Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

В серпні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому заявила вимоги до відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди,завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначила,що 18.04.2014 року приблизно о 02.30 год.водій [PERSON] ,керуючи автомобілем «CHRYSLER DAIMLER» р.н. [NUMBER] на 525 км.автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в Приморському районі Запорізької області,допустив наїзд на пішохода [PERSON] ,який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження та загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0371118 з лімітом відповідальності страховика у розмірі 100000 гр.за шкоду,заподіяну життю та здоров`ю потерпілих. Позивач зазначає,що внаслідок ДТП їй завдана моральна шкода через загибель чоловіка,а малолітня донька [PERSON] ,2011 р.н.,втратила батька та годувальника. 24.01.2017 р.представником позивача до ПрАТ ««Київський страховий дім» була подана заява про виплату страхового відшкодування,у задоволенні якої страховик відмовив без законних підстав та рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.03.2018 р.відмова страховика у виплаті страхового відшкодування була визнана неправомірною. Направлені відповідачу повторні заяви про виплату страхового відшкодування були відповідачем проігноровані,до теперішнього часу страхове відшкодування не виплачно. Посилаючись на те,що відповідач в силу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду,а дитині,яка втратила батька-відшкодування,пов`язане з його втратою,водночас,розраховані позивачем суми страхового відшкодування перевищують ліміт відповідальності страховика, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування завданої шкоди у розмірі ліміту відповідальності страховика 100 000 гр.,витрати на правову допомогу 8000 гр. Ухвалою суду від 13.08.2018 р.відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідачем відзив на позов не поданий. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] у вступному слові позов підтримали з підстав,викладених вище,просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач,належним чином повідомлений про дату,час та місце проведення судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву. Враховуючи,що позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів спраи суд встановив наступні фактичні обставини. [INFO] року приблизно о 02.30 год.водій [PERSON] ,керуючи автомобілем «CHRYSLER DAIMLER» р.н. [NUMBER] на 525 км.автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в Приморському районі Запорізької області,допустив наїзд на пішохода [PERSON] ,який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження та загинув на місці події. За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження,яке закрито постановою слідчого від 30.07.2014 р.за відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Зазначена постанова на час розгляду цивільної справи не скасована. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0371118 з лімітом відповідальності страховика у розмірі 100000 гр.за шкоду,заподіяну життю та здоров`ю потерпілих. Як передбачено статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода,що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду,заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ст. 1187 Цивільного кодексу України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 вказаного Кодексу, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, що зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктного складу відповідальної особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. У відповідності до роз`яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки також роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз`ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У всіх інших випадках цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди. Відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого від ДТП [PERSON] . З врахуванням викладеного слід прийти до висновку, що закриття кримінального провадження відносно [PERSON] у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення не звільняє останнього як володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки та він повинен нести цю цивільно-правову відповідальність. Внаслідок ДТП сталася смерть [PERSON] ,який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мав доньку [PERSON] ,2011 р.н. 24.01.2017 р. [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування,на яку отримала відповідь від 24.03.2017 р.про те,що ДТП,яка сталася з участю водія [PERSON] та внаслідок якої загинув [PERSON] ,не є страховим випадком та не тягне за собою обов`чязку страховика по відшкодуванню шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 336/3078/17 від 01.03.2018 р.відмова страховика у виплаті страхового відшкодування [PERSON] ,яка викладена у листі від 24.03.2017 р.визнана незаконною. На підставі цього рішення [PERSON] 22.06.2018 р.повторно звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування,яка залишена останнім без відповіді. Як встановлено ст.27.2 ст.27 Закону,страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Стаття 27.3,27.5 ст.27 вказаного вище Закону,передбачає,що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Позивачем в обгрутування заявлених вимог наведений розрахунок завданої шкоди у розмірі ,який перевищує ліміт відповідальності страховика,встановлений у розмірі 100 000 гр. Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що позивачем обґрунтовано заявлена до стягнення сума в межах ліміту ввідповідальності страховика,відповідачем не спростовані розрахунки позивача та іншого розміру відшкодування не доведено. Відповідачем також не доведено,що [PERSON] при поданні вказаної вище заяви не вчинила всіх необхідних дій або не надала необхідного переліку документів,що перешкоджало б страховику здійснити протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування його виплату. Відтак,страхове відшкодування не виплачено [PERSON] без законни підстав,тому її позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст.141 ЦК України,з відповідача ,який є юридичною особою,на користь держави суд стягує судовий збір з вимог майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог,від попередньої сплати якого позивач звільнена. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 79 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на професійну правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100; загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час, виходячи із трикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас,склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження обставин надання правової допомоги [PERSON] при розгляді даної справи суду були надані укладений між нею та ТОВ «Компанія «Автопоміч» договір про надання правничої допомоги від 04.06.2018 р.,рахунок на оплату послуг на суму 8000 гр., акт надання послуг до вказаного договору (з описом виконаних робіт)та квитанція № ПН1940 від 03.08.2018 р. на загальну суму 8000 гр.про оплату [PERSON] через касу ПАТ «Кредобанк» на рахунок ТОВ «Компанія «Автопоміч» послуг по договору від 04.06.2018 р. Відповідно до ч.4 ст 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи із принципу співмірності та розумності, суд враховує те, що вказана справа розглядалась протягом з серпня 2018 р.,представник позивача брав участь у судових засіданнях,відповідач не сприяв прискоренню розгляду справи та позасудовому вирішенню справи,витрачений представником позивача час для виконання робіт час є співмірним із складністю справи, суд дійшов до висновку, судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 8000 гр.згідно квитанції про їх оплату. На підставі ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд ,ст.ст.16,1166,1167,1187 ЦК України, суд -

Outcome: approved