Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» у лютому місяці 2016 року звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором №OD40AU07100770 від 05.05.2006 року у сумі 105479,34 грн., стверджуючи, що відповідачі не виконали свої зобов`язання за кредитним договором і за договорами поруки. В судовому засіданні представник банку позов ні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі позов не визнали і доводили, що зобов`язання за договором про повернення кредитних коштів виконали у повному обсязі. 13.06.2016 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічний позов про визнання договору поруки №0770\\Р від 05.05.2006 року, укладений між КБ «ПриватБанк» і [PERSON] визнати припиненим. По справі призначена і виконана судово-економічна експертиза щодо кредитного договору №OD40AU07100770 від 05.05.2006 року. Після отримання висновку експертизи від 01.08.2017 року відповідач [PERSON] заявив 04.12.2017 року зустрічний позов про стягнення з КБ «Приватбанк» надмірно сплачених грошових коштів в сумі 75650,5 грн. Ухвалою суду від 05.10.2018 року по даній справі була призначена додаткова судово-економічна експертиза. Висновок експерта до суду надійшов 12.02.2019 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] . вимоги Банку не визнала, зустрічні позови підтримала. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали по справі і встановив наступне: 05 травня 2006 року [PERSON] отримав від ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 20242 дол.США для наступного: 12951 дол.США - на споживчі цілі, 7291 дол.США - на сплату страхових внесків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,96% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до 03 травня 2013 року і зі сплатою комісії в сумі 0,25% на місяць від суми виданого кредиту. У якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором кредиту №OD40AU07100770 05 травня 2006 року між [PERSON] і КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки. Окрім того, у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] і [PERSON] зобов`язань за кредитним договором і договором поруки станом на 01.09.2011 року утворилась заборгованість за договором кредиту №OD40AU07100770 від 05.05.2006 року в сумі 13350,65 дол.США (що на той час складало 106427,38 грн.), з яких : заборгованість за кредитом - 8464 долари США, що еквівалентно 67472,47 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 2794,24 доларів США, що еквівалентно 22274,84 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом -647,60 доларів США, що еквівалентно 5162,47 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором -1444,81 долари США, що еквівалентно 11517,60 гривень. 21 лютого 2012 року Київський райсуд м. Одеси ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ОD40AU07100770 від 05 травня 2006 року в розмірі 13350,65 дол.США звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] Способом звернення стягнення суд визначив: реалізацію предмета застави вказаного автомобілю ПАТ "КБ "Приват Банк", з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаної застави з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ "КБ "Приват Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На виконання вказаного судового рішення ПАТ КБ «Приватбанк» 20.03.2014 року реалізував автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску за 34000 грн, що на той час дорівнювало 3428,18 дол.США. Отримані від реалізації автомобіля грошові кошти Банк направив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (це сума 3105,81 дол.США) і 322,37 дол.США - в рахунок погашення вартості юридичних послуг. Сторона позивача за первісним позовом, посилаючись на положення ст..ст.526,527,530,554, 1054 ЦК України вимагає стягнути в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором №OD40AU07100770 від 05.05.2006 року, яка утворилась станом на 25.01.2016 року в сумі 43423,04 дол.США, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 8545,65 дол.США, заборгованості по процентам - 4725,34 дол.США, заборгованості по комісії в сумі 1327,58 дол.США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання - 28824,47 дол.США. На обґрунтування своїх вимог позивач надав копію договору кредиту, договору поруки, розрахунок заборгованості. Відповідач [PERSON] , не визнаючи позов Банку і підтримуючи зустрічні вимоги, підтвердив факт отримання грошових коштів від Банку на виконання зобов`язань за кредитним договором. [PERSON] (його представник ) доводив, що на виконання умов договору [PERSON] . сплатив Банку у період з 06.06.2006 рік по 20.03.2014 року з урахуванням вартості заставного майна, гроші від реалізації якого отримав Банк - 26030,61 дол.США, що на той час було еквівалентно 182287,29 грн. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на висновок судово-економічної експертизи №173 від 01.08.2017 року і висновок судово-економічної експертизи №196 від 11.02.2019 року. Окрім того, [PERSON] (його представник) просив застосувати до вимог Банку строки позовної давності. Відповідач [PERSON] , посилаючись на положення ч.4 ст.559 ЦК України, просила суд визнати договір поруки, укладений 05.05.2006 року між нею і Банком припиненим, тому як кредитним договором встановлено строк виконання зобов`язання 03.05.2013 року, позов Банк надав до суду і вимагав стягнути заборгованість і з поручителя 22.02.2016 року, тобто з порушенням встановленого законом 6 місячного терміну для пред`явлення вимог до поручителя. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов Банку не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних правових підстав: Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦКУ, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦКУ передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 629 ЦКУ визначає, що договір є обов`язковим для виконання. Судом встановлено і визнано сторонами, що з грудня місяця 2009 року позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за договором кредиту щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2011 року до суду із позовом про звернення стягнення на заставне майно. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив 23.02.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» і звернув стягнення заборгованості за кредитним договором №OD40AU07100770 від 05.05.2006 року на заставний автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2006 року випуску, що належав на праві власності позичальнику [PERSON] . Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Частина 1 ст.81 ЦПК зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи [PERSON] про відсутність у нього заборгованості перед КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05.05.2006 року підтверджуються висновком експерта №173 від 01.08.2017 року (т.1а.с.157-2001) і висновком експерта №196 від 11.02.2019 року (додаткова експертиза) (т.2 а.с. 143-148). Ці доводи Банк не спростував. З огляду на викладене вимоги банку не підлягають задоволенню тому як не містяться на вимогах Закону (в частині стягнення відсотків, пені) і є недоведеними (в частині тіла кредиту і комісії). Вимоги відповідача про застосування строків позовної давності не підлягають задоволенню, тому як не містяться на фактичних обставинах справи: термін дії договору визначено до 03.05.2013 року, останній внесок на погашення кредитної заборгованості вчинено 20.03.2014 року, до суду з цим позовом Банк звернувся 22.02.2016 року. Зустрічний позов [PERSON] про стягнення з банку надмірно сплачених грошових коштів на виконання умов договору кредиту суд вважає недоведеним і тому таким, що не підлягає задоволенню. Висновок експерта №196 від 11.02.2019 року (додаткова експертиза), виконаний з урахуванням виписок по рахункам [PERSON] , що були надані Банком у серпні місяці 2018 року, не містить розрахунків і відповідного висновку про наявність у [PERSON] переплати грошових коштів за кредитним договором №OD40AU07100770 від 05.05.2006 року. Зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню з наступних підстав. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 ЦК України). У даному випадку позичальник припинив виконувати свої зобов`язання за договором кредиту в 2009 році, в 2011 році Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, але позов до суду заявив тільки до позичальника, термін дії договору кредиту сторони визначили - до 03.05.2013 року, Банк звернувся з вимогами до поручителя в 2016 році. У Постанові Великої палати ВС у справі № 408/8040/12 вказано "З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку".

Outcome: approved