Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 19 травня 2006 року відповідач по справі [PERSON] на підставі заяви клієнта банку від 19 травня 2006 року та Умов і правил надання банківських послуг одержала від Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" (далі - ПАТ КБ "Приват Банк") кредит в сумі 750 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи на те, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 17.06.2015 року виникла заборгованість перед позивачем в сумі 20 766 грн. 03 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2 098 грн. 95 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 17 202 грн. 03 коп., та штрафів - 500 грн. 00 коп. (фіксована складова) та 965 грн. 05 коп. (процентна складова), позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану суму заборгованості. Представник позивача - ПАТ КБ "Приват Банк", - в судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист про підтримання позовних вимог з проханням розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач по справі [PERSON] в суддове засідання не з'явилася, до суду направила заяву, в якій вказала, що проти задоволення позовних вимог заперечує у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду, просила суд застосувати до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" строк позовної давності та у звязку з цим відмовити у задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, заяву відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 травня 2006 року відповідач [PERSON] на підставі власноручно написаної заяви до ПАТ КБ "Приват Банк" від 19 травня 2006 року на отримання кредитної лінії та відповідно до Умов і правил надання банківських послуг одержала від ПАТ КБ "Приват Банк" кредит в сумі 750 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому згідно Умов та правил надання банківських послуг договір на надання кредитної лінії діяв протягом 2-х років з моменту підписання, тобто до 19 травня 2008 року. Крім цього, цими Умовами та правилами було визначено, що позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати частину заборгованості на протязі 30 днів з дня, коли така заборгованість виникла, а також здійснювати погашення заборгованості за овердрафтом, сплачувати всю суму процентів та комісії, нарахованих за користування кредитною лінією, та фіксованої і процентної складових штрафів при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань більше ніж на 120 днів. З матеріалів справи, зокрема із наданого ПАТ КБ "Приват Банк" розрахунку вбачається, що [PERSON] кошти в сумі 750 грн. із кредитної карти зняла 23 травня 2006 року. Також з наданого ПАТ КБ "Приавт Банк" додаткового розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання по погашенню кредитної лінії спочатку виконувала не належним чином, вносила платежі, несистематично, внесених платежів було недостатньо для погашення кредиту, овердрафту, нарахованих відсотків, комісій, штрафів за кредитною лінією, а з грудня 2007 року взагалі припинила вносити будь-які платежі на кредитний рахунок. Внаслідок цього станом на 17.06.2015 року позивач визначив загальну суму заборгованості за [PERSON] за вказаною кредитною лінією в загальному розмірі 20 766 грн. 03 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2 098 грн. 95 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 17 202 грн. 03 коп., та штрафів - 500 грн. 00 коп. (фіксована складова) та 965 грн. 05 коп. (процентна складова), які позивач і просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що строк дії кредитного договору на відкриття кредитної лінії від 19 травня 2006 року тривав 2 роки та кінцевий термін його закінчився 18 травня 2008 року, що передбачено заявою позичальника. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору. З наявних матеріалів справи, зокрема із розрахунку ПАТ КБ "Приват Банк", вбачається, що відповідачем [PERSON] кошти із кредитної картки були зняті лише один раз 23 травня 2006 року, а останній платіж в рахунок погашення кредиту було сплачено 24 грудня 2007 року, заборгованість повністю не була сплачена позичальником. З часу останнього внесення відповідачем по справі платежу в рахунок кредиту минуло більше 7 років. Саме тоді у позивача виникло право звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, що передбачено п.п. 5.2, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, однак лише після спливу тривалого часу, а саме 13 липня 2015 року, тобто більше ніж через 7 років позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, з урахуванням того, що дія договору припинилася ще 19 травня 2008 року, відповідач [PERSON] заборгованість за кредитом не сплатила на день закінчення дії договору, у травні 2008 року банк автоматично продовжив строк дії договору, незважаючи на тривале порушення відповідачем його умов, хоч виходячи з таких обставин не повинен був автоматично продовжувати термін дії договору. Таким чином, ПАТ КБ "Приват Банк" після закінчення дії договору у травні 2008 року з достовірністю знав про грубе порушення з боку відповідача взятих на себе зобовязань і вже тоді у цього позивача виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Однак, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача, а навпаки продовжив дію договору. Суд констатує, що при цьому, відповідач по справі [PERSON] кошти в рахунок погашення заборгованості не вносила на кредитну лінію, проте кредитодавець, користуючись своїм правом, продовжував нараховувати відсотки, комісію та штрафи за прострочену заборгованість за кредитним договором, замість того, щоб скористатися своїм правом стягнути заборгованість за кредитним договором у судовому порядку після закінчення першого строку дії кредитного договору. Згідно умов договору строк дії картки визначено тривалістю 2 роки. З розрахунку наданого позивачем видно, що відповідач [PERSON] кредитною карткою після травня 2008 року не користувалася. Тому такі дії позивача суд розцінює як зловживання позивачем своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобовязань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій відповідачу. Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, після закінчення строку кредитного договору 18 травня 2008 року та несплатою по цей час відповідачем заборгованості по цьому кредитному договору, позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років, а саме до 18 травня 2011 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення наявної вже тоді заборгованості з відповідача. Однак, позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, бо звернувся до суду з позовом до суду лише після спливу більше ніж шести років. Відповідач [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку подала до суду заяву про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк". Позивачем не надано суду доказів, про досягнення між сторонами угоди про збільшення строку позовної давності. Оцінивши зібрані та перевірені в судовому засідання докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених чинним законодавством підстав для застосування до позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" строку позовної давності терміном 3 роки відповідно до вимог ст. 257 ЦК України. Приймаючи до уваги те, що позов не підлягає задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України\~судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача також не підлягають. Враховуючи вище викладене, та те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором із пропущенням строку позовної давності, суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed