Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», в якому просить стягнути: - 50 076,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; - 44 500,00 грн. - страхового відшкодування понесених позивачем витрат на поховання загиблої. Стислий виклад позиції сторони позивача у позовній заяві 13.08.2019 року у м.Білгород-Дністровський, Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля "MERCEDES-BENZ 812 D", д.н.з. [NUMBER] , в ході руху якого, з транспортного засобу випала пасажирка [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП, [PERSON] від отриманих травм померла. Оскільки позивач є матірю по відношенні до загиблої, у зв`язку із її смертю позивачу причинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та у понесених витратах на поховання. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземі транспортних засобів серії №АМ 5410815, який діяв на момент настання ДТП станом 13.08.2019 року. 14.08.2019 року за фактом настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019160240002083 з кваліфікацією статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/7499/19 від 23.08.2019 року старшим слідчим СВ Білгород-Дністровськ ВП ГУНП в Одеській області Бідюк О.О. було проведено ряд судових експертиз по дослідженню обставин випадіння пасажира. Згідно листа-відповіді СУ ГУНП в Одеській області №4/М-152/3аз від 04.06.2020 року слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом вказаної пригоди, в ході якого проведено необхідні слідчі (розшукові) дії та наразі досудове розслідування завершено. 26.06.2020 року відповідно до вимог ст.ст.33, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" представником [PERSON] - [PERSON] на поштову адресу ТДВ Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» було надіслано повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, серед заявлених до відшкодування вимог містились вимоги щодо виплати 50 076,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 44 500,00 грн. - страхового відшкодування понесених [PERSON] на поховання загиблої. 10.11.2020 року відповідач повідомив представника [PERSON] - [PERSON] про те, що у страховика відсутні підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки в діх водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, що виключає його вину, а тому це не є страховим випадком. Така відмова ТДВ Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на думку позивача суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблої [PERSON] входили: мати [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 27.05.2020 року та свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] виданого 20.04.2005 року та батько [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , є: мати [PERSON] , [INFO] та батько [PERSON] , [INFO] . При досудовому зверненні представником позивача було надано відповідачу завірену секретарем виконкому Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Топор А.І. заяву [PERSON] про здійснення відшкодування належної йому частини моральної шкоди, завданої загибеллю у вищевказаній ДТП його дочки на користь матері загиблої [PERSON] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 173,00 грн.. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076,00 грн., отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить позивачу становить 50 076,00 грн.. Позивач також понесла витрати на поховання дочки у розмірі 44500,00 грн., що підтверджується товарними чеками №242 від 18.08.2019 року на суму 44500,00 грн. та договором-замовленням №242 від 18.08.2019 року. Отже, загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання становить 44500,00 грн., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Враховуючи, що товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» не здійснило страхове відшкодування у строки передбачені законодавством, жодних грошових коштів позивачу не було переведено, вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач скористався своїм правом та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що за результатами розгляду заяви [PERSON] на виплату страхового відшкодування від 12.06.2020 року, товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки водія [PERSON] не було притягнуто до кримінальної відповідальності через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, ним не було порушено Правил дорожнього руху України, що виключає його вину у настанні ДТП. Таким чином, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» у цьому випадку не повинно відповідати за завдання шкоди у вигляді загибелі пішохода [PERSON] , оскільки заявлена подія не є страховим випадком. Пасажир [PERSON] порушила п. 5.2. б) Правил дорожнього руху України, згідно з яким пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі. Пасажир [PERSON] , внаслідок своїх дій, що полягали в порушенні правил дорожнього руху, а також безпеки руху, заподіяла собі сама тілесні ушкодження, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 291 КК України. За результатами розгляду справи, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12019160240002083 від 14.08.2019 року, було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого статтею 291 КК України. Чинне законодавство України не передбачає обов`язку саме страховика щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розумінні зазначених вище правових норм, оскільки: ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не є завдавачем шкоди; ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не є володільцем джерела підвищеної небезпеки; ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» є особою, яка з урахуванням статі 999 ЦК України, має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених законом та Законом України «Про страхування». Представник позивача в даному випадку хибно застосовує до правовідносин між страховиком та потерпілим умови статей 1166 та 1187 ЦК України, оскільки вони регламентують порядок відшкодування шкоди безпосередньо завдавачем шкоди або володільцем джерела підвищеної небезпеки. Оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виступає страховиком згідно Полісу №АМ5410815, то до правовідносин із позивачем доцільно та необхідно застосовувати вимоги спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування». Окрім того, згідно підпункту 37.1.1. пункту 37.1. статті 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону. Пасажир [PERSON]. навмисно (оскільки вона свідомо відчинила двері транспортного засобу, який рухався) сама собі заподіяла тілесні ушкодження від яких померла. На підставі вказаного, представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відомості про рух справи, процесуальні дії у справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2021 року з Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області витребувані належним чином завірена копія постанови про закриття кримінального провадження №12019160240002083 від 16.12.2019 року та копія результатів судово-медичної експертизи щодо [PERSON] , [INFO] . 29.01.2021 року на адресу суду від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшли постанова про закриття кримінального провадження №12019160240002083 від 16.12.2019 року та копія результатів судово-медичної експертизи щодо [PERSON] , [INFO] . 16.02.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Лабик Р.Р. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 23.02.2021 року до суду від представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відео конференції. 24.02.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Лабик Р.Р. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції по справі №495/65/21 за позовом [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовлено. 26.02.2021 року на адресу суду від представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» надійшов відзив на позовну заяву. 23.03.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Лабик Р.Р. надійшла відповідь на відзив. 23.03.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Лабик Р.Р. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі матеріалів, які містяться в справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2019 року приблизно о 22.10 годині пасажир [PERSON] , [INFO] , знаходячись в салоні автомобіля «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , 1998 року народження, рухаючись по вулиці Портова в напрямку вулиці Франко в м.Білгород-Дністровський, Одеської області, під час руху транспортного засобу випала на проїздну частину, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодженняу вигляді ВЧМТ, кома, ушиб шийного відділу хребта та була доставлена в реанімаційне відділення Білгород-Дністровської міської лікарні. За данним фактом 14.08.2019 року відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019160240002083 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.08.2019 року. Постановою слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 16.12.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019160240002083 від 14.08.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правпорушення, передбаченого ст.291 КК України. З постанови слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 16.12.2019 року про закриття кримінального провадження вбачається, що 13.08.2019 року приблизно о 22.10 годині пасажир [PERSON] , [INFO] , знаходячись в салоні автомобіля «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , 1998 року народження, рухаючись по вулиці Портова в напрямку вулиці Франко в м.Білгород-Дністровський, Одеської області, під час руху транспортного засобу випала на проїздну частину, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодженняу вигляді ВЧМТ, кома, ушиб шийного відділу хребта та була доставлена в реанімаційне відділення Білгород-Дністровської міської лікарні. Під час досудового розслідування встановлено, що водій [PERSON] рухався відносно меж проїзної частини на відстані правих бокових коліс до правого краю 5,20 метра. Пасажир [PERSON] сиділа біля дверей справа від водія. Відстань від місця сидіння водія до місця пасажира склала 0,70 метра. Після розташування водія та пасажира, відстань від сидіння водія до дверей пасажира склала 1,28 метра. В умовах даної події можливості у водія [PERSON] запобігти або заблокувати двері пасажира не було. Тим самим, пасажир [PERSON] порушила п.5.3 б) Правил дорожнього руху України, згідно з яким пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи узбіччя. Основною кваліфікуючою ознакою ст.291 КК України є основний безпосередній об`єкт порушення чинних на транспорті правил - безпека руху та експлуатації всіх видів транспорту від неправомірних дій пасажирів. Пасажир [PERSON] , внаслідок своїх дій, що полягали в порушенні правил дорожнього руху, а також безпеки руху, заподіяла сама собі тілесні ушкодження, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, об`єктивна сторона злочину яка включає в себе як обов`язкові ознаки діяння, наслідки та причиний зв`язок між ними. Постанова слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 16.12.2019 року про закриття кримінального провадження не скасована. З акту судово-медичного дослідження (обстеження) №225 від 17.08.2019 року, судово-медичний діагноз смерті [PERSON] - важка закрита черепно-мозкова травма. Садно в волосистій частині голови. Крововилив в мяких покривах кісток склепіння черепа. Крововилив під тверду мозкову оболонку лівої півкулі головного мозку з зміщенням і стисканням речовини головного мозку. Ускладення - набряк головного мозку. Супутні захворювання - СНІД, ВІЛ. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування №АМ5410815. Відповідно до вимог ст.ст.33, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" представником [PERSON] - [PERSON] на поштову адресу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з відповідною заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого [PERSON] , а саме: 50 076,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 44 500,00 грн. - страхового відшкодування понесених позивачем витрат на поховання загиблої та усі необхідні документи. 30.10.2020 року вих. №51-6692 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на звернення представника [PERSON] - [PERSON] щодо виплати страхового відшкодування направило лист, з якого вбачається, що розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування з додатками щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.08.2019 року у страховика відсутні підстави для здійснення виплат страхового відшкодування, оскільки водія [PERSON] не було притягнуто до кримінальної відповідальності через відсутність у його діях складу злочину, ним не було порушено Правил дорожнього руху України, що виключає його вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» у цьому випадку не повинно відповідати за завдання шкоди у вигляді загибелі пішохода [PERSON] , оскільки заявлена подія не є страховим випадком. Пасажир [PERSON] порушила п. 5.2. б) Правил дорожнього руху України, згідно з яким пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі. Пасажир [PERSON] , внаслідок своїх дій, що полягали в порушенні правил дорожнього руху, а також безпеки руху, заподіяла сама собі тілесні ушкодження, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 291 КК України. Відповідно до частини 32.1 статті 32 Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. З урахуванням вказаного та обставин справи, посилання Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 13 серпня 2019 року за участю автомобіля «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] , внаслідок якої загинула [PERSON] , не є страховим випадком, оскільки водія [PERSON] не було притягнуто до кримінальної відповідальності через відсутність у його діях складу злочину, що виключає його вину у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди у страховика не виникає цивільно-правової відповідальності є безпідставним, так як цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена статтею 1187 ЦК України, а оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] був застрахований у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», тому Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» має відшкодовувати шкоду в межах ліміту відповідальності. Померла [PERSON] , [INFO] доводився позивачу [PERSON] донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.2020 року. (а.с.20). В звязку з тим, що відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» фактично відмовило позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування внаслідок загибелі доньки, а позивач вважаючи, що смертю доньки їй завдано моральної та матеріальної шкоди звернулась до суду з цим позовом та просить стягнути моральну шкоду, завданої внаслідок смерті доньки у розмірі 50076,00 грн. та витрати на поховання у розмірі 44500,00 грн.. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.1 п.4 постанови №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язку та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/2352/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху України. За змістом положень ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Із постанови слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 16.12.2019 року про закриття кримінального провадження вбачається, що 13.08.2019 року приблизно о 22.10 годині пасажир [PERSON] , [INFO] , знаходячись в салоні автомобіля «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , 1998 року народження, рухаючись по вулиці Портова в напрямку вулиці Франко в м.Білгород-Дністровський, Одеської області, під час руху транспортного засобу випала на проїздну частину, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодженняу вигляді ВЧМТ, кома, ушиб шийного відділу хребта та була доставлена в реанімаційне відділення Білгород-Дністровської міської лікарні. Під час досудового розслідування встановлено, що водій [PERSON] рухався відносно меж проїзної частини на відстані правих бокових коліс до правого краю 5,20 метра. Пасажир [PERSON] сиділа біля дверей справа від водія. Відстань від місця сидіння водія до місця пасажира склала 0,70 метра. Після розташування водія та пасажира, відстань від сидіння водія до дверей пасажира склала 1,28 метра. В умовах даної події можливості у водія [PERSON] запобігти або заблокувати двері пасажира не було. Тим самим, пасажир [PERSON] порушила п.5.3 б) Правил дорожнього руху України, згідно з яким пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи узбіччя. Пасажир [PERSON] , внаслідок своїх дій, що полягали в порушенні правил дорожнього руху, а також безпеки руху, заподіяла сама собі тілесні ушкодження, що виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України. Здійснюючи оцінку обставин заподіяння шкоди при дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 13.08.2019 року, суд враховує поведінку водія [PERSON] та пасажира [PERSON] . Поняття грубої необережності цивільне законодавство не містить, тому суд виходить із конкретних обставин справи. Суд вважає, що груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх та ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Тобто це такий вчинок, нерозумність якого є очевидною. Для форми вини у виді грубої необережності характерно те, що особа передбачала настання негативних наслідків своєю поведінкою, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість таких наслідків, хоча повинна була або могла їх передбачити. Дії пасажира [PERSON] оцінені органом досудового розслідування відповідно до вимог розділу 5 ПДР України як такі, що суперечать вимогам п.5.3 б) ПДР України. У даному випадку суд, враховуючи характер дій потерпілої та обставини заподіяння шкоди, вбачає наявність в діях [PERSON] грубу необережність, яка самочинно знехтувала правилами безпеки та грубо порушила п.5.3 б) Правил дорожнього руху України, згідно з яким пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи узбіччя, що сприяло виникненню шкоди. В даній дорожній ситуації пасажир [PERSON] своїми діями сама поставила себе в небезпечне для життя положення. Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України пасажира [PERSON] перебувало в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали. Вини водія автомобіля «Мерседес-Бенз 812 D», р/н [NUMBER] [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригоди судом не встановлено. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] внаслідок порушення правил дорожнього руху, була допущена груба необережність, яка сприяла виникненню шкоди, що відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» моральної шкоди на користь позивача. Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Судом встановлено, що особами, які відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди після смерті [PERSON] - мати [PERSON] , [INFO] та батько [PERSON] , [INFO] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 4 173,00 грн.. В матеріалах справи мається завірена секретарем виконавчого комітету Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Топор А.І. заява [PERSON] про здійснення відшкодування належної йому частини моральної шкоди, завданої загибеллю у вищевказаній ДТП його дочки на користь матері загиблої [PERSON] . При визначенні моральної шкоди , суд враховує, те, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] померла, позивач [PERSON] зазнала моральні страждання, які повязані з втратою рідної дитини, тяжкість вимушених змін у житті, що відбулися в її житті у зв`язку з трагічною загибеллю доньки, є триваючими, їй завдано непоправної шкоди, тяжке душевне випробування, крім того враховує, відсутність вини водія [PERSON] в настанні дорожньо-транспортної пригода та неправомірність дій самої потерпілої [PERSON] , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої вона загинула, з урахуванням вимог ч.2 ст.1193 ЦК України, суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю доньки - 25038 грн.. Пунктом 27.4. стаття 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. У статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. В позові зазначено, що внаслідок загибелі доньки [PERSON] , позивач понесла майнові витрати на поховання на суму 44500 грн. 00 коп., що підтверджується товарними чекми №242 від 18.08.2019 року на суму 44500,00 грн. та договором-замовленням №242 від 18.08.2019 року. Положеннями матеріального закону у ч.3 ст.1193 ЦК України визначено, що витрати на поховання, пов`язані зі смертю потерпілого відшкодовується незалежно від його вини. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на її користь понесених витрат на поховання у розмірі 44500 грн. 00 коп., що не перевищують встановлений даним законом мінімальний розмір та з урахуванням їх підтвердження відповідними документами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Висновки за результатами розгляду справи Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав викладених вище. В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу суд дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу по даній справі, позивачем в додаток до позовної заяви долучено копію договору про надання правової допомоги №2606 від 19.05.2020 року; замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 19.05.2020 року; доручення; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формуваль; довідка та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність. Враховуючи, що позивач [PERSON] не надала суду розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Outcome: partial