Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 17.06.2012 року, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 17.06.2012 року. При підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг між ним та банком, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач зазначає, що він свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно п. 2.1.1.12.3 погашення кредиту здійснюється наступним шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та проценті внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 22.09.2020 року має заборгованість в розмірі 31947,45 грн., яка складається з: 4126,47 грн. - заборгованості за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4126,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1483,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 26337,74 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісії, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надавав. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст. 530,\~631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.\~1048\~цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку є невід`ємною частиною спірного кредитного договору, укладеного на підставі анкети-заяви [PERSON] від 17.06.2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua. Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2012 року [PERSON] дійсно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.28), але зі змісту цієї анкети-заяви не вбачається про те, що сторонами кредитного договору були погоджені всі суттєві умови договору, а саме: процентну ставку за користування кредитом, порядок її зміни, застосування підвищуючих коефіцієнтів до процентної ставки, термін дії кредиту, порядок його повернення, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також з матеріалів справи вбачається, що старт карткового рахунку № [NUMBER] , по якому проводилося кредитування відповідача відбувся 06.07.2012 року та в той же день відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 00,00 гривень, після цього, 25.07.2012 року відповідачу було підвищено кредитний ліміт до 3500,00 грн. Після цього кредитний ліміт було підвищено банком 03.07.2015 року до 3450,00 грн., 27.02.2016 року - зменшено до 2730,00 грн., а 13.08.2018 року кредитний ліміт було зменшено до 00,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.26). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивачем в односторонньому порядку проводилася зміна кредитного ліміту, в межах якого проводилося кредитування відповідача, при чому максимальний розмір кредитного ліміту картки відповідача за весь час існування кредитних правовідносин між сторонами становив 3500,00 грн., який 03.07.2015 року було знижено до 3450,00 грн., 27.02.2016 року до 2730, 00 грн., а 13.08.2018 року до 00,00 грн., що підтверджується довідкою банку (а.с.26). Тобто, розмір основного боргу за кредитним договором (тіло кредиту) не повинен перевищувати 3500,00 грн., тобто в межах максимального кредитного ліміту, встановленого банком. В той же час, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту (основний борг) складає 4126,47 грн., що перевищує максимальний кредитний ліміт, встановлений банком по даному кредитному договору. З метою з`ясування підстав для нарахування основної суми заборгованості в зазначеному розмірі судом було надіслано запит на адресу позивача для надання письмових пояснень. Представником позивача було надіслано до суду додаткові пояснення в справі, в яких останній зазначив, що згідно умов кредитного договору, сплата відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. (а.с.66). Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, в повному обсязі не погашав, проценти за користування кредитом не сплачував, внаслідок чого на суму\~несвоєчасно сплачених процентів збільшувалося тіло кредиту, і станом на 22.09.2020 року має заборгованість в розмірі 31947,45 грн., яка складається з: 4126,47 грн. - заборгованості за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 4126,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1483,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 26337,74 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісії. Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 17.06.2012 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] (а.с.10-17). Таким чином, позивач в обґрунтування нарахування основного боргу за кредитним договором в розмірі 4126,47 грн. (тіло кредиту), тобто в розмірі, який перевищує встановлений по договору кредитний ліміт (3500,00 грн.) посилається на Умови та правила надання банківських послуг та зазначає, що банк мав право проводити погашення сум прострочених процентів за користування кредитом за рахунок збільшення розміру тіла кредиту. Слід також зазначити, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування заявлених до стягнення сум, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилається на вище згадуваний Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємну частину спірного договору, але ці докази не містять підтвердження тих обставин, що відповідач при підписанні «Анкети-заяви» ознайомився і погодився з умовами, що містять саме в Умовах та правилах надання банківських послуг, і що ця «Анкета-заява» разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо % ставки, неустойки (пені, комісії, штрафів), комісій саме у зазначених в цих документах розмірах. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, якщо Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду позовом, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в «Анкеті-заяві» домовленості сторін про % ставку, сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в «Анкеті-заяві» позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.06.2012 шляхом підписання «Анкети-заяви», а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, комісій, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, надані позивачем Анкета - заява та інші матеріали, надані Банком, не містять доказів того, що відповідач погодив з банком умови договору. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку процентів за користування кредитом відповідач повинен сплатити на користь банку 1483,24 грн., посилаючись в обґрунтування нарахування на застосування ст. 625 ЦК України. Щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 1483,24 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором. З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошовим зобов`язанням, складовою якого, зокрема, є також нараховані відсотки за користування кредитними коштами, терміни сплати яких передбачено договором. Таким чином, враховуючи, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, кредитні кошти повернуті не були, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування матеріальних втрат (збитків) кредитора і отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем 24.05.2017 року було зроблено платіж в сумі 150,00 грн., після чого розмір заборгованості за тілом кредиту склав 3118,14 грн., після цього платежі було вчинено 23.09.2017 року в сумі 100,00 грн. та 24.10.2017 року в сумі 110,00 грн., проте з розрахунку вбачається, що нарахування процентних складових проводилося на тіло кредиту, яке перевищувало максимальний кредитний ліміт, встановлений відповідачу. Будь-яких доказів на підтвердження узгодження зазначених змін з відповідачем до суду надано не було. Таким чином, суд вважає провести розрахунок сум, передбачених ст. 625 ЦК України, виходячи з суми максимального розміру кредитного ліміту, починаючи з 01.07.2017 року, з дати нарахування процентів на суму тіла кредиту, яка почала перевищувати максимальний його розмір: 3500,00*3*1179/365/100 = 339,16 грн., де: - 3500,00 грн. складова заборгованості (максимальний розмір кредитного ліміту, встановленого відповідачу, та який було використано останнім); - 3 процентна ставка; - 1179 кількість днів прострочення з дати останнього платежу за кредитом до дати, на яку позивачем було проведено розрахунок заборгованості; - 365 кількість днів у році. Таким чином, сума 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 01.07.2017 року до 22.09.2020 року (дата, на яку позивачем проведено розрахунок) складає 339,16 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, з відповідача також підлягає стягненню сума інфляційного збільшення заборгованості в загальному розмірі 781,53 грн. 3500,00 грн. (сума заборгованості в розмірі максимального кредитного ліміту, встановленого відповідачу) * індекс інфляції за період серпень 2017 року-вересень 2020 року (100,2 х 99,9 х 102,0 х 101,2 х 100,9 х 101,0 х 101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8 х 100,0 х 100,0 х 99,3 х 100,0 х 101,9 х 101,7 х 101,4 х 100,8 х 101,0 х 100,5 х 100,9 х 101,0 х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 х 100,2 х 99,7 х 100,8 х 100,8 х 100,3 х 100,2 х 99,4 х 99,8 х 100,5) = 781,53 грн. Таким чином, загальна сума складових заборгованості, передбачених ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1120,69 грн. Окрім того, вимоги про стягнення з відповідача пені з відповідача задоволенню не підлягають, також виходячи з наступного. Суд\~\~ враховує, що згідно\~ ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи\~ на період проведення антитерористичної операції»\~\~ від 2\~ вересня 2014 року № 1669 У11\~ на\~ час\~ проведення антитерористичної операції\~ забороняється нарахування\~ пені\~\~та/або\~ штрафів\~ на\~ основну\~ суму заборгованості\~ із зобов`язань\~\~ за кредитними\~\~ договорами\~ та договорами позики\~ з 14 квітня 2014 року\~ громадянам України,\~ які зареєстровані\~\~ та\~ постійно\~ проживають\~\~ або переселилися у період з 14 квітня 2014 року\~ з населених\~ пунктів,\~ визначених у затвердженому\~\~ Кабінетом\~ Міністрів\~ України переліку, де проводилася\~ антитерористична операція, а також\~ юридичним особам\~\~ та\~ фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили)\~ свою господарську\~\~ діяльність\~\~ на території населених\~ пунктів, визначених у\~ затвердженому Кабінетом Міністрів України\~ переліку, де проводилася\~ антитерористична\~ операція. Банки\~ та\~ інші\~ фінансові\~ установи, а також\~ кредитори\~ зобов`язані\~ скасувати\~ зазначеним\~ у цій статті\~ особам\~\~ пеню\~та /\~або штрафи, нараховані на основну\~ суму\~ заборгованості\~\~ із зобов`язань\~ за\~ кредитними договорами\~ і договорами\~ позики\~ у період проведення\~\~ антитерористичної операції. Положення частин першої і другої цієї статті не поширюються на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики, укладеними з юридичними особами і фізичними особами - підприємцями, місцезнаходженням яких є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, якщо такі договори укладені після 1 січня 2018 року або до яких після 1 січня 2018 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій. Згідно з Переліком\~ населених\~ пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~ розпорядженням КМУ\~ від 2 грудня 2015 року № 1275-р\~ м. Білицьке Донецької області віднесено до вказаного\~ переліку. Також Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., \~щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Таким чином, враховуючи, що кредитний договір було укладено між сторонами 17.06.2012 року, а також зважаючи на те, що відповідач був зареєстрований тривалий час за адресою: [ADDRESS] , тому на підставі\~вказаного Закону\~\~має\~бути звільнений\~ від сплати пені в розмірі 26337,74 грн., яку нараховано\~ після 14 квітня 2014 року. Суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 4620,69 грн., яка складається з: 3500,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі максимально встановленого кредитного ліміту відповідачу; 1120,69 грн. заборгованість по сумам, нарахованим згідно ст. 625 ЦК України, за період з 01.07.2017 року по 22.09.2020 року. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином, з відповідача\~ на користь позивача належить стягнути судовий збір\~ в розмірі\~ 304,02 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial