Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому ставить вимогу про визнання недійсним заповіту, складеного 03.07.2013 року [PERSON] на користь [PERSON]. Зазначає, що [PERSON], який помер [INFO], складаючи заповіт 03.07.2013 року, не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, оскільки страждав на серцево-судинні захворювання, цироз печінки, останні місяці життя перебував у важкому стані та втрачав почуття реальності, не впізнавав людей, вчиняв неадекватні дії, що може вказувати на його психічне захворювання. Крім того при складанні заповіту не було дотримано вимог ч.2 ст.1248 ЦК та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме наявність у заповіті, написаному власноручно нотаріусом або надрукованому ним зі слів заповідача, запису про те, що заповіт був заповідачем прочитаний вголос і ним підписаний є безумовною необхідністю, з додержання якої можна зробити висновок про навність волевиявлення особи та в цьому разі заповіт має бути прочитаний вголос заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом, оскільки даної вимоги не було дотримано заповіт є нікчемний та має бути визнано судом недійсним. Також у заповіті не зазначено адреси за яким його було складено, дати та місця народження заповідача, в зв'язку з чим позивач вважає заповіт таким, що не відповідає волевиявленню заповідача, а тому він підлягає бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові та попросили задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що заповіт складений [PERSON] відповідно до норм діючого законодавства і підписаний особисто [PERSON], що було засвідчено посадовою особою нотаріусом. [PERSON] був адекватний та виразив своє волевиявлення, склавши заповіт на [PERSON] В судовому засіданні в якості спеціаліста було допитано нотаріуса [PERSON], яка пояснила, що під час складання оспорюваного заповіту не було дотримано вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме п.1.7 ст.1 глави 3 розділу ІІ так як в заповіті відсутній запис "прочитано вголос", про що зазначається перед підписом заповідача. Крім того у оспорюваному заповіті не дотримано вимоги, щодо зазначення адреси, де саме складається заповіт, і в разі, якщо заповіт складається за межами нотаріальної контори має бути зазначено причини таких дій. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа Компаніївська державна нотаріальна контора - про визнання заповіту недійсним, необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України не можуть бути використані як показання свідків їх письмові поясненняна дані на судовому засіданні в іншому складі суду оскільки клопотань сторін, щодо взяття до уваги показів свідків сторони не заявляли і в судовому засіданні матеріали справи, зокрема роздруківки, досліджені не були. Крім того сторона відповідача категорично заперечила, щодо взяття до уваги тих доказів, які не були безпосередньо досліджені в даному складі суду, отже вони не приймаються до уваги та розгляду як належні та допустимі докази у справі. Відповідно до заповіту посвідченого 24.01.2012 року, приватним нотаріусом Солодовою Л.А. [PERSON] заповів земельну ділянку площею 5,66 га, що розташована на території Мар'янівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] - [PERSON] (позивачу). Відповідно до заповіту, посвідченого 03.07.2013 року, державним нотаріусом, Івановою О.О. [PERSON] заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те,що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право [PERSON] (відповідачу). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, за номером в реєстрі 124, підтверджено факт реєстрації даного заповіту. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області, [PERSON], помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема земельної ділянки, яку [PERSON] заповів 24.01.2012 року - [PERSON]. Позивач по справі, [PERSON], зазначає, що він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але дізналась, що [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій тай (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до вимог п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. В свою чергу, згідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Виходячи із обгрунтування позову, позивач просить визнати заповіт недійсним, так як [PERSON] на момент складання заповіту мав неадекватну поведінку оскільки страждав на серцево-судинні захворювання, цироз печінки, останні місяці життя перебував у важкому стані та втрачав почуття реальності, не впізнавав людей, вчиняв неадекватні дії, що може вказувати на його психічне захворювання. За клопотанням позивача, судом було призначено судово медичну експертизу, і як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи №107 від 28.02.2014 року, проведеного комунальним закладом "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня", яка проведена у складі: голови АПСЕ комісії Тарасенка О.І., заступника голови АПСЕ Романенко В.Г., лікар-судово-психіатричний експерт Григорєва І.В. вбачається, що комісія експертів прийшла до висновку, що на час складання заповіту від 03.07.2013 року [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. 13.03.2014 року по даній справі було призначено додаткову експертизу, за клопотанням відповідача та його представника, так як експертами не надано чіткі та конкретні відповіді на поставлені питання, а саме не чітко сформульовані відповіді на перше та третє питання, так у висновку зазначено,що [PERSON] страждав на дисциркуляторну енцефалотопію на час складання заповіту, однак не вказано чи страждав він будь-якими психічними захворюваннямиза життя. На третє питання відповідь взагалі не сформульована. Крім того, для визначення часу виникнення розладу психіки [PERSON] необхідно додатково поставити питання про початок перебігу хвороби, пов'язаної з розладом психічного захворювання, і для вирішення даних питань було призначено додаткову експертизу. І як вбачається зі змісту висновку судово-психіатричного висновку №169 від 04.04.2014 року, проведеного комунальним закладом "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" в складі голови АПСЕ комісії Тарасенка О.І., заступника голови АПСЕ Романенко В.Г., лікар-судово-психіатричний експерт Григорєва І.В, вбачається, що [PERSON] [INFO] за життя страждав на психічне захворювання в формі - психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, дата встановлення діагнозу 25.06.2013 року. Діагноз ДЕ ІІ ст., десметаболічного генезу. Синдром когнітивних порушень встановлено 05.07.2013 року , тому відповісти на питання про стан його здоров'я та можливість розуміти значення своїх дій станом на 03.07.2013 року не представилося можливим. Як вбачається із двох висновків судово-психіатричної експертизи, які проведені одним і тим самим складом експертів однієї експертної установи, експерний висновок від 04.04.2014 року за №169 (за ухвалою про додаткову експертизу) фактично виправив недоліки, а саме неповноту та нечіткість експертного висновку №107 від 28.02.2014 року, отже, суд бере за основу експертний висновок від 04.04.2014 року за №169, яким не підтвердився факт того, що [PERSON] на час складення заповіту за станом здоровя не міг розуміти значення своїх дій станом на момент складання заповіту від 03.07.2013 року. Даний висновок не був спростований висновком судово-психіатричної експертизи від 13.02.2015 року за №65, який був проведений комунальним закладом "Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я" вбачається по фактично представленим матеріалам цивільної справи і медичної документації відповісти на питання суду, поставлені для вирішення експертизи, відносно [PERSON] не прдставилося можливим. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, з причин, що на час складання заповіту мав неадекватну поведінку, зловживав спиртними напоями, так як жодними доказами наданими до справи цей факт не підтверджено, а тому вважати, що воля заповідача не відповідала дійсності, не має жодних підстав. На підставі викладеного, даючи правову оцінку вимогам позивача щодо визнання недійсним правочину, суд приходить до висновку що відповідних доказів щодо визнання недійсним вищевказаного заповіту з підстав відсутності волевиявлення спадкодавця суду надано не було. Як було встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] реалізуючи своє право передбачене ст. 1236 ЦК України, заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і на яке він за законом буде мати право, [PERSON], і даний заповіт був посвідчений уповноваженою на те особою державним нотаріусом Івановою О.О., яка перевіряла дієздатність спадкодавця, про що міститься відповідний запис. Крім того, в судовому засіданні не було встановлено факту того, що [PERSON] на час складання заповіту страждав психічними захворюваннями і не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. В той же час зі змісту спірного заповіту вбачається, що не було дотримано деяких законних вимог, щодо його оформлення, про що зазначав позивач у своєму позові та також підтвердила приватний нотаріус [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста, але предметом позову є визнання правочину недійсним, тоді як відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як було встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] реалізуючи своє право передбачене ст. 1236 ЦК України, заповів усе своє майно повністю, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом буде мати право, [PERSON], тому твердження позивача [PERSON] про те, що в заповіті не дотримано його форми відповідно до ст. 207 ЦК України, тягне за собою інші правові наслідки аніж ті, що зазначені позивачем. Оскільки в судовому засіданні не доведено того факту, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а окремої вимоги про визнання заповіту нікчемним з підстав недотримання його форми заявлено не було, та дана вимога в даному випадку має безпосереднє значення в разі виявлення факту відсутності волевиявлення заповідача і в комплексі могла б служити підставою для визнання заповіту недійсним, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК України, є фактично понесеними стороною позивача та розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed