Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

17.04.2014 року позивач звернулась з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким скасувати рішення виконкому Таїровської селищної ради від 11 березня 1998 року № 3, яким було передано у власність [PERSON] земельну ділянку, яка розташована на території Таїровської сільської ради, дачний кооператив "Чорноморка" по [ADDRESS] розміром 0,0153 га для ведення садівництва. Скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ОД № 080349, який було видано на ім'я [PERSON] та який було зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №02885. Свої вимоги мотивувала тим, що рішення виконкому Таїровської селищної ради від 11 березня 1998 року № 3, яким було передано у власність [PERSON] земельну ділянку, яка розташована на території Таїровської сільської ради дачний кооператив «Чорноморка» по [ADDRESS] розміром 0,0153 га для ведення садівництва, є незаконним та протиправним, оскільки на підставі цього рішення [PERSON] було передано у власність і землі загального користування тому вважає, що означене рішення підлягає скасуванню. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Інші сторони у судове засідання не з'явились, про час дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому Таїровської селищної ради від 11 березня 1998 року № 3 [PERSON] було передано земельну ділянку розміром 0,0120 га, яка розташована за адресою м. Одеса, ДК «Чорноморка», [ADDRESS]. Державний акт на право власності на землю серії І-ОД № 080357, зареєстрований Таїровської селищною радою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № ТЇ -875від 26.06.1998 року. Вказане підтверджується довідкою № 3280 від 03 жовтня 2013 року, виданою Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області (а.с.10). Крім того, рішення виконкому Таїровської селищної ради від 11 березня 1998 року № 3 [PERSON] було передано земельну ділянку розміром 0,0153 га, яка розташована за адресою м. Одеса, ДК «Чорноморка», [ADDRESS]. На підставі даного рішення 25 червня 1998 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ОД № 080349, який було зареєстровано в книзі державних актів на право приватної власності на землю під № 02885 (а.с. 34). Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що відповідач [PERSON] нібито захопив частину проїзної дороги, встановив паркан та приватизував земельну ділянку в більшому розмірі ніж йому було передано в користування, фактично захопив землю загального користування садівницького товариства. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В порушення даних норм позивач не надала належних та допустимих доказів того, що відповідачеві виділялась земельна ділянка площею 100 кв.м. а не 153 кв.м., так як план-схема забудови товариства «Чорноморка», на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не є належним доказом цього бо не містить прізвищ володільцев, площ земельних ділянок тощо. Крім того суд звертає увагу, на те, що в матеріалах справи міститься Свідоцтво № 51 на оформлення літнього садового будинку та прибудов, з якого вбачається, що площа земельної ділянки, яка передавалась [PERSON] для приватизації становила 170 кв.м., тобто є більшою, ніж вказано в оскаржуваному державному акті (а.с. 87). Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 п. «в» ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені в ст. 121 ЗК України. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність на безоплатній та платній основі. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельного кодексу України. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідно до статті 2 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону № 280/97-ВР). Згідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР, на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд вважає, що Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області приймаючи рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки розміром 0,0153 га для ведення садівництва яка розташована на території Таїровської сільської ради, дачний кооператив "Чорноморка" по [ADDRESS], керувалась положеннями чинного законодавства та у межах своїх повноважень, так як розпорядження землями комунальної власності є виключно компетенцією міської ради. Таким чином, твердження позивача про те, що [PERSON] захопив землю загального користування садівницького товариства є недоведеними, а від безпідставні. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, так як статтею 126 Земельного кодексу України та п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Відповідно до п. 1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду Крім того, залишилось не зрозумілим, які права позивача були порушені оскаржуваним рішенням та державним актом, так як доказів захоплення земельної ділянки, встановлення паркану, тощо суду не надала та, більш того, з матеріалів справи вбачається, що саме [PERSON] перешкоджає відповідачеві у здійсненні права власності, демонтувавши споруджену межу та металеві ворота. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За таких обставин, суд перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed