", суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог до ГО "Стоп корупції" про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, спростування недостовірної інформації (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/2853/17).

Outcome: dismissed