Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 24.09.2016 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей та її утримання не надає, хоча працює та має стабільний дохід. Вона в даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу, однак даних коштів недостатньо для утримання себе та двох малолітніх дітей. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку) щомісяця і до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною -сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем 21.05.2021 року через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, де просить відмовити в задоволенні позову, вказавши, що він з позивачем перебуває в шлюбі та утримує своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . У необхідному обсязі, приблизно 6000 грн. на місяць, надає грошову допомоги, купує їжу, одяг та взуття. Стосовно того, що позивача утримують її батьки є не правдою, оскільки працюючим в її сім`ї є лише батько, мати домогосподарка, її сестра навчається на платній основі в університеті та потребує допомоги сама. Щодо утримання позивача також, ця вимога є необгрунтованою, оскільки за положенням ст.84,ч.4 СК України право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що її чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вони є не розлученими. Місце проживання дітей не визначене і у його визначенні батьки мають рівні права. Фактично діти проживають як з матір`ю так і з батьком. Позивачем також не надано жодних доказів про розмір його доходу. З відповіді на відзив позивач зазначила, що відповідач умисно "забуває", що кожна із сторін має рівні права в поданні доказів. Тому відсутність будь-яких доказів з боку відповідача на спростування тієї обставини, що рівень його заробітної плати не дозволяє йому виконувати обов`язок по сплаті аліментів, як на дітей, так і на дружину з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, свідчить саме про те, що рівень доходів відповідача дозволяє йому виконувати вказагі обов`язки в повному обсязі і в розмірі, який вказано в позовних вимогах. Щодо тієї обставини, що [PERSON] нібито надає дітям грошові кошти в розмірі 6000 грн. на місяць і цим утримує їх, то звертає увагу на те, що відповідач таким твердження тільки підтверджує той факт, що рівень його доходів є значним і у нього є можливість утримувати і дружину, відповідно до ст.84 СК України. В зв`язку з цим просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. На даний час позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про надання відповідачем в добровільному порядку достатнього розміру коштів на утримання дітей суду не подано. Згідно зі ст.ст.1,17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до наступного висновку. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У відповідності до ч.2, 4ст.84 Сімейного Кодексу Українидружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Згідност.80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. При цьому у частині четвертій цієї ж статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідачем не надано доказів, що є його обов`язком в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання дружини та спростовують встановлені судом фактичні обставини. Відповідач є працездатною особою, працюючий, має постійний дохід, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу. Таким чином дана позовна вимога підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., за кожною вимогою окремо, у зв`язку з розглядом позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: approved