Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

01.02.2016 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить вилучити та в рахунок погашення зобовязань за кредитним договором №910.72192 від 16.08.2010 року звернути стягнення на автомобіль GELLY MR-7151A, 2010 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) Y7WMR7151A0004127 L6T7524S0AN002702, реєстраційний № [NUMBER]; стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позов мотивовано, тим що 16.08.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №910.72192, згідно якого останній отримав кредит на купівлю транспортного засобу GELLY MR-7151A, 2010 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) Y7WMR7151A0004127 L6T7524S0AN002702, реєстраційний № [NUMBER] в розмірі 52957 грн. 80 коп. зі сплатою річних 24,99 % строком до 16.08.2015 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат повязаних із купівлею авто. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 11.02.2015 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 50 гривень 00 копійок за зобовязання позичальника, які виникають з кредитного договору. Також 20.09.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу GELLY MR-7151A, 2010 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) Y7WMR7151A0004127 L6T7524S0AN002702, реєстраційний № [NUMBER]. Відповідачі зобовязання за кредитним договором не виконали, у звязку з чим станом на 25.01.2016 року заборгованість становить 21867 грн. 98 коп., з якої 15956 грн. 23 коп. прострочений борг, 174 грн. 34 коп. прострочені проценти, 5582 грн. 12 коп. строкові проценти, 155 грн. 29 коп. дебіторська заборгованість. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.08.2010 року між публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] був укладений кредитний договір № 910.72192, відповідно до п.п.1,2 параграфу 1 якого банк надає позичальнику кредит у сумі 52957.80 грн. на строк 60 місяців для: а) фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки GELLY, моделі MR-7151A, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] у сумі 50920 грн.; b) фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 1019 грн. 40 коп.; c) фінансування страхового платежу за договором добровільного страхування фінансових ризиків, повязаних із втратою роботи укладеного ПрАТ «Альфа Страхування» у розмірі 1018 грн. 40 коп.. Відповідно до п.1 параграфу 2 Кредитного договору позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається як ставка AverDepo3M-Ш збільшена на 5,63% ([PERSON]). Станом на день укладення Договору AverDepo3M-Ш становить 19,36% що разом з Маржою [PERSON] складає 24,99%. Згідно з параграфами 3,4 Кредитного договору сторони встановили таке забезпечення кредиту: застава ТЗ, вказаного в п.п. (а) п.2 параграфу 1 Договору, згідно із договором застави ТЗ, який укладається сторонами після підписання Договору. Позичальник зобовязаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів на рахунок № 29095491072192.80 в термін та в сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до Договору. 20.09.2010 року публічне акціонерне товариство «Плюс Банк», що є правонаступником позивача уклало з [PERSON] договір застави транспортного засобу № 910.72192 для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 910.72192 від 16.08.2010 р. та всіма додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Заставодавець передав у заставу заставодержателю транспортний засіб марки GELLY MR-7151A, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. Укладаючи договір застави, сторони домовились про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано. 11.02.2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» уклало з [PERSON] договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань, передбачених кредитним договором № 910.72192 від 16.08.2010 року. Відповідно до п.4 даного Договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання за виконання боржником всіх зобовязань в сумі 50,00 гривень. Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, суд вважає доцільним захистити порушені права позивача. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, проте відповідачі належним чином свої зобовязання за договором не виконували, у звязку з чим станом на 25.01.2016 року заборгованість становить 21867 грн. 98 коп., яка складається з 15956 грн. 23 коп. прострочений борг, 174 грн. 34 коп. прострочені проценти, 5582 грн. 12 коп. строкові проценти, 155 грн. 29 коп. дебіторська заборгованість (а.с.32-34,35). Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Як передбачає ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідки порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Оскільки матеріалами справи підтверджений факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасності повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч.1 ст. 590 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 гривень 00 коп. не підлягають задоволенню, оскільки позивач у даному випадку за рахунок предмета застави задовольняє в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи те, що відповідачі не виконали взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по договору про надання кредиту, та надаючи правову оцінку співмірності визначеної банком заборгованості за кредитом із вартістю заставного автомобіля суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача частково. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: partial