Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до Виноградівського районного суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на кредитором спадкодавця. Згідно вимог позову позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКV0GА00007100 від 24.10.2007 року в сумі 12525,64 долар США звернути стягнення на будинок загальною площею 130,70 кв.м., житловою площею 73,30 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 29.10.2007 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки, та стягнути з відповідача судові витрати. За клопотанням позивача до участі у справі у якості співвідповідачів судом залучено [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.118). В подальшому позивачем вимоги позову уточнено, про що подано уточнену позовну заяву (а.с.107-112). Згідно уточнених позовних вимог позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКV0GА00007100 від 24.10.2007 року року в сумі 12525.64 Доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 130.70 кв.м., житловою площею 73.30 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 29.10.2007 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код СДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно- правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS]. Уточнений позов обґрунтовано наступним. 24.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено договір № МКV0GА00007100, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.10.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка мається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. [INFO] року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується оцтвом про смерть від 23.06.2008 року. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом із кодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняли спадщину, якщо ягом 6 місячного строку з часу відкриття спадщини (тобто з [INFO] р. по 22.01.2009 : не заявили про її відмову. Дії, що свідчать про прийняття спадщини є фактичне вступання 5 правління або володіння спадковим майном. Так, відповідачами фактично управляють та володіють спадковим майном з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на момент смерті є [PERSON] (надалі - Відповідач), що підтверджується копією в паспорту, копія додається та діти померлого [PERSON] [PERSON], яка зареєстрована [ADDRESS]. Внноградівського району. Закарпатської обл. та [PERSON], який зареєстрований [ADDRESS]. Виноградівського району. Закарпатської обл.. що підтверджується ювідкою виданою Королівською селищною радою, яка _ іаеться. Місцем відкриття спадщини згідно ст. 1221 ЦК України є останнє постійне місце проживання спадкодавця: [ADDRESS]. Виноградівського району. Закарпатської обл.. часом відкриття спадщини (ст. 1220 ЦК України) визнається день смерті спадкодавця, тобто [INFO] р. Згідно зі ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 29.09.2014 року позивачем була направлена претензія кредитора до Виноградівської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК: "Кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги." 14.02.2012 року Позивачем було отримано відповідь Виноградівської державної нотаріальної контори за вих. № 25 від 02.02.2012 року, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. 21.04.2012 року до спадкоємцеві, [PERSON], було направлено лист- претензію, згідно яких Приватбанк пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що: "Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі." Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором від 24.10.2007 року становить - 12525.64 Доларів США, яка складається з наступного: 8706.26 Доларів США - заборгованість за кредитом, 1767.44 Доларів США - заборгованість за відсотками, 340.00 Доларів США - заборгованість з комісії, 1711.94 Доларів США - заборгованість з пені. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Позичальник 29.10.2007 року уклали договір іпотеки №б/н (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Позичальник надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 130.70 кв.м., житловою площею 73.30 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить Позичальнику на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 72150,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між позичальником та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між позичальником та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач зважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом -трав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (ст. 1282 ЦК України). Представник позивача Гриниха Т.Ю., яка діє згідно довіреності № 3624-О від 11.10.2012 року (а.с. 74), в судовому засіданні уточнені позовні підтримала повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON], який діє згідно доручення від 11.06.2014 року, посвідченого головним лікарем ДЗ Відділкова клінічна лікарня ст. Ужгород ДТГО "Львівська залізниця" (а.с. 56) в судовому засіданні проти позов заперечив, зазначивши, що по факту неправомірних дій по відношенню до його довірительки порушено кримінальну справу, банк безпідставно не виплатив страховий платіж після смерті позичальника [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24.10.2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого після зміни найменування (а.с. 42-46) є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в особі керуючої Виноградівським відділенням філії "Закарпатське РУ" ЗАТ КБ "ПриватБанк" Хошобіної Н.Л. та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКV0GА00007100 (а.с. 15-19). На підставі даного кредитного договору [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 11215 доларів США на строк з 24.10.2007 року по 23.10.2017 року включно на такі цілі: споживчі цілі (ремонт та облаштування житлового будинку) в сумі 10000 доларів США та 1215 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 7.1 договору). Позичальник зобов'язався (п.п. 7.1, 7.4 кредитного договору) погашати заборгованість за договором щомісяця відповідно до Графіка погашення кредиту, при порушенні зобов'язань із погашення кредиту сплачувати пеню у встановленому договором розмірі. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 29.10.2007 року між ним та закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого, як вказувалось вище, є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") було укладено договір іпотеки № б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с. 23-25). Згідно п. 2 договору іпотеки предметом іпотеки є жилий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Королівською селищною радою 14.08.2001 року на підставі рішення ради народних депутатів № 85 від 19.07.2001 взамін рішення виконкому Королівської селищної ради за № 63 від 13.08.1987 року на перебудову старого жилого будинку на новий та зареєстрованого в Виноградівському бюро технічної інвентаризації 11.09.2001 року в книзі 6, номер запису 914, реєстраційний номер об'єкта в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 20148824. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 72150 гривень. Також 24.10.2007 року між закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та [PERSON] було укладено договір особистого страхування за № MKV0LK00059701 (а.с. 58, 59) [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області 23.06.2008 року, серія [NUMBER] (а.с. 29). Станом на 12.06.2012 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 12525,64 долари США, яка складається з наступного: 8706,26 долар США - заборгованість за кредитом, 1767,44 долар США - заборгованість за відсотками, 340,00 долар США - заборгованість з комісії, 1711,94 долар США - заборгованість з пені, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 11-14). У зв'язку із смертю боржника 29.09.2011 року позивачем, як кредитором, була направлена претензія з приводу заборгованості за кредитним договором до Виноградівської державної нотаріальної контори, що стверджується реєстром претензій від 29.09.2011 року (а.с. 30-32). Згідно відповіді Виноградівської державної нотаріальної контори за вих. № 25 від 02.02.2012 року дану претензію направлено [PERSON]. (а.с. 37) 21.04.2012 року позивач скерував відповідачеві [PERSON] лист-претензію за № 1266 від 12.03.2012 року, у якій відповідача було повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON], та запропоновано погасити дану заборгованість у добровільному порядку (а.с. 33-36), проте відповідач борг не сплатила. Відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем [PERSON], та продовжує проживати за адресою: [ADDRESS], за якою також зареєстрована, що стверджується довідкою Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області №1797 від 29.05.2014 року (а.с.48). Згідно довідки Королівської селищної ради Виноградівського району № 524/02-11 від 23.07.2014 року за адресою [ADDRESS] станом на [INFO] року зареєстровані та проживають [PERSON], 1987 р.н. та [PERSON], 1995 р.н. (а.с.83). Після смерті чоловіка відповідач не зверталась до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримувала, що стверджується копією Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) відносно спадкової справи [PERSON] (а.с.76-77). Суд констатує, що між сторонами виникли спадкові правовідносини, зокрема, відносини з приводу спадкування зобов'язань спадкодавця за кредитним договором та договором іпотеки, до яких підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За умовами кредитного договору, укладеного між позивачем та позичальником [PERSON], останній отримав кредит на строк до 23.10.2017 року включно, зобов'язався повертати його частинами щомісячно, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі згідно договору. Проте, в порушення взятих на себе зобов'язань позичальник не сплачував грошові кошти згідно договору, в результаті чого утворилась заборгованість. Відтак, у позивача виникло право достроково вимагати повернення кредиту та сплати процентів. У зв'язку з тим, що позичальник помер, позивач пред'явив свої вимоги за кредитним договором до спадкоємця позичальника. При вирішенні питання підставності позову в цій частині суд керувався наступним. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1219 ЦК України передбачає права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини та у відповідності до положень п. 5 ч. 1 даної статті не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. На момент відкриття спадщини спадкодавцеві [PERSON] належали обов'язки згідно кредитного договору, укладеного з позивачем, та такі, на думку суду, не припинилися внаслідок його смерті, оскільки не є такими, що нерозривно пов'язані з його особою та у зв'язку з цим не можуть бути виконані іншою особою. Отже, обов'язки спадкодавця [PERSON] за кредитним договором перейшли в порядку спадкування до його спадкоємців. Згідно положень ст. 1217 ЦК України спадкування може здійснюватися за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] не склав заповіту, а тому відповідно спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцми за законом після смерті [PERSON] є відповідачі у справі та з огляду на ступінь родинного зв'язку з померлим та положення ст. 1261 ЦК України - спадкоємцем за законом першої черги (дружина та діти). Як встановлено судом, відповідачі не звертались до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте факт їх постійного проживання разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини та незаявлення у встановленому законом порядку про відмову від неї, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є обставинами, які дають підстави вважати спадкоємців таким, що прийняли спадщину. Зокрема, відповідачами прийнято у спадщину житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцеві на праві власності, та є предметом договору іпотеки. Неоформлення відповідачем своїх спадкових прав не має правових наслідків для питання прийняття спадщини, оскільки ст. 1296 ЦК України закріплює право, а не обов'язок спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Крім того, згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У ст. 1297 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови № 7 від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про підставність пред'явлення позивачем своїх вимог за кредитним договором, укладеним із спадкодавцем, до його спадкоємця - відповідача у справі. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Таким чином, до відповідачів, як спадкоємців [PERSON], який одночасно був боржником і іпотекодавцем, перейшли як права і обов'язки іпотекодавця, так і обов'язки за кредитним договором у межах вартості спадкового майна. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованими. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача покликається на те, що, незважаючи на неодноразові звернення до позивача, ним не вчинено жодних дій, передбачених договором особистого страхування № MKV0LK00059701 від 24.10.2007 року, укладеним між ЗАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" та [PERSON] з метою забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором, для здійснення страхової виплати у зв'язку із смертю страхувальника та спрямування її на погашення заборгованості. Проте, ці заперечення не заслуговують на увагу з таких підстав. Відповідно до п. 3.2 умов страхування, які є невід'ємною частиною згаданого договору особистого страхування, для отримання страхової виплати страхувальник, застрахована особа або вигодонабувач чи спадкоємець застрахованої особи повинні звернутися до страховика в особі страхового агента з письмовою заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку. Перелік документів визначено у п. 3.3 умов страхування та серед них є копія свідоцтва про право на спадщину (для спадкоємця застрахованої особи). Отже, відповідач, як спадкоємець застрахованої особи повинна була звернутись із відповідною заявою до позивача, який є страховим агентом згідно договору, та надати необхідні документи. Поряд із тим, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку суду, є підставними, при вирішенні даного спору суд враховує положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 № 1304-VII, який набрав чинності 07.06.2014 року, та приходить до наступних висновків. Так, у відповідності до п. 1 ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У відповідності до п. 7.1 кредитного договору № МКV0GА00007100 від 24.10.2007 року, укладеного між позивачем та спадкодавцем [PERSON] (а.с. 15-19), кредитні кошти надано позичальникові в іноземній валюті - доларах США та основну їх частину - на споживчі цілі (ремонт та облаштування житлового будинку), решту - на сплату страхових платежів. Житловий будинок, який є предметом іпотеки, та на який позивач просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором, має загальну площу 130,70 кв.м. З пояснень представника відповідачів, даних в судовому засіданні та представлених суду письмових доказів, а саме довідки Виноградівського РБТІ №266 від 29.10.2014 року (а.с.132) вбачається, що відповідачі постійно проживають у даному житловому будинку та не мають у власності житла. Представник позивача не заперечив та не надав докази, які б спростовували даний факт. А тому, з огляду на наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, не може бути примусово відчужений, відтак у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Відповідно не підлягає задоволенню і похідна від основної вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у даному житловому будинку. Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed