Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ Чернігівторг", Товариства з обмеженою відповідальністю „ Майсейфеті", Публічного акціонерного товариства „ ОТП Банк" про визнання договору купівлі-продажу будівельних матеріалів на суму 16988 грн 82 коп недійсним, розірвання договору про надання банком споживчого кредиту в сумі 17188 грн 82 коп., стягнення морального відшкодування. Позовні вимоги мотивував тим, що ним фактично не придбавались будівельні матеріали та в накладній від 08.11.2013 року міститься підпис за їх отримання, який було вчинено не ним, а іншою особою. Посилався на те, що відповідач ТОВ „ Чернігівторг" таким чином, здійснюючи на нього тиск , намагалось погасити вартість нестачі будівельних матеріалів, яка ніби-то виникла за час його роботи в ТОВ „ Локал". Позивач стверджував, що для погашення вказаної заборгованості він був вимушений, під тиском працівників ТОВ „ Чернігівторг", в той же день підписати з ПАТ „ ОТП Банк" договір про надання споживчого кредиту в сумі 17188 грн 82 коп. та зважаючи на те, що протягом чотирнадцяти днів відкликав власний підпис на договорі, просив розірвати договір про надання споживчого кредиту в силу ст. 11 Закону України „ Про захист прав споживачів „ та ч.3 ст.651 ЦК України. Договір купівлі-продажу будівельних матеріалів позивач просив визнати недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України, стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю „ Чернігівторг", Публічного акціонерного товариства „ ОТП Банк" моральне відшкодування в сумі 7000 грн., відшкодувати судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно не було з"ясовано істотні обставини даної справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Зокрема, апелянтом зазначалось, що фактично будівельні матеріали за накладною ТОВ „ Чернігівторг" від 08.11.2013 року ним ніколи не придбавались , підпис з указаному документі йому не належить, договір споживчого кредитування було підписано ним примусово, про що свідчить подальше відкликання ним власного підпису в договорі. Вказані обставини залишились поза увагою суду, не отримали належної правової оцінки, у зв"язку з чим, позивач наполягав на скасуванні рішення суду. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ухваленням нового рішення по суті спору, виходячи з наступного. Постановивши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта від 08.05.2014 року, на вирішення якого було поставлено питання про належність підпису у видатковій накладній ТОВ „ Чернігівторг" від 08.11.2013 року № 40002780 позивачеві, носить імовірний, а не категоричний характер, а тому в силу ч.4 ст. 60 ЦПК України, такий висновок не є належним доказом у справі, врахувавши, що інших доказів на підтвердження доводів позовної заяви позивачем не представлено. Прийшовши до зазначеного висновку, суд першої інстанції, всупереч положенням ч.4 ст.10 ЦПК України , не вжив відповідних заходів зі сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, оскільки не роз'яснив позивачеві право на звернення з клопотанням про призначення повторної судової експертизи для чіткого з"ясування питання, яке було поставлено на вирішення вищевказаного експерта, та не попередив позивача про наслідки невчинення зазначеної процесуальної дії. Наведені порушення призвели до постановлення судом першої інстанції рішення, що не ґрунтується на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог або заперечень, та в силу ст. 213 ЦПК України, не є законним та обґрунтованим. Під час розгляду справи в порядку апеляційного провадження , позивачем було заявлено клопотання про проведення повторної судової експертизи для з"ясування питання : [PERSON] чи іншою особою було здійснено підпис у графі „ одержав „ видаткової накладної № 400027980 від 08 листопада 2013 року , яке було задоволено апеляційним судом, виходячи з того, що чітке з"ясування зазначеного питання мало істотне значення для вирішення по суті заявлених позовних вимог. Висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13 листопада 2014 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] у графі „ одержав [PERSON].„ видаткової накладної № 400027980 від 08 листопада 2013 року, виданої ТОВ „ Чернігівторг" на суму 16988,82 грн виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] ( а.с. 163-170 ). Оцінюючи наведений доказ у сукупності з іншими доказами, що маються у справі, апеляційний суд приходить до висновку, що під час вчинення договору купівлі-продажу будівельних матеріалів між ТОВ „ Чернігівторг" та [PERSON] від 08.11.2013 року , зазначеним товариством було порушено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлених ч.1, 3 ст. 203 ЦК України, про відповідність змісту правочину ЦК України, моральним засадам суспільства, та про наявність волевиявлення учасників правочину на його вчинення. Зазначене порушення полягало у тому, що ТОВ „ Чернігівторг" , оформивши видаткову накладну № 400027980 від 08 листопада 2013 року про продаж [PERSON] будівельних матеріалів на суму 16988,82 грн, фактично договору купівлі-продажу, в розумінні ст.655 ЦК України, з указаною особою не укладало. За приписами ст. 638, 655 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо його сторони, на основі добровільного волевиявлення досягли згоди з усіх істотних умов , а за договором купівлі-продажу - одна сторона передала у власність другій стороні, а покупець прийняв або зобов'язався прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, а тому встановлення судом відсутності волі позивача на укладення договору та невчинення ним особисто дій з підписання такого договору, натомість підписання даного договору від імені [PERSON] іншою невстановленою особою, відсутність доказів про отримання спірного майна саме [PERSON], як покупцем, свідчать про відсутність у спірному правочині основних елементів його дійсності, визначених законом. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що зазначений договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, укладений 08 листопада 2013 року між ТОВ „ Чернігівторг" та [PERSON] на суму 16988,82 грн є недійсним на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України. Оскільки для погашення заборгованості перед товариством позивач був вимушений, під тиском працівників ТОВ „ Чернігівторг", в той же день підписати з ПАТ „ ОТП Банк" договір про надання споживчого кредиту в сумі 17188 грн 82 коп., та в подальшому, протягом чотирнадцяти днів, як передбачено ст. 11 Закону України „ Про захист прав споживачів" , відкликав власний підпис на договорі споживчого кредиту, відмовившись в односторонньому порядку від зазначеного договору на підставі положень закону, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору споживчого кредиту на підставі ч.3 ст.651 ЦК України. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки зазначене відшкодування не передбачене нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, підлягають пропорційному розподілу та відшкодуванню відповідно до частини задоволених позовних вимог судові витрати, понесені позивачем на правову допомогу в сумі 2000 грн , пов'язані з проведенням повторної почеркознавчої судової експертизи в сумі 3034 грн., які підтверджені належними доказами у справі.

Outcome: partial