Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

09.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про захист права споживача на інформацію та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якого просить визнати протиправною та незаконною відмову ТОВ «Вердикт Капітал» у наданні йому, [PERSON] , інформації про дійсно існуючу заборгованість, надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надати йому, [PERSON] , інформацію про дійсно існуючу заборгованість надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання; та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23.02.2017 року між ним та АТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №93726482000, відповідно до умов якого він отримав кредит у сумі 5 999,00 грн. на термін до 23.01.2018 року. У грудні 2017 року на повне виконання вказаного договору позивачем було здійснено останній платіж. 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був вчинений виконавчий напис № 11195 про звернення стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 93726482000 від 23.02.2017 в загальній сумі 16989,01 грн. 15.09.2020 року для з`ясування обставин виникнення заборгованості він звертався до керівника ТОВ «Вердикт капітал» на підставі Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію» із запитом про надання інформації стосовно суми заборгованості та механізму начислення заборгованості за кредитним договором №93726482000 від 23.02.2017 року, зокрема просив повідомити чи дійсно існувала заборгованість, чи були надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, чи були вирішені по суті спори щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також прохав ознайомити його зі змістом виконавчого напису і з заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання. Запитувану інформацію та копії документів просив направити на свою електронну та поштову адреси. Листом від 01.10.2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» відмовило йому у наданні інформації з посиланням на те, що його запит містить вимогу про надання інформації з обмеженим доступом, а також через те, що відсутня фактична можливість ідентифікувати його як належного отримувача. Натомість, йому запропоновано: «у випадку належного оформлення звернення з підтверджуючими документами щодо наявності підстав надання відповіді із ЗУ «Про звернення громадян» ТОВ «Вердикт Капітал» вчинить відповідні дії, згідно вимог чинного законодавства України». Позивач вважає, що ця відмова є незаконною та порушує його права як споживача банківських послуг. Крім того, позивач вказує, що відмовою ТОВ «Вердикт Капітал» йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у виникненні у нього негативного явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу, у зв`язку з чим йому була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань, внаслідок чого вважає, що 1 000 грн. моральної компенсації будуть справедливими за його приниження, перебування без запитуваної інформації. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2017 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №93726482000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 999,00 грн. на термін до 23.01.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором було здійснено наступні платежі: 21.03.2017 року у розмірі 600 грн., 21.04.2017 року у розмірі 600 грн., 25.05.2017 року у розмірі 700 грн., 20.06.2017 року у розмірі 600 грн., 21.07.2017 року у розмірі 800 грн., 22.08.2017 року у розмірі 600 грн., 21.09.2017 року у розмірі 600 грн., 20.10.2017 року у розмірі 600 грн., 21.11.2017 року у розмірі 600 грн, 23.12.2017 року у розмірі 600 грн.. 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 11195 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 93726482000 від 23.02.2017 в загальній сумі 16989,01 грн. 15.09.2020 року [PERSON] звернувся до керівника ТОВ «Вердикт капітал» із запитом на інформацію, відповідно до якого просив повідомити чи дійсно існувала заборгованість, чи були надані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, чи були вирішені по суті спори щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, просив ознайомити його зі змістом виконавчого напису, а також з заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів шляхом направлення фотокопій (або сканкопій у форматі PDF) зазначених документів на електронну адресу: [INFO] , а їх копії в паперовому вигляді за його поштовою адресою. Листом від 01.10.2020 року вих. 19920 ТОВ «Вердикт Капітал» відмовило [PERSON] у наданні інформації з посиланням на те, що його звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», відтак, відсутня можливість надати запитувану інформацію, так як відсутня фактична можливість ідентифікувати його як належного отримувача. Крім того повідомлено, що оскільки звернення містить вимогу про надання інформації з обмеженим доступом, ТОВ «Вердикт Капітал» не в змозі надати запитувану інформацію чи копії документів, які містять таку інформацію, та зазначено, що у випадку належного оформлення звернення з підтверджуючими документами щодо наявності підстав надання відповіді згідно ЗУ «Про звернення громадян» ТОВ «Вердикт Капітал» вчинить відповідні дії, згідно вимог чинного законодавства України. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір .Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Закріплене Конституцією України право на інформацію передбачено Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію" та іншими нормативно-правовими актами. Закон України "Про інформацію" встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Інформація, згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Інформація про товар (роботу, послугу) це, згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про інформацію», відомості та/або дані, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Згідно ст. 11 вказаного Закону, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Таким чином, надання [PERSON] кредиту в сумі 5 999,00 грн. підпадає під розуміння послуги, а дані про заборгованість за договором кредиту, - підпадають під поняття інформації про відповідну послугу.| Крім того, згідно зі статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» орган державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову. Як зазначає позивач та це не заперечувалося відповідачем, останнім не було направлено копії відповідної вмотивованої постанови, як це передбачає стаття 19 Закону України «Про звернення громадян», складеної у разі прийняття рішення про обмеження доступу [PERSON] до відповідної інформації при розгляді його звернення, та не роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення за запитом позивача, що також свідчить про порушення відповідачем ст.19 зазначеного закону. Відповідно до ст. 1076 ЦК України Банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Таким чином, посилання відповідача на те, що звернення [PERSON] від 15 вересня 2020 року щодо надання інформації містить вимогу про надання інформації з обмеженим доступом є неспроможним і необґрунтованим. Також, відмовляючи [PERSON] у наданні запитуваної інформації відповідач зазначає, що звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», відтак, відсутня можливість надати запитувану інформацію чи копії документів, які містять таку інформацію, так як відсутня фактична можливість ідентифікувати заявника як належного отримувача. Між тим, як вбачається з кредитного договору №93726482000 від 23.02.2017 року, останній містить повну інформацію про [PERSON] . Так, у пункті 6.2 договору зазначене прізвище, ім`я, та по батькові позичальника [PERSON] , місце його проживання/адресу для листування: [ADDRESS] . Також, у пункті 4.9 вказаного договору сторони домовились, що номер телефону [NUMBER] використовується Банком як додатковий засіб ідентифікації Позичальника. Крім того, вказані відомості стосовно позивача також зазначені у виконавчому написі вчиненому ПНОМНО Гораєм О.С. 16.07.2019 року та зареєстрованого в реєстрі №11195. Як вбачається з запиту на інформацію від 15.09.2020 року яким [PERSON] звернувся до керівника ТОВ «Вердикт капітал», в останньому також зазначено прізвище, ім`я та по батькові заявника, місце його проживання, номер телефону та електронна адреса, номер кредитного договору та підпис заявника. Таким чином, посилання відповідача на те, що звернення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», так як відсутня фактична можливість ідентифікувати заявника як належного отримувача, не заслуговує на увагу, оскільки містить прізвище, ім`я, по батькові особи, якою складено запит, відомості про дату його складання та підпис, а також місце проживання та номер телефону особи, які співпадають з даними зазначеними у договорі №93726482000 від 23.02.2017 року, що виключає можливість вважати особу такою що не відповідає вимогам належного отримувача. Також суд бере до уваги, що відповідачем не запропоновано [PERSON] спосіб ідентифікації фізичної особи, за якою сукупністю відомостей отримувач інформації може бути конкретно ідентифікований і які саме підтверджуючі документи необхідні для вчинення дій з надання відповіді. Таким чином, відмова ТОВ «Вердикт капітал» у наданні [PERSON] інформації через те, що відсутня фактична можливість ідентифікувати особу як належного отримувача є протиправною та незаконною. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування вказаної вимоги Позивач вказує, що внаслідок відмови в задоволенні вимог у наданні інформації і копій документів, які містять таку інформацію, відповідач спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у виникненні у нього негативного явища, зокрема, необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації, витрачання особистого часу. Крім того зазначає, що у своєму листі від 01.10.2020 року відповідач при зверненні до нього допускає вживання малої літери у займеннику «Ви», підкреслюючи свою неввічливість, нетактовність та неповагу до адресата. Таке порушення етичного характеру також негативно позначилася на його психологічному стані і призвело до моральних страждань. Внаслідок таких дій він відчував і досі відчуває себе приниженим та морально подавленим, та просить стягнути з відповідача на його користь моральну компенсацію у розмір 1000 грн. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, за недоведеністю, оскільки розмір, завданої моральної шкоди, підлягає доказуванню на загальних підставах, при цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру спричиненої йому моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині визнання протиправною та незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у наданні [PERSON] інформації про дійсно існуючу заборгованість, надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання, та в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надати [PERSON] інформацію про дійсно існуючу заборгованість надіслані стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання, в частині стягнення моральної шкоди суд вважає з необхідне відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial