Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

В квітні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до житлового кооперативу "Роща-6", Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", третя особа: [PERSON], про визнання права власності, в якій просить суд встановити факт внесення пайових внесків за квартиру за адресою: [ADDRESS] за рахунок доходу від спільної праці [PERSON], [INFO] та [PERSON]; Визнати право спільної сумісної власності [PERSON], [INFO] та [PERSON] на грошові кошти, які сплачувались як пайові внески за квартиру за адресою [ADDRESS]; визнати право спільної сумісної власності [PERSON], [INFO] та [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS], яке існувало на час смерті [PERSON]; Визнати частково недійсним у частині реєстрації квартири за адресою [ADDRESS] на праві особистої приватної власності за [PERSON] реєстраційне посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації (реєстровий номер 56480) від 09.09.1993 року. 26.08.2014 року, 18.09.2014 року, 18.11.2014 року, 18.12.2014 року, позивач в судове засідання не з'являлась, з таких підстав суд вважає, що позивач навмисно перешкоджає розгляду справи, та сприяє затягуванню розгляду справи по суті, у зв'язку з чим суд визнає повідомлені нею причини неявки не поважними, ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача житлового кооперативу "Роща-6" в судове засідання не з'явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу за їх відсутністю. Представник відповідача Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", в судове засідання не з'явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу за їх відсутністю. Третя особа [PERSON] та представник 3-ї особи [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши доводи третьої особи [PERSON] та його представника [PERSON], оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності у три роки. Позивачка мала можливість звернутися до суду за захистом свого права и визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення, виданого КП «ХМБТІ» ще у 2005 році, так як це питання було предметом розгляду по справі № 2-391/06 по котрій Дзержинським районним судом м. Харкова 08 червня 2006 року було винесено рішення. Позивачка [PERSON] не надала суду пояснень з с приводу пропуску строку позовної давності та поважності причин такого пропуску. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням в цивільній справі, яка набула законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж самі особи, відносно котрих встановлені ці обставини. Законність набуття права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] була встановлена судами першої та другої інстанції, що набули чинності. У 2005 році [PERSON] зверталася до Дзержинського районного суду до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що не має права на частину спадкового майна на підставі п.5 ст.1224 ЦК України, а [PERSON] звертався до [PERSON] з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] справа №2-391/06. В рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-391/06 від 08.06.2006 року були встановлені обставини законності набуття у 1994 році [PERSON] (спадкодавцем) права особистої власності на квартиру [ADDRESS]. 15 серпня 2006 р. по справі №2-ц-4352 2006 р. судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області винесла ухвалу в мотивувальній частині котрої зазначила «Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд обґрунтовано, на підставі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України виходив з того, що оскільки [PERSON] входить до кола спадкоємців першої черги за законом, він у передбачений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини, то він має право на 1/3 частини вищевказаної квартири. Посилання апелянта [PERSON] на те, що вона має право власності на частку спірної квартири, оскільки проживала разом з батьком однією сім'єю в цій квартирі є безпідставними, оскільки право власності на квартиру зареєстровано 19.12.2003р. за [PERSON].». У мотивувальній частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-29/11 провадження № 2/2011/361/2012 від 15.03.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання порядку користування квартирою і вселення зазначено « Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS], згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2006р. [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частини вказаної квартири. Вказана обставина сторонами не оспорюється.» 31 травня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області по справі №2-9/2011 року провадження №22ц/2090/3593/12 в ухвалі вказала «Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами і не оспорюється сторонами, що [PERSON] належить право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] в м. Харкові, 2/3 частини даної квартири належить [PERSON] (а.с.5-8)». Дзержинський районний суд м. Харкова при винесенні рішення по справі № 2-391/06 від 08 червня 2006 року в мотивувальній частині зазначив обставини на підставі яких було винесено рішення і які не потребують доказів, а саме: «Довідками з місця роботи померлого [PERSON], який працював в ОАО ХТЗ в пресованому цеху до 24.02.1994р., крім цього получав пенсію. І вже 26.03.1992 року сплатив увесь пай за кооперативну квартиру». Рішення судів за справами №2-391/06, №2-ц-4352 2006р, №2-29/11 провадження № 2/2011/361/2012, №2-9/2011р. провадження №22ц/2090/3593/12 не скасовані є чинними підстав для їх перегляду не вбачається. Таким чином, доводи надані позивачем в позовній заяві про те що пай в ЖБК «Роща» за квартиру [ADDRESS] був сплачений внаслідок спільної праці та за спільні кошти з [PERSON] спростовуються матеріалами справ та обставинами які були встановлені при винесені рішень судом, та не потребують додаткового доказування. На цій підставі позовні вимоги в частині встановлення факту внесення пайових внесків за квартиру за адресою [ADDRESS] за рахунок доходу від спільної праці [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Вирішувати питання про права осіб, які не є сторонами процесу, а саме [PERSON] (помер [INFO] року), який не є стороною процесу у зв'язку зі смертю суперечить вимогам ст.3 ЦПК, ст. 27-31 ЦПК України Оскільки обставина набуття права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] (спадкодавцем), а також обставина набуття права власності (спадкоємцями) [PERSON] у розмірі 1/3 частини і [PERSON] у розмірі 2/3 частини були встановлені судовими рішеннями, ці обставини не підлягають доказуванню, та не можуть бути спростовані доводами сторони. На цій підставі позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на грошові кошти, які сплачувалися як пайовий внесок за квартиру, та визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS], яке існувало на час смерті [PERSON] не підлягають задоволеню. Згідно з ст.58. Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу Затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. N 186 повнолітні члени сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу зобов'язані брати участь в оплаті витрат по експлуатації та ремонту будинку і квартири. Тому оскільки позивачка [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] в м. Харкові то відповідно до діючого на той час законодавства повинна була приймати участь у сплаті витрат по експлуатації та ремонту будинку і квартири. Положення ст. 17 Закону України «Про власність» щодо виникнення спільної сумісної власності членів сім'ї на майно, придбане внаслідок їх спільної праці, не поширюються на правовідносини, які мали місце до набрання чинності цим Законом, тобто до 15 квітня 1991 р. Але ж пай виплачувався [PERSON] з 1982 року по 26.03.1992 рік. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника про визнання незаконним правового акту органу державної влади або місцевого самоврядування. Реєстраційне посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації (реєстровий номер 5680) від 09.09.1993 року, яке позивачка просить суд визнати частково недійсним не є правовим актом, а КП «ХМБТІ» не є органом державної влади або місцевого самоврядування. Відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України суд приймає до розгляду заяву незважаючи на те що строк позовної давності закінчився. Але позовна давність приймається судом лише по заяві сторони у спорі. Строк позовної давності про визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення виданого КП «ХМБТІ» закінчився 09.09.1996 року. Закінчення позовної давності, про застосування котрої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. На цій підставі відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволені позову [PERSON]

Outcome: dismissed