Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом з уточненнями до нього (а. с. 53-60, 176-181) звернувся [PERSON], посилаючись на те, що 13.01.2018 року близько 20 години водій [PERSON], керуючи автомобілем марки Volkswagen LT реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу, по автодорозі Київ-Одеса в напрямку до міста Києва на 137 км автодороги здійснив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. За даним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області було відкрито кримінальне провадження №12018110000000017, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 15.06.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Він (позивач) є батьком [PERSON]. В результаті ДТП йому спричинено матеріальну шкоду в сумі 7 759,00 грн. у зв'язку з похованням дочки та моральну шкоду, яка полягає в тому, що втрата доньки є для нього непоправимою втратою, що спричинила моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у його житті. Дочка підтримувала його по мірі своїх можливостей фінансово, допомагала у веденні домашнього господарства, була надійною опорою у його житті , всі вагомі рішення приймались за її участі, завжди допомагала порадами у різних складних життєвих ситуаціях; щоденні думки та спогади про наслідки трагічної події, страх можливого повторення подій з іншими членами сім'ї, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Після смерті дочки він зазнав важкого душевного болю, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху при згадуванні про її трагічну загибель, були порушені його актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Відповідно до ст. 23, ч. 2 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, він (позивач) має право на відшкодування моральної шкоди із-за смерті його дочки, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини особи, яка її завдала. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди станом на 13 січня 2018 року була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування»» згідно полісу №АК/7064960 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 липня 2017 року (надалі Поліс) зі строком дії з 17.07.2017 року по 16.07.2018 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) згідно полісу на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн.. Страховик відповідно до ст. 988 ЦК України зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У зв'язку із спричиненням смерті внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, розмір відповідальності ПРАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування" по відшкодуванню йому (позивачу) моральної шкоди має становити 44676 грн. відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивач, з урахуванням вдруге уточнених позовних вимог (а.с. 176-181), просить стягнути: -з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на його користь 7 759 грн. матеріальної шкоди, завданої смертю його дочки [PERSON], внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 44676 грн. моральної шкоди; - з ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат на його користь 500 000 грн. моральної шкоди, завданої смертю його дочки [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та з обох відповідачів на його користь судові витрати. За заявою представника позивача [PERSON] від 22.10.2018 (а. с. 44) до участі у справі ухвалою суду від 22.10.2018 було залучено співвідповідачем Приватне акціонерне товариство Страхова Компанія „Арсенал Страхування"(а.с. 48). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини зазначені в позові та уточненнях до нього (а. с. 53-60, 176-181), відповіді позивача на відзив ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування" (а. с. 224- 227), відповіді позивача на відзив ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» (а. с. 231-234) та відповіді на відзив даного товариства на уточнену позовну заяву (а. с. 239-244), в яких додатково зазначив, що 17 січня 2018 року на виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» відповідач ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» подав до страховика заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору з відповідним пакетом документів, тому відповідно до ст. 988 ЦК України страховик ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування" зобов'язаний у зв'язку з настанням страхового випадку здійснити страхову виплату позивачу у строк, встановлений договором. Виходячи з норм ст. 979 ЦК України, п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону, обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП покладається на страховика відповідно до лімітів відповідальності. Оскільки Згідно п.27.3. ст. 27 вказаного Закону розмір ліміту відповідальності страховика обчислюється шляхом множення загального розміру страхового відшкодування стосовно одного померлого, який становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, розмір мінімальної заробітної плати на момент ДТП становить 3 723,00 грн., - розмір відповідальності Страховика перед позивачем по відшкодуванню моральної шкоди, завданої смертю його дочки [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, становить 44 676,00 грн. Представник відповідача ТОВ „Житомирський м'ясокомбінат» Семенюк В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов (а. с. 63-70), відзиві на уточнену позовну заяву (а. с. 149-156), посилаючись на наступне. Товариством не оспорюються обставини ДТП, під час якої загинула [PERSON], що викладені в позовній заяві та підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 15.06.2018 року. Проте, цивільно-правова відповідальність товариства на момент ДТП станом на 13 січня 2018 року була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно Полісу зі строком дії з 17.07.2017 року по 16.07.2018 року, згідно якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн.. Відповідно до ст.ст. 3, 22 п. 22.1, 23 п. 23.1, 27 п. 27.3 вищевказаного Закону, ст.1168 ЦК України позивач для отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спочатку повинен звернутися до страховика, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) - до їх товариства, для отримання різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Згідно п. 27.3. ст. 27 вказаного Закону ліміт відповідальності страховика перед позивачем у відшкодуванні моральної шкоди, завданої смертю його дочки [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, становить 44676 грн.. Оскільки позивачем не надано доказів звернення до страховика за виплатою страхового відшкодування моральної шкоди, доказів відмови страховика у здійсненні виплати чи виплату страхового відшкодування, позивач не довів факту виникнення у нього права вимоги виплати моральної шкоди саме до їх товариства. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України у зв'язку з грубою необережністю потерпілої, що сприяла виникненню шкоди, оскільки [PERSON], яка загинула на місці пригоди, перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп'яніння, перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у темну пору доби, у неосвітленому та невстановленому для цього місці, та в умовах недостатньої видимості, не виділивши себе на дорозі для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, чим порушила вимоги п.п. 4.4, 4.7., 4.14. ПДР України. Тому розмір заявленої моральної шкоди підлягає зменшенню. Ліміт відповідальності страховика перед позивачем у відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 44 676,00 грн. покриває той розмір моральної шкоди, який за умов, зазначених вище, може бути заявлений позивачем. Позивач не наводить прикладів та не надає доказів, як саме дочка допомагала йому по господарству та підтримувала фінансово; не наводить прикладів, в чому виразився душевний біль та емоційний стрес, не надає доказів щодо істотності змін у його житті. В судовому засіданні представник товариства зазначила, що розмір моральної шкоди має становити 5000 грн., що охоплюється лімітом відповідальності за вищевказаним полісом. До моменту отримання позовної заяви та ухвали про порушення провадження у даній справі до товариства жодна особа, яка має відношення до сім'ї загиблої [PERSON] або її представники не звертались. Товариство неодноразово пропонувало через своїх посадових осіб надати матеріальну допомогу. Щодо правомірності вимог про судові витрати, - позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. Представник Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія „Арсенал Страхування" в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 196, 222). Вказана страхова компанія подала відзив від 04.11.18 на позов (а. с. 142-144), відзив на уточнену позовну заяву (а. с. 216-218)) та Пояснення щодо відзиву відповідача ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» (а. с. 212 - 213), заперечуючи проти позову з посиланням на те, що подана позивачем накладна на підтвердження понесених витрат на поховання дочки в сумі 7 759 грн., не є належним доказом, оскільки не є документом первинного обліку, передбаченого чинним законодавством, тому позовні вимоги щодо стягнення витрат на поховання задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування по виплаті майнової шкоди (на поховання) та моральної шкоди має бути розрахований шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження стосовно ДТП, у якій загинула потерпіла, встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода. Тому за наявності підстав для відшкодування такої шкоди, після встановлення кола всіх осіб, які мають право на таке відшкодування, максимальний розмір відшкодування може становити: 22338.00 грн. - по виплаті моральної шкоди, 3879,50 грн. - по виплаті матеріальної шкоди. Проте, оскільки позивач в позасудовому порядку не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, в задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON], представника відповідача ТОВ „Житомирський м'ясокомбінат» Семенюк В.В. в судовому засіданні, та дослідивши письмові докази, матеріали кримінального провадження 12018110000000017,встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, матеріалами вказаного кримінального провадження наступні обставини. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а. с. 7) яка загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоди 13.01.2018 року (а. с. 8). Позивач, [INFO], є особою, яка досягла повного пенсійного віку (а. с. 6). За даним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області до ЄРДР 14.01.2018 за № 12018110000000017 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 15.06.2018 року вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Із постанови слідчого від 15 червня 2018 року про закриття даного кримінального провадження судом встановлено, що 13.01.2018 року близько 20 години водій [PERSON], керуючи автомобілем марки Volkswagen LT реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу, по автодорозі Київ-Одеса в напрямку до міста Києва на 137 км автодороги здійснив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у неосвітленому та невстановленому для цього місці. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Вказаною постановою кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а. с. 29). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вищевказану дорожньо-транспортну пригоду 13.01.2018 було вчинено [PERSON] під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків з ТОВ „Житомирський м'ясокомбінат", де він працював водієм. Останній під час ДТП керував автомобілем Volkswagen LT, реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ „Житомирський м'ясокомбінат". Вищевказані обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються, крім постанови про закриття кримінального провадження, копіями наказу № 1669-к від 12.12.2012 (а. с. 11), довідки вказаного товариства від 13.06.2018 (а. с. 10), витягу з журналу реєстрації операції перевірки технічного стану КТК (а. с. 12-14), свідоцтва про реєстрацію ТЗ (а. с. 15). На поховання своєї дочки [PERSON] позивач поніс витрати на поховання в сумі 7759 грн., з яких вартість труни становить 3000 грн., рушників - 80 грн. , рушників 120 грн., хустинок - 540 грн., покривала - 270 грн., таблички - 25 грн., хреста - 300 грн., платочків - 60 грн., рушників - 48 грн., хустинок - 1776 грн., 3-х вінків - 960 грн., вінка - 400 грн., хустинок - 180 грн., що підтверджується накладною № 2 від 14 січня 2018 року (а. с. 9). Заперечення відповідачів проти вимоги про стягнення витрат на поховання з посиланням на те, що вказананакладна є неналежним доказом, оскільки вона не є документом первинного обліку (розрахунковим документом), передбаченого чинним законодавством, суд визнає необґрунтованими, оскільки вказана накладна, видана фізичною особою підприємцем [PERSON] на відпуск товару на ім'я позивача [PERSON], у вказаній накладній зазначено її номер, дату, ціну кожного товару, загальну вартість товарів, проставлено штамп, печатку вказаного ФОП, який і несе відповідальність за видачу покупцю належного розрахункового документа на підтвердження продажу товару. Цивільно-правова відповідальність відповідача ТОВ "Житовимрський м"ясокомбінат" на момент дорожньо-транспортної пригоди станом на 13 січня 2018 року була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» (надалі Страховик) згідно Полісу №АК/7064960 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 липня 2017 року (надалі Поліс) зі строком дії з 17.07.2017 року по 16.07.2018 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) згідно полісу на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. (а. с. 43). Згідно умов цього договору при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 3 Закону України N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону N 1961-IV) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 13.01.2018, ТОВ „Житомирський м'ясокомбінат" 17.01.2018 року подало до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» заяву (повідомлення) про настання події, що має ознаки страхового випадку. Вказана заява прийнята представником Страховика цього ж дня (а. с. 93). Відповідно до листа Страховика від 31.10.2018 звернень щодо страхового випадку, який мав місце 13.01.2018 за участю вищевказаного забезпеченого транспортного засобу та пішохода [PERSON] від представників потерпілої не надходило, виплата страхового відшкодування не проводилась (а. с. 137). Вказане свідчить, що подія, в результаті якої завдана шкода позивачу, кваліфікована як страховий випадок, і вказана обставина не оспорюється ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Виходячи з наведеного, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо покладення обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника. Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення майнової і моральної шкоди, пред'явлених позивачем до ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування", вказаний страховик посилається на те, що позивач в позасудовому порядку не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, а страховик у такій виплаті не відмовляв. У відзиві ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» на позов наголошено на безпідставності стягнення моральної шкоди з товариства, оскільки позивачем не надано доказів звернення до страховика за виплатою страхового відшкодування, доказів відмови страховика у здійсненні виплати чи про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, позивач не довів факту виникнення у нього права вимоги виплати моральної шкоди саме до їх товариства. Суд вважає наведені доводи частково обгрунтованими, виходячи з наступного. За загальним правилом в п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як не оспорюється сторонами, впродовж передбаченого Законом N 1961-IV строку страхова компанія ПрАТ СК «Арсенал Страхування» була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 13.01.2018, є страховим випадком. На підставі ст. ст. 5, 22, 23, 27 Закону N 1961-IV, 1 ст. 1200 та ч. 1 ст. 1201 ЦК України страхова компанія є належним відповідачем і має нести обов'язки згідно з укладеним з ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» договором обов'язкового страхування. Враховуючи, що дане товариство застрахувало свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, - за спричинену забезпеченим транспортним засобом шкоду повинна відповідати в першу чергу страхова компанія, на чому наголошує Верховний Суд в своїх рішеннях. Так, у згаданій вище справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. У справі № 264/6326/15-ц (постанова від 25.07.2018р.) Верховний Суд відхилив, як безпідставні, доводи касаційної скарги про те, що позивачка до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталася, оскільки спростовуються саме даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати їй спірне страхове відшкодування. Як з'ясовано, позивач [PERSON], подавши до суду уточнені позовні вимоги (а. с. 176-180), пред'явленими до Страховика, не відмовився від права, наданого йому на підставі договору між Страховиком і страхувальником - ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат». Однак, незважаючи на наявні відомості про розглядуваний спір і висунуті у позові [PERSON] вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, до сьогодення в позасудовому порядку страховиком не прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у такій виплаті. Та обставина, що позивач не звернувся із заявою про страхове відшкодування до страховика, на фоні нездійснення йому регламентної виплати, не позбавляє конституційного права, втіленого в ст. 55 Основного Закону України, звернутись до суду за захистом невизнаних (в даному випадку) прав позивача, як погоджується суд доводами позивача в даній частині. А відтак, суд не погоджується із запереченнями відповідачів про непорушення прав позивача страховою компанією, що витікає з відсутності звернення позивача в досудовому порядку до страхової компанії. У відповіді на відзив та запереченнях представника відповідача ТОВ „Житомирський м'ясокомбінат» в судовому засіданні наголошено на безпідставності позову в частині стягнення моральної шкоди з товариства, з яким перебував у трудових відносинах водій [PERSON], оскільки цивільно-правова відповідальність цього підприємства застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», і спричинену шкоду повинен відшкодовувати саме цей співвідповідач після звернення позивача з відповідною заявою до нього та наданням відповідних підтверджуючих документів.. Оскільки ДТП сталась з вини потерпілої [PERSON] через грубу її необережність, що виразилась в порушенні нею вимог пунктів 4.4, 4.7., 4.14. ПДР України, - розмір заявленої моральної шкоди необґрунтовано завищений, підлягає зменшенню до 5000 грн., ліміт відповідальності страховика перед позивачем у відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 44 676,00 грн. покриває той розмір моральної шкоди, який за умов, зазначених вище, може бути заявлений позивачем. З такими запереченнями в повному обсязі погодитись не можна, зважаючи на нижчевикладене. За нормами ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів моральної шкоди судом береться до уваги також наступне. За змістом ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 " Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Судом також беруться до уваги роз'яснення, викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). В результаті ДТП загинула [PERSON], яка відповідно була для позивача дочкою, тобто близьким родичем і ця втрата є незворотною. Позивач, 1951 року народження, є особою пенсійного віку. Як вбачається із позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких позивач зазнав внаслідок смерті дочки та тим, що після даної трагічної події він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху при згадуванні про її трагічну загибель, були порушені його актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Дочка підтримувала його по мірі своїх можливостей фінансово, допомагала у веденні домашнього господарства, була надійною опорою у його житті. Втрата дочки негативно позначилась на його психічному стані. Під час розгляду справи факт надання фінансової допомоги дочкою батькові не підтверджено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що позивач, 1951 року народження є особою пенсійного віку, крім загиблої дочки [PERSON], має ще сина [PERSON], інших близьких родичів він не має. [PERSON] була неодружена, дітей не мала, ніде не працювала, позивач на її утриманні не був. Вказана обставина не оспорювалась в судовому засіданні представником відповідача ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат». У спростування заявлених вимог в частині розв'язання немайнового спору ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат», зазначаючи, що такий розмір має становити 5000 грн. посилається на соціальний статус потерпілої [PERSON], як безробітної особи, що на думку відповідача нівелює доводи позивача про те, що той розраховував на матеріальну підтримку з боку своєї дочки і позбавився такої внаслідок її смерті. Втім, відсутність офіційної роботи у потерпілої не усуває можливості надавати допомогу батькові іншими способами. Таким чином, безспірним є той факт, що батько в результаті ДТП зазнав, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже має право на відшкодування моральної шкоди. Однак, суд при вирішенні питання щодо визначення розміру моральної шкоди, бере до уваги, що як було встановлено в ході проведеного досудового слідства, ДТП, яка призвела до загибелі дочки потерпілого, яка перебувала у стані тяжкого ступеню алкогольного сп'яніння (3,6 проміле етилового спирту в крові) сталася саме з її вини, та у зв'язку з грубим порушенням нею, як пішоходом вимог пунктів 4.4, 4.7., 4.14 Правил дорожнього руху. Отже, саме груба необережність [PERSON] і нехтування нею ПДР стали причиною виникнення шкоди, яка потребує відшкодування. За таких обставин, з урахуванням обставин події, враховуючи, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та її грубої необережності, при цьому в діях водія [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, суд відповідно до вимог ст. 1193 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості визначає розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача в сумі 80000 грн., частину з якої в розмірі 44676 грн. в межах ліміту відповідальності відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону N 1961-IV слід стягнути із страховика ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування", іншу частину в сумі 35324 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди і страхововим відшкодуванням, відповідно до ст. 1194 ЦК України із страхувальника ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат». Що стосується доводів відповідача страховика, який зазначає, що страхове відшкодування позивачеві має розраховуватись шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два, з огляду на те, що у постанові про закриття кримінального провадження по факту ДТП, у якій загинула [PERSON], встановлено порушення ПДР з боку саме пішохода. Суд з такими доводами страховика не може погодитися з огляду на наступне. Пунктом 36.3. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. На переконання суду вказане положення Закону у розглядуваному випадку не застосовується, оскільки смерть [PERSON] настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілої на проїзну частину. Шкода пов'язана зі смертю потерпілого, як це визначено частиною третьою статті 1193 ЦК України, відшкодовується незалежно від його вини. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв'язку з настанням страхового випадку обов'язок відшкодувати шкоду у зв'язку із смертю потерпілого у межах встановленого ліміту відповідальності лежить на ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування", як на страховику. Положення пункту 36.3. статті 36 Закону стосується того випадку, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, тому особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження страховика про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього згаданим транспортним засобом є взаємопов'язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, є помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпіла, яка померла внаслідок наїзду на неї забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності її вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у неї умислу на заподіяння собі шкоди, діяла у взаємозв'язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Частиною першою статті 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Згідно з частиною першою статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. У відповідності до п. 27.1. статті 27 Закону N 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2. вказаної статті Закону N 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Згідно з пунктом 27.3. статті 27 Закону N 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до пункту 27.4. вказаної статті страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5. статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 3 723 грн. Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Аналіз положень ст. ст. 1200, 1201 ЦК України, ст. 27 Закону N 1961-IV у системному зв'язку з положеннями ч. 3 ст. 1193 ЦК України вказує на те, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст. 27 Закону. Враховуючи викладене, законні вимоги позивача про виплату у якості страхового відшкодування витрат на поховання і моральної шкоди, що ґрунтуються на положеннях ст. 979 ЦК України, ст. 22, 23, 27 Закону N 1961-IV, укладаються в межі ліміту відповідальності, встановленого полісом, не перевищують встановлений даним законом мінімальний розмір (п. 27.3, п. 27.4 ст. 27), при доведенні настання страхового випадку 13.01.2018 за участю застрахованого транспортного засобу, з урахуванням підтвердження витрат на поховання (а. с. 9), підлягають задоволенню. Отже, страховик ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування"є зобов'язаним суб'єктом перед позивачем, якому він має виплатити страхове відшкодування в розмірі витрат на поховання - 7759 грн., та моральну шкоду в межах ліміту відповідальності в сумі 44676 грн. (12 х 3723). Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до часткового задоволення, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення: із страховика ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування"витрати на поховання в сумі 7759 грн. (пункт 27.4. статті 27 Закону N 1961-IV ) та моральна шкода в сумі 44676 грн. (п. 27.3. ст. 27 Закону N 1961-IV ), із ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» моральна шкода в сумі 35324 грн. (не охоплена лімітом відповідальності). Віповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач за подачу даного позову про відшкодування шкоди, заподіяної смертю дочки, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, з судовий збір слід стягнути на користь держави по вимозі майнового характеру з ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування" в розмірі 704 грн. 80 коп., по вимозі немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) пропорційно до задоволених вимог в цій частині: з ПрАТ Страхова Компанія „Арсенал Страхування" (55,85%) - 393 грн. 63 коп., з ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» (44,15 %) - 311 грн. 16 коп.

Outcome: partial