Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Прокурор Великобурлуцького району Харківської області (далі - прокурор) у листопаді 2014 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] звернувся до Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (далі - рада) про передачу йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га по [ADDRESS]. Рішенням ІХ сесії ХХVІ скликання ради від 15 липня 2003 року [PERSON] було передано вказану земельну ділянку та зобов'язано виготовити технічну документацію. Виготовлену на замовлення [PERSON] Великобурлуцькою районною філією Харківського регіонального центру державного земельного кадастру (далі - ДЗК) технічну документацію було затверджено рішенням ХІІ сесії ХХVІ скликання ради від 03 листопада 2003 року та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю та винесення в натурі і закріплення меж земельної ділянки. На теперішній час [PERSON] має державний акт серії ХР № 063434 від 11 квітня 2005 року на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1483 га по [ADDRESS] із цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Разом з тим, власниками частин житлового будинку за вказаною адресою є [PERSON] та [PERSON] Єдиною дорогою до зазначеного будинку, а також до будинку [ADDRESS] є дорога з твердим покриттям. Вказана дорога і частина поворотного кола ввійшла до державного акту серії ХР № 063434 від 11 квітня 2005 року, а тому [PERSON] перешкоджає у користуванні нею, а саме проходу та проїзду громадян до їх будинків, що знаходяться по [ADDRESS] Окрім цього, форма (контур) земельної ділянки на абрисі акту встановлення та погодження меж та передачі земельної ділянки не відповідає формі (контуру) в кадастровому плані земельної ділянки, який в свою чергу не відповідає плану меж земельної ділянки в державному акті. Просив скасувати рішення ХІІ сесії ХХVІ скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року "Про затвердження технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в межах населеного пункту на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області; анулювати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 063434 від 11 квітня 2005 року, загальною площею 0,1483 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Прокурор та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначили, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] та іншим мешканцям домоволодінь № № [ADDRESS] користуватись єдиною дорогою, яка веде до їх домоволодіння, оскільки вказана дорога відповідно до державного акту належить саме [PERSON] Представник відповідача ради в судове засідання не з'явився, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] передана йому у власність відповідно до закону. Дійсно дорога з твердим покриттям до вказаного домоволодіння та сусіднього будинку включена до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 063434 від 11 квітня 2005 року, однак він ніколи не перешкоджав сусідам користуватись вказаною дорогою, більш того, вказана дорога не є єдиною до їх двору. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, сповіщався про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення прокурора, представника [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи та фактично підтверджується учасниками судового розгляду, [PERSON] та [PERSON] є відповідно власниками 53/100 та 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] (а.с. 12-16, 35-36). [PERSON] 11 червня 2003 року звернувся до ради про передачу йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а також 0,01 га для особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням ІХ сесії ХХVІ скликання ради від 15 липня 2003 року [PERSON] було передано вказану земельну ділянку у приватну власність та зобов'язано виготовити технічну документацію (а.с. 11). На підставі зазначеного рішення ради Великобурлуцькою районною філією Харківського регіонального центру державного земельного кадастру була виготовлена технічна документація зі складання державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] (а.с. 17-32). Рішенням ХІІ сесії ХХVІ скликання ради від 03 листопада 2003 року затверджено технічну документацію зі складання державного акту на право власності на землю; надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1483 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) жителю [ADDRESS] - [PERSON]; дозволено виготовити державний акт на право власності на землю; дозволено винести в натурі та закріпити межі земельної ділянки, згідно проекту. 11 квітня 2005 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 063434, загальною площею 0,1483 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). В силу ст. ст. 13-14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону і гарантується державою. Відповідно до ст. ст. 78-83, 116, 118, 125, 126 ЗК України, (в редакції, що діяли на час передачі земельної ділянки), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Так земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни є суб'єктами права власності на землі приватної власності. Територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності. Це право вони реалізують безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки лише з підстав, передбачених законом, зокрема у разі безоплатної передачі ділянок із земель державної і комунальної власності. До земель комунальної власності відносяться землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, звертаються до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У зверненні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідна рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Після розробки проекту і узгодження його з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини, він подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування, який і приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянина. За дотримання вище виписаних процедур, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, за формою державних актів затверджених Кабінетом Міністрів України. Обмеженням цьому є пряма заборона законом передачі земель у приватну власність громадян. Зокрема, відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, шляхи тощо). Як зазначено у технічній документації, в акті встановлення та погодження меж та передачі земельної ділянки значиться дорога до будинку № [ADDRESS], літ. "Д" - "Г", у відомостях координат точок та обчислення площі контурів зазначена дорога площею 0,013 га. Зазначене фактично підтвердив відповідач [PERSON], який під час судового розгляду зазначив, що до державного акту на право приватної власності на землю фактично включена дорога до будинку. Посилання відповідача [PERSON] на те, що вказана дорога не є єдиною до будинку за місцем проживання [PERSON] суд вважає безпідставним, виходячи з наступного. Як зазначив заступник голови Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області у листі № 01-39/143 від 17 січня 2014 року, дорога з твердим покриттям до будинку [ADDRESS] є єдиним способом під'їзду до будинку (а.с. 37). Начальник філії "Великобурлуцький райавтодор" у повідомленнях № 124 від 18 грудня 2013 року та № 110 від 31 жовтня 2014 року вказав, що вул. Леніна у смт. Великий Бурлук знаходиться в комунальній власності та стоїть на балансі Великобурлуцької селищної ради, з твердим покриттям та всі з'їзди та примикання в твердому покритті. Альтернативного способу під'їзду до буд. № [ADDRESS] не існує (а.с. 39-40). Зазначене фактично підтвердила у письмових поясненнях мешканка будинку [ADDRESS] [PERSON], згідно яких під'їзд до будинку [ADDRESS] є з твердим покриттям, існує з 1976 року та є єдиним шляхом під'їзду та проходу до будинків [ADDRESS] Окрім цього, форма (контур) земельної ділянки на абрисі акту встановлення та погодження меж та передачі земельної ділянки не відповідає формі (контуру) в кадастровому плані земельної ділянки, який в свою чергу не відповідає плану меж земельної ділянки в спірному державному акті. Таким чином, рішення ХІІ сесії ХХVІ скликання ради від 03 листопада 2003 року прийнято з порушенням вимог матеріального закону, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у відповідності до вимог ч. 1 ст. 21 ЦК України. Оскільки рішення, що було підставою для видачі державного акту про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку є незаконним, зазначений акт має бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2012 року по справі про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (№ 6-33 цс 13), яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування у практиці загальних судів. Разом з тим, суд вважає, що вимога прокурора про виключення державного акту з державного реєстру не підлягає задоволенню, тому що визнання недійсним правовстановлюючого документу автоматично тягне виключення з державного реєстру. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки прокуратура звільнена від сплати судового збору (п. 11 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"), а задоволені позовні вимоги мають немайновий характер, з відповідачів на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп., в рівних частках по 121 грн. 80 коп., з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial