Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 01.04.1992 року вона була прийнята на роботу на посаду кухаря 5-го розряду куща їдальні № 43 цеху громадського харчування Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). Протягом трудової діяльності на підприємстві вона неодноразово переводилась і останньою посадою, яку вона обіймала, була посада завідувача виробництвом їдальні № 4 управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу. Наказом від 11.10.2013 року № 1280/л вона була звільнена з підприємства у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно було проведено з порушенням встановленої законом процедури, а саме: під час пропонування іншої роботи порушено п. 4.3 колективного договору, тому що не було запропоновано робочі місця працівниць УГХіТ, які на той час перебували у відпустках по догляду за дітьми до досягнення останніми 3-х і 6-ти річного віку; накази від 26 березня 2013 року № 401 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства» та від 22 квітня 2013 року № 540 «Про вивільнення працівників» прийняті з порушенням п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, ст. 13 Конвенції МОП №158, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 39 Закону України «Про зайнятість населення», пунктів 4.1 та 9.6 колективного договору. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати незаконним і скасувати наказ від 11.10.2013 року № 1280/л про її звільнення, поновити її на роботі на посаді завідувача виробництвом їдальні № 4 управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2 090 грн 34 коп. Позивачка в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити, вподальшому, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні представник позивачки і третьої особи - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, надала письмові пояснення по справі з посиланням на судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в яких зазначила, що незгода з мотивами відмови у згоді на звільнення не може бути предметом оцінки суду та не надає власнику право на звільнення працівника без згоди профспілкового органу. В судовому засіданні представник відповідача Майстренко О.С. позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення, зазначаючи, що звільнення є законним з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Саме згідно з цією нормою видано наказ від 26 березня 2013 року № 401 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства». Як зазначає позивачка, зі змістом вказаного наказу її було ознайомлено 24.04.2013 року. 22 квітня 2013 року видано наказ № 540 «Про вивільнення працівників», а 23.05.2013 року позивачку ознайомлено з ним. Відповідно до попередження № 402 від 23.05.2013 року їй було запропоновано розглянути можливість перевестись на іншу роботу та надано перелік вільних вакансій, а також додатково запропоновано звільнитись за переводом до ТОВ «КорпусГрупп Комтек» із збереженням рівня заробітної плати, всіх пільг і компенсацій протягом одного року з виплатою суми компенсації. 07.08.2013 року комісією по вивільненню працівників позивачці повторно надано перелік вакансій для переведення в межах підприємства та додатково запропоновано перевод до ТОВ «КорпусГрупп Комтек», однак вона повторно відмовилась. 30.09.2013 року відповідач на виконання ст. 43 КЗпП України направив подання до профспілки, яка 09.10.2013 року відмовила в дачі згоди на звільнення позивачки. Відповідач вважає, що процедура звільнення позивачки проведена з дотриманням вимог закону, оскільки відмова профспілки є необґрунтованою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9-10) 01.04.1992 року позивачка була прийнята на роботу на посаду кухаря 5-го розряду куща їдальні № 43 цеху громадського харчування Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Протягом трудової діяльності на підприємстві позивачка неодноразово переводився й останньою посадою, яку він обіймав, була посада вантажника дільниці виробництва кулінарних і копчених виробів куща їдальні № 9 управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу. Останньою посадою, яку вона обіймала, була посада завідувача виробництвом їдальні № 4 управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу. Наказом від 26.03.2013 року № 401 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства» виключено із штатного розпису і організаційної структури управління ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу чисельністю 582 одиниці. Наказом від 22.04.2013 року № 540 «Про вивільнення працівників» виключено з 26.06.2013 року з організаційної структури управління ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і штатного розкладу підприємства - управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу. Листом відповідача від 03.05.2013 року третю особу було повідомлено про те, що у зв'язку з внесенням змін в організаційну структуру управління ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», пов'язаних з виключенням зі штатного розкладу та структури управління громадського харчування і торгівлі департаменту по персоналу, планується вивільнення працівників, працюючих на відповідних посадах. Зазначений лист було отримано Профкомом ПАТ «АМКР» 07.05.2013 року. Згідно з попередженням від 23.05.2013 року № 402 (а.с. 16) про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи позивачка була попереджена про можливе майбутнє звільнення з підприємства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж 23.07.2013 року. Цим попередженням їй було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах на підприємстві в кількості 3989,5 одиниць або звільнення за переведенням до ТОВ «КорпусГрупп Комтек». Згідно з Актом № 580 від 23.05.2013 року, [PERSON] фактично була ознайомлена, шляхом зачитування наказу по підприємству від 22.04.2013 № 540 «Про вивільнення працівників», проте від підпису про ознайомленння відмовилась. Крім того, як вбачається з Акту № 581 від 23.05.2013 року [PERSON] персонально попереджена про майбутнє можливе звільнення з пропозицією іншої роботи від 23.05.2013 року, проте також від підпису про ознайомлення з попередженням відмовилась. 23.05.2013 року Криворізький міський центр зайнятості Дніпропетровської області було повідомлено про заплановане вивільнення [PERSON]. 07.08.2013 року позивачці повторно запропоновано вільні вакансії на підприємстві в кількості 2925 одиниць станом на 07.08.2013 року, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок підприємства, а також запропоновано переведення до ТОВ «КорпусГрупп Комтек». Однак позивачка відмовилась, що підтверджується відповідним актом № 269 від 07.08.2013 року. 30.09.2013 року відповідач звернувся до профспілки з поданням для отримання згоди на звільнення позивачки у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не пізніше ніж 18.10.2013 року. Відповідно до виписки з протоколу засідання профкому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 09.10.2013 року в наданні згоди на звільнення позивачки - відмовлено. Наказом від 11.10.2013 року № 1280/л (а.с. 11) позивачку було звільнено з посади завідувача виробництвом їдальні № 4 управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГКУ, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Згідно ч.2 ст. 65 ГКУ власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Відповідно до п. 8.4.1 Статуту ПАТ "АМКР", одноособовим виконавчим органом підприємства є генеральний директор підприємства, який здійснює управління поточною діяльністю підприємства та до компетенції якого належить виконання питань пов'язаних з поточною діяльністю товариства. Таким чином, рішення щодо внесення змін до організаційної структури підприємства одноособово приймає генеральний директор, який представляє виконавчий орган юридичної особи. Ні законодавство, ні Статут ПАТ "АМКР" не передбачають необхідності погодження питання щодо запровадження змін в організаційній структурі підприємства з профспілками. Крім того, доводи позивача стосовно порушення відповідачем при виданні наказу про звільнення вимог ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" (далі - Закон "Про профспілки"), ст. 13 Конвенції МОП №158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 р." (далі - Конвенція МОП), п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012р., яка є чинною (далі - Галузева угода) стосовно інформування роботодавцем профспілкові організації про намічувані звільнення працівників та обговорення і проведення консультацій з профспілками про заходи щодо запобігання звільненню працівників, є безпідставними, оскільки листом від 03.05.2013 року відповідач проінформував профспілковий комітет профспілки, про причини щодо необхідності ліквідації УГХіТ, кількості працівників та посад, яких стосується ліквідація. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 11.10.2013р., відповідач дотримався трьохмісячного строку повідомлення профспілок про намічувані звільнення позивача, тим самим не порушивши вимоги ст. 22 ЗУ "Про профспілки", п. 2.15 Галузевої угоди та конвенції МОП, яка не передбачає конкретного строку повідомлення. Вбачається, що у відповідача відповідно до наказу №401 відбулися зміни в організаційній структурі підприємства, а саме: УГХіТ було виведено з організаційної структури підприємства, скасовані усі посади, що були передбачені штатним розкладом цієї структури у кількості 582 одиниці. Зміни в організації виробництва позначилися в тому, що функції з харчування працівників були передані іншому підприємству, з яким позивач уклав договір на надання послуг з харчування з ТОВ "КорпусГрупп Комтек", тобто між ним існує цивільно-правовий договір підряду. Відповідно до умов даного договору ТОВ "КорпусГрупп Комтек" гарантувало прийом працівників УГХіТ по переводу на це підприємство. Порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 КЗпПУ. Позивачка була попереджена про наступне вивільнення 23.05.13р. відповідно до "Попередження про заплановане звільнення з пропозицією іншої роботи № 402" від 23.05.2013 року та Акту № 580 та № 581 від 23.05.2013 року, а звільнена відповідно до наказу №1280/л 11.10.13р., тобто відповідач у відповідності до абз. 1 ст. 49-2 КЗпПУ додержав 2 місячний строк попередження працівника про його можливе звільнення. Враховуючи, що всі посади працівників в УГХіТ були скасовані в результаті ліквідації цього структурного підрозділу, ніхто з працівників не залишився працювати на попередній роботі, тому у позивачки не було переважного права на залишення на роботі. А доводи позивачки щодо посад працівниць, які перебувають у відпустках по догляду за дітьми, спростовані відповідачем тим, що згідно зі ст. 49-2 КЗпП України на роботодавця покладено обов'язок надавати пропозиції із числа вакантних посад робочих місць, а останні такими не є. Відповідно до абз. 3 ст. 49-2 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про вивільнення пропонує працівникові роботу на підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, працівник, за свої розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Оцінюючи докази, надані в підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення, колегія суддів прийшла до висновку, що ПАТ "АМКР" виконало згідно закону, покладений на нього обов'язок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення його звільнення за скороченням штату. Одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення позивачці двіччі пропонувалась робота в ТОВ "КорпусГрупп Комтек" зі збереженням існуючого рівня заробітної плати та пільг і компенсацій, передбачених Колективним договором ПАТ "АМКР" на протязі одного року та виплатою грошової компенсації залежно від стажу роботи працівника, за умови його переведення по п. 5 ст. 36 КЗпПУ. Крім того, позивачці пропонувалась інша робота на підприємстві, в тому числі з можливістю перепідготовки. Однак позивачка відповідної заяви не підписала, тим самим відмовилась від переведення на запропоновані вакантні місця, як на самому підприємстві, так і у ТОВ "КорпусГрупп Комтек". Крім того, ч.7 ст. 43 КзпПУ передбачає, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Зазначена норма КЗпПУ передбачає право власника звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації, якщо відмова в наданні згоди на звільнення працівника була необґрунтованою. Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах трудового законодавства. Необґрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки не має посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника. Оцінюючи рішення виборного органу профспілки, яким відмовлено в наданні згоди на звільнення позивачки, суд вважає, що в рішенні профспілка посилається на нормативні акти, які не регулюють правовідносини між позивачем та відповідачем, а стосуються відносин між відповідачем та профспілкою. Рішення профспілки не містить посилань на порушення відповідачем п. 1ст. 40 КЗпПУ та ст. 49-2 КЗпПУ, тому відповідач не отримав обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення позивача. Крім того, саме відповідачу належить право надання оцінки обгрунтування відмови профспілки в наданні згоди на звільнення працівника, так як йому належить право на звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Враховуючи вищевикладене, оскільки висновок про незаконність звільнення [PERSON] не відповідає обставинам справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed