Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

03.06.2014 р. позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 700000839 від 16.08.2007 року у сумі 516 309 грн.88 коп.( що відповідає 12 659, 67 дол. США). З них: -за кредитом - 66 897,52 грн., -по відсотках - 44 995, 36 грн., -пеня - 404 417 грн. Свій позов позивач мотивує тим, що 16.08.2007 р. між ЗАТ « Альфа-Банк» і відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір № 700000839, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 12 659, 67 дол. США. 19.08.2009 р. назву ЗАТ "Альфа - Банк"було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства " - назву організаційно - правової форми, шляхом перейменування ЗАТ "Альфа -Банк"в Публічне акціонерне товариство "Альфа -Банк". В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач належним чином не виконує свої зобов"язання за вищевказаним кредитним договором № 700000839, і станом на 18.05.2014 р. виникла вказана у позові заборгованість. Крім того, згідно договору поруки № 700000839-П від 16.08.2007 року відповідачка [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] грошового зобов'язання по кредитному договору, але станом на 18.05.2014 р. не виконала свого обов"язку по поверненню кредитних коштів і оскільки спір неможливо вирішити в добровільному порядку, тому позивачем і пред"явлено даний позов. Представник позивача направив до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність представника позивача,позов підтримав. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], будучи двічі належно повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з»явилися, не повідомили причини неявки, не направили заяв про відкладення слухання справи, а тому така слухається у їх відсутність. Суд, розглянувши справу в порядку письмового провадження, вивчивши письмові докази, з"ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення та ухвалює заочне рішення, про що у своїй заяві не заперечував представник позивача. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що дійсно 16.08.2007 р. між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір № 700000839, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 12 659, 67 доларів США. 19.08.2009 р. назву ЗАТ "Альфа -Банк"було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" шляхом перейменування в Публічне акціонерне товариство "Альфа -Банк", що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 306405 ( а.с. 42). Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. зазначеного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 12 659, 67 доларів США, зі сплатою 13,50 % процентів річних, з кінцевим терміном повернення - 17.08.2013 р. і, згідно наданих суду документів, вказана сума була видана.(а.с. 9). З 01.09.2008 р. відсоткова ставка за користування кредитом збільшена до 14.50 %.( а.с. 32). Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"роз"яснено, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. Оскільки вказаний вище договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", то такий є дійсним. Відповідно до листа № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р. НБУ операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями, відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" ( а.с.41-43). У п. 10 вищевказаної постанови також зазначено, що банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Тобто, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже, ЗАТ "Альфа-Банк"на 2007 рік мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав про це відповідні документи ( а.с.11-17, 18-20). Відповідачу [PERSON] відповідно до п. 2 Договору банк надав кредит у сумі 12 659,67 доларів США під 13.50 % річних з поверненням до 17.08.2013 року на рахунок продавця автомобіля марки «Dacia Logan 1.6 », а саме: ТОВ « Арма Моторс» , та прийняв у заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором предмет застави вказаний автомобіль , а саме: автомобіль марки «Dacia Logan 1.6 », 2007 року випуску, колір синій, державний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], тип седан-В (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане Умань РЕГ 6 МВ ДАІ м. Умань, 16.08.2007 року) (а.с.9-10,24). Відповідно до п. 2.12. договору вартість предмета застави складає 63 292 грн .(а.с.10). Відповідно до п.2.8 порядку повернення кредиту та сплати процентів платежі проводяться щомісячними рівними частинами відповідно до графіку погашення платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком №1 до договору та його невід»ємною частиною в порядку та на умовах, визначених кредитним договором ( а.с. 9-10). Відповідно до п. 3 кредитного договору позичальник зобов»язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі ( а.с. 18-20). Відповідно до п. 9.1 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з 30 днів у місяці та 360 - у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення кредиту. Відповідно до п. 9.2 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюються у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, якою може бути інша іноземна валюта 1 групи класифікатора (яка відповідає валюті рахунків, що визначені в частині 1 кредитного договору) чи національна валюта України (у випадку надання кредиту в іноземній валюті), за вибором позичальника в порядку, зазначеному в п.п. 9.2.1, 9.2.2 кредитного договору ( а.с. 16). Відповідно до п.п. 3.4, 9.8 кредитного договору в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов»язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього договору, позичальник зобов»язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Передбачена кредитним договором пеня розраховується від суми та у валюті простроченого зобов»язання та сплачується у гривнях, виходячи з офіційного курсу гривні до валюти кредиту, встановленого НБУ на день відповідного платежу по сплаті пені. Відповідно до п.9.5 кредитного договору при наявності прострочення у виконанні зобов»язань позичальником встановлюється наступна черговість виконання вимог кредитора із отриманої суми платежу: - прострочені проценти за користування кредитом; - прострочена сума кредиту; - пеня за прострочення спати повернення кредиту; - строкові проценти за користування кредитом; - строкове повернення кредиту; - дострокове повернення кредиту ( а.с.9-17). Відповідно до наданого позивачем суду розрахунку відповідач вніс останню оплату у квітні 2009 року. Станом на 18.05.2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку, прострочення платежу складає 1827 днів, загальна сума заборгованості становить 99 412, 51 доларів США, що по курсу НБУ на 18.05.2014 р. становить 1 168 625,10 грн. А саме: -тіло кредиту - 5690,89 Доларів США,що еквівалентно 66 897 грн.52 коп.; -відсотки- 3927,70 доларів США, що еквівалентно 44 995,36 грн., -по пені- 89 984,82 доларів США, що еквівалентно 1 056 732,22 грн.( Заборгованість по пені за останній календарний рік на день проведення позивачем розрахунку становить 34 403,26 доларів США, що еквівалентно 404.417 грн.) ( а.с.33). Розрахунок заборгованості судом перевірений та відповідає дійсності. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору була нарахована неустойка. 19.05.2014 р. позивач вимагав у відповідачів повернути достроково кредит та інші нарахування, але дана вимога не виконана ( а.с. 36-37,38-41). Крім того, 16.08.2007 р. між ЗАТ "Альфа -Банк"та [PERSON] укладено договір поруки №700000839-П з [PERSON] Відповідно до п. 2.1. ст. 2 договору поруки поручитель поручилася за виконання боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: а)обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені кредитним договором та додатком № 1 до нього, але в будь-якому випадку не пізніше 17.08.2013 р.; б)обов'язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені кредитним договором та додатком № 1 до нього; в)обов'язок у випадках, передбачених кредитним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із кредитного договору; г)обов'язок сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст.3 договору поруки поручитель відповідає перед банком по всіх боргах позичальника ( а.с. 21). Передбачена п. 3.1. ст. 3 договору поруки відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у п. 2.1. ст. 2 договору поруки . Відповідно до пунктів 5.3., 5.4. ст. 5 договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання зобов'язань боржника за кредитним договором. У разі збільшення обсягу відповідальності боржника за кредитним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. Згідно вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то таке підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 549 та ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимог до поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК строком є період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( ч. 2 ст. 251 та ч.2 ст.252 ЦК ). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов»язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК,а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов»язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту, яким є 17 серпня 2013 року,остання проплата відповідачем була у квітні 2009 року ( а.с. 9-10,32 ). За таких обставин у позивача виникло право пред»явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов»язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 17 травня 2009 року і протягом 6 наступних місяців. Оскільки таку вимогу банк пред»явив 19.05.2014 р.( а.с. 36), тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК шестимісячного строку, тому у задоволенні позову до поручителя суд відмовляє у зв»язку із закінченням строку на пред»явлення такої вимоги. Із положень ст. 554 ЦК випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК). Разом з тим , судом встановлено, що позивачем було збільшено кредитну процентну ставку за згодою банку та боржника ( а.с. 32), але без згоди поручителя, а тому це не дає підстав покладати на поручителя відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (ч. 1 ст. 559 ЦК). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 6-160цс13 ), яка є обов»язковою для суду, відповідно до приписів ст.360-7 ЦПК України, вказано, що обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, за змістом цієї норми закону підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Крім того, судом встановлено, що вказаний кредитний договір був укладений до 10 січня 2009 р. і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити проценту ставку, то це вже є домовленістю сторін. Сама поведінка [PERSON] свідчить про те, що він погодився з підвищенням процентної ставки, бо після збільшення відсотковї ставки з 01.09.2008 р. до квітня 2009 р. продовжував погашати борг і інші нарахування, тому до нього позов пред'явлено на законних вимогах і тіло кредиту у сумі 5690,89 доларів США, що еквівалентно 66 897 грн.52 коп. та відсотки у сумі 3927,70 доларів США, що еквівалентно 44 995,36 грн. підлягають до стягнення. А оскільки позивач одержав відомості про борг відповідача у травні 2009 року , то з червня 2009 року у нього виникло право на пред'явлення позову до суду, але такий пред'явлено лише у червні 2014 року, тобто за межами 3-х річного строку позовної давності, але оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, клопотання про застосування позовної давності не заявив, суд сам не вправі застосовувати цей строк, тому суд стягує з відповідача на користь позивача все тіло кредиту, борг по якому становить 5690,89 доларів США, що еквівалентно 66 897 грн.52 копита відсотки- 3927,70 доларів США, що еквівалентно 44 995,36 грн. Що стосується суми нарахованої пені - 89 894 грн. 92 коп., яка згідно наданого суду розрахунку була відновлена позивачем згідно протоколу № 09 від 23.02.2011 р. і з вказаного періоду по 18.05.2014 р. нарахована , бо до цього була списана і зупинена у зв»язку з вилученням у відповідача придбаного за кошти позивача автомобіля ( а.с. 32), то дана сума підлягає до часткового стягнення на підставі наступного. Відповідно до норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, у) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Згідно наданого суду розрахунку, останні платежі відповідач провів у квітні 2009 p., а тому з червня 2009 року у позивача виникло права на пред'явлення вказаних вимог у судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 31 постанови від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку . Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) . Разом з тим, позивачем пеня нарахована з березня 2011 року по 18.05.2014 р., у сумі 89 894 доларів США, що по курсу банку на 18.05.2014 р. еквівалентно 1 млн. 056 тисяч грн.. 22 коп., тобто сума нарахована поза межами вказаного строку позовної давності. За рік, до часу звернення позивача до суду за вказаним кредитним договором, пеня становить 404 417 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз"яснень, даних у п. 27 вказаної постанови Пленуму істотними обставинами у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов"язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов"язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов"язання), а проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Тобто, з урахуванням того, що відповідач погасив частину тіла кредиту та інших нарахувань, що придбаний ним автомобіль за вказані кредитні кошти ще у травні 2009 року вилучений позивачем ( а.с. 32), що нарахована пеня є набато більшою по сумі, ніж борг по тілу кредиту та по процентах (заборгованість по пені за останній календарний рік на день проведення позивачем розрахунку, тобто на 18.05.2014 р. становить 34 403, 26 доларів США, що еквівалентно 404.417 грн.-а.с. 33), тому суд вважає можливим застосувати приписи ч.3 ст.551 ЦК України і зменшити суму нарахованої пені за останній рік перед зверненням позивача до суду, визначивши таку у 100 тисяч грн. Таким чином, суд стягує нараховані позивачем борги: тілу кредиту у розмірі 66 897 грн. 52 коп., проценти у розмірі 44 995 грн.36 коп. та 100 тисяч грн. пені ( 66 897 грн.52 коп. +44 995 грн.36 коп. + 100 000 грн. = 211 892.88 грн.) Відповідно до роз"яснень, даних у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі"від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Про це просить у своєму позові і позивач. В зв'язку із частковим задоволенням даного позову, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеній сумі позову, в сумі 2118 грн.93 коп.

Outcome: partial