Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що гараж був збудований без належно затвердженого проекту, проте на приватизованій земельній ділянці, яка була відведена саме для цієї мети,технічні характеристики об'єкту відповідають вимогам чинного законодавства, права інших осіб жодним чином не порушено. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від відповідачів та третьої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Полтавського районного управління юстиції Полтавської області від 28.11.2013 року належить земельна ділянка площею 0,0029 га, з цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер [NUMBER]. Вказана земельна ділянка знаходиться в [ADDRESS], в обслуговуючому кооперативі "Промінь 2017" (колишній кооператив "Сільський") (а.с. 7). На вказаній земельній ділянці позивачем збудовано гараж [NUMBER], який згідно технічного паспорту є будівлею капітального типу (фундамент - бетонні блоки, стіни - цегла керамічна, залізобетонні блоки, перкриття - залізобетонні панелі, підлога - цемент), обладнаний підвалом (а.с.8-12). Відповідно Звіту про оцінку майна від 03.05.2018 року, оціночна вартість нежитлової будівлі гаражу з погрібом площею 24,7 кв.м., що знаходиться за адресою пров. Вишневий, 6-Г, с. Горбанівка, Полтавського району Полтавської області, становить 21 900,00 грн. (а.с.15-24). Згідно висновку експерта №40 від 29.05.2018 року, наданого за результатами будівельно-технічного дослідження нерухомого майна (гараж [NUMBER] з підвалом) за адресою: [ADDRESS], будівля гаража [NUMBER] з підвалом не суперечить вимогам п. 6.3, 6.5, 6.23 ДБН В.2.3-15:2007 "Споруди транспорту. Автостоянки і гаража літ."Г" і для легкових автомобілів" в частині об'ємно-планувального рішення та п.7.50 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських селищ" в частині розташування гаража [NUMBER] по відношенню до будівель та споруд іншого призначення. Технічний стан гаража [NUMBER] - задовільний, по несучій спроможності та умовам експлуатації відповідає стану ІІ. Гараж [NUMBER] є об'єктом завершеного будівництва та придатний для подальшої експлуатації. Судом також встановлено, що позивач звертався до Депаптаменту державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області з метою введення в експлуатацію гаража, в результаті розгляду звернення листом від 02.03.2018 року №1016-1.20/2/91 йому надано відповідь, що прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу можливе лише після вирішення питання судом про право власності на нього (а.с. 13). Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», закінчені об'єкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року. В той же час, Порядком не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів. А тому, такі обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них у судовому порядку. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Враховуючи положення ст. 95 ЗК України, п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.12 р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст. 26 - 32 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на будівництво та реконструкцію нерухомого майна мають землекористувачі за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законом. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки, згідно положень ст. 19 ЗК України та Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.10 р. № 548. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Суд вважає, що в діях позивача при здійсненні самочинного будівництва нежитлової будівлі, хоч і вбачаються порушення, які полягають у не отриманні останнім дозволу на виконання будівельних робіт відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р., але дана обставина не позбавляє позивача як власника нерухомого майна, права звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.11 р. передбачено, що у разі самочинного будівництва, замовник такого будівництва має можливість зареєструвати Декларацію про готовність обєкту до експлуатації та оформити право власності на такий реконструйований обєкт подавши до інспекції ДАБК замість дозвільних документів (Декларації про початок виконання будівельних робіт) рішення суду, за яким за замовником визнано право власності на такий самочинно збудований обєкт. Тобто, законом передбачена можливість узаконення такого будівництва у судовому порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості встановити своє право власності на належне йому самочинно збудоване нерухоме майно, у загальному порядку, окрім судового. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За даних підстав, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, так як усуне перешкоди для позивача у вільному розпорядженні свої нерухомим майном та надасть йому можливість у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на самовільно реконструйоване нерухоме майно у виді гаражу. На підставі викладеного та

Outcome: approved