Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті його мами-[PERSON], котра померла [INFO] року, право на земельну частку (пай) розміром 1,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка- [PERSON], котрий помер [INFO] року сертифіката на земельну частку (пай) серія [NUMBER], яке видано державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області Бораковською О.Я 20.01.2003 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] року померла його мама-[PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого входить земельна частка (пай) розміром 1,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка-[PERSON], котрий помер [INFO] року сертифіката на земельну частку(пай) серія [NUMBER], яке видано державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області Бораковською О.Я. 20.01.2003 року. На випадок своєї смерті мама склала заповіт, відповідно до якого належне майно, в тому числі і земельний пай заповіла йому. Відтак, як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняв, оскільки на момент її відкриття проживав спільно із спадкодавцем, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримав відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області-Ілюк В.І. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника ради, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року в с. Іванівці, Жидачівського району, Львівської області померла [PERSON], про що [INFO] року складено відповідний запис №33 та Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від [INFO] року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 14). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із земельної частки(паю) розміром 1,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка- [PERSON], котрий помер [INFO] року сертифіката на земельну частку(пай) серія [NUMBER], яке видано державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області Бораковською О.Я 20.01.2003 року (арк. справи 13). Так, згідно із витягом, який виданий відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02 липня 2018 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий [PERSON], зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Вільховецькій сільській раді за №7, розміром 1,90 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП « Світанок» і її вартість становить 32314,45 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався ( арк. справи 20). З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 17 жовтня 2003 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: "все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю синові- [PERSON]". Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований ( арк. справи 16). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З долученої до матеріалів справи довідки, виданої виконавчим комітетом Вільховецької сільської радиЖидачівського району Львівської області від 07 червня 2018 року за вих. №708, вбачається що до дня смерті і на день смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований та проживав її син [PERSON] (позивач)( арк. справи 15). Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №347/02-31 від 11 травня 2018 року, яка видана завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його мами-[PERSON], котра померла [INFO] року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном (арк. справи 21). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності-права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно (земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висовку, що є позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved