Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем у момент передачі йому всієї суми позики 15.08.2020 року. Однак на вимогу позивача відповідач кошти не повернув. В зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10000,00 доларів США, зазначаючи, що на момент звернення до суду дана сума була еквівалентна 283700,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 15 серпня 2020 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 10000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій останній зобов`язався повернути вищевказану суму. До теперішнього часу свої зобов`язання відповідач не виконав. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому, позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 2 ст.1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13, яка, згідно зі ст.417 ЦПК України, є обов`язковою для усіх судів України, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані. За таких обставин, суд вважає, що боргова розписка від 15.08.2020 року у розумінні вимог\~ст. 1047 ЦК України\~є належним доказом у справі на підтвердження отримання відповідачем позики від позивача у розмірі 10000 доларів США. За змістом\~статті 524 ЦК України\~грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій\~статті 533 ЦК України\~закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у\~статті 53 Закону N 606-XIV «Про виконавче провадження». Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду відповідачем надано не було, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Розглядаючи можливість визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, суд приймає до уваги висновки, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження№ 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18),№ 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження№ 14-446цс18) та приходить до висновку, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, нестиме двозначність у розумінні суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. Таким чином, у рішенні суду кошти, які підлягають до стягнення з відповідача, повинні бути визначені у відповідній іноземній валюті. Позивачем також було заявлено вимогу про накладення, в якості забезпечення позову, арешту на майно відповідача, зокрема на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1\~ст.149 ЦПК України\~суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених\~статтею 150 цього Кодексу\~заходів забезпечення позову. Згідно із ч.2\~ст.149 ЦПК України\~забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.150 ЦПК України\~позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до ч.3\~ст.150 ЦПК України\~заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Судом встановлено, що зазначена квартира [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 09.06.1994 року. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ст.369 ЦК України). Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку, що накладення арешту на частину вищезазначеної\~квартири, що належить\~відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності буде порушувати права інших співвласників спільної сумісної власності, що є недопустимим, а тому\~в задоволенні вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту слід відмовити. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом не було сплачено судовий збір, оскільки він є інвалідом І групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст. ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір"\~встановлено розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до суду позовної заяви майнового характеру\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем зазначено ціну позову у розмірі 283700,00 грн., що на момент звернення до суду не відповідало дійсності, оскільки станом на 12.01.2021 року офіційний курс Національного банку України щодо долара США складав 28,2038 грн. за 1 долар США, у зв`язку з чим ціна позову становила 282038,00 грн. (10000 доларів США*28,2038). Враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору, стягненню з відповідача на користь держави, з врахуванням ціни позову, підлягає 2820,38 грн.

Outcome: partial