Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 8360,92 грн. за період з 01.11.2013 року по 15.05.2014 року та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 1811,30 грн. за період з 16.05.2014 року по 15.06.2014 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що в період з 14.05.2013 року по 14.05.2014 року працював у ТОВ «Корсунь-Шевченківської шляхової міжгосподарської пересувної механізованої колони», але відповідачем не проведений з ним повний розрахунок при звільненні, тому позивач просить стягнути невиплачену заробітну плату в сумі 8360,92 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 1811,30 грн. Під час розгляду справи позивачем зменшені позовні вимоги з 8360,92 грн. невиплаченої заробітної плати на 398,17 грн., а вимоги щодо виплати середнього заробітку залишив без змін. Згодом, позивач ще зменшив позовні вимоги щодо сплати заборгованості по заробітній платі та просив стягнути лише середній заробіток за час затримки розрахунку, зменшивши його з 1811,30 грн. до 1136,11 грн. за період з 14.05.2014 року по 12.06.2014 року. Таким чином, остаточні позовні вимоги позивача наступні: стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 1136,11 грн. за час затримки повного розрахунку при звільненні з 14.05.2014 року по 12.06.2014 року. У суді позивач та представник позивача змінені позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні до змісту позовної заяви. Представник відповідача у суд з'явився, позов визнав частково, зокрема лише щодо виплати позивачу середнього заробітку в сумі 467,64 грн. з 14.05.2014 року по 23.05.2014 року, мотивуючи тим, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем 23.05.2014 року, своєчасно виплатити заробітну плату не міг, оскільки рахунки товариства були арештовані виконавчою службою. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, АБ «Укргазбанк» у судове засідання з'явився та надав пояснення, що кошти, які були перераховані відповідачем через ПАТ КБ "Приватбанк" в особі Корсунь-Шевченківського відділення ПАТ КБ "Приватбанк" 23.05.2014 року до АБ «Укргазбанк» надійшли 26.05.2014 року. Враховуючи що призначення платежу в перерахованих коштах було вказане неправильно, так як заробітна плата працівникам ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» перераховується із відповідного рахунку на заробітну плату, який відкритий в банку, а не безпосередньо на особисту картку працівника, то кошти, отримані банком від ПАТ КБ "Приватбанк" в сумі 7962,75 грн. 26.05.2014 року, були повернуті ПАТ КБ "Приватбанк" цього ж дня відповідно до меморіального ордеру №02PL826400. Знову дані кошти надійшли до АБ «Укргазбанк» від ПАТ КБ "Приватбанк" лише 12.06.2014 року із зміненим призначенням платежу та були зараховані на рахунок позивача. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення. У суді встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у ТОВ «Корсунь-Шевченківської шляхової міжгосподарської пересувної механізованої колони» на посаді токаря з 14.05.2013 року по 14.05.2014 року, що підтверджується записами у трудовій книжці за №27-28 (а.с. 6-7). Станом на день звільнення позивача, 14.05.2014 року, відповідач мав заборгованість з виплати заробітної плати та всіх сум при звільненні в розмірі 8360,92 грн., що підтверджується додатком до особового рахунку та індивідуальною відомістю про застраховану особу (а.с. 8, 10), а також зверненнями позивача до відповідача про виплату йому заборгованих сум (а.с. 5, 9). Сторонами дані обставини не заперечувались. Відповідачем після звільнення позивача були перераховані йому наступні кошти: 19.05.2014 року - 907,04 грн. відповідно до платіжного доручення №3 від 19.05.2014 року (а.с.22), 23.05.2014 року - 7962,75 грн. відповідно до заявки на переказ готівки від 23.05.2014 року № 5172.654.2 (а.с.23). Відповідно до виписки з рахунку позивача в АБ «Укргазбанк» за період з 01.11.2013 року по 13.06.2014 року кошти в сумі 907,04 грн. були зараховані на його рахунок 19.05.2014 року, а кошти в сумі 7962,75 грн. - 12.06.2014 року (а.с.35, 59). Сума коштів 7962,75 грн. надійшла до АБ «Укргазбанк» 26.05.2014 року від ПАТ КБ «Приватбанк» та цього ж дня була відправлена до ПАТ КБ «Приватбанк» назад, що підтверджується виписками за 26.05.2014 року по АБ «Укргазбанк» і меморіальними ордерами від 26.05.2014 року (а.с.57-58) та знову направлена ПАТ КБ «Приватбанк» до АБ «Укргазбанк» 12.06.2014 року, що підтверджується меморіальним ордером від 12.06.2014 року (а.с.72) із зміною призначення платежу із «Виплати заробітної плати за період листопад 2013 року по травень 2014 року від ШМПМК» на «поповнення карткового рахунку [NUMBER] власник рахунку [PERSON]». Відносини між АБ «Укргазбанк» та відповідачем з надання банківських послуг щодо зарахування через відкриті в банку карткові рахунки працівникам відповідача заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством України регулюються Договором №ЗП-1/12/153 про надання послуг по обслуговуванню платіжних карток АБ «Укргазбанк» від 27.04.2012 року ( далі - Договір) (а.с.60-62). Відповідно до пп.3.3.1 Договору відповідач зобов'язується перерахувати кошти для зарахування на карткові рахунки Працівників з призначенням платежу «Заробітна плата (або інші виплати Працівникам) за (місяць) у розмірі (сума грн.) згідно Договору №. Дата) на рахунок [NUMBER] в АБ «Укргазбанк». Згідно п.4.1 Договору банк не несе відповідальності за затримку переказу коштів на карткові рахунки Працівників, якщо Установа (відповідач) не виконала п.3.1.3, п.3.3.1, п.3.3.2, п.3.3.11, п.3.3.13. На рахунки відповідача №26008139532 та №26042139532 був накладений арешт відповідно до постанови державного виконавця ДВС Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції від 11.02.2014 року виконавче провадження №41775667 (а.с.21). Середня заробітна плата позивача становить 66,83 грн. згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) від 17.06.2014 року №37, виданої ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» (а.с.39). Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частини перша і друга ст.233 КЗпП України передбачають право працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року Конституційного Суду України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Отже, враховуючи, що позивач звільнений 14.05.2014 року, до суду звернувся 05.06.2014 року, відтак позивачем строк позовної давності не пропущений. В судовому засіданні відповідач визнав, що мав місце несвоєчасний розрахунок всіх належних позивачу сум при звільненні, повний розрахунок позивач отримав 12.06.2014 року, не зважаючи на те, що відповідач перерахував їх 23.05.2014 року, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Однак, відповідач вказав, що кошти своєчасно не перераховані з вини ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст.33 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Платник несе перед банком або іншою установою - учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Суд вважає, що перераховуючи кошти 23.05.2014 року відповідач був повідомлений ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що кошти будуть направлені до АБ «Укргазбанку» лише 26.05.2014 року, так як в заявці на переказ готівки від 25.05.2014 року було зазначено, що кошти прийняті в післяопераційний час та вказана дата їх валютування (перерахунку) 26.05.2014 року (а.с.23), крім того відповідач був обізнаний про порядок перерахунку коштів (заробітної плати) на картки його Працівників які визначені Договором між відповідачем та АБ «Укргазбанку» (а.с.60-62). Також, суд критично оцінює твердження відповідача про неможливість виконання умов Договору із-за накладеного арешту на рахунки товариства, оскільки арешт був накладений 11.02.2014 року не на зарплатний рахунок, який зазначений в Договорі, а на інші рахунки, крім того, 19.05.2014 року відповідач здійснив виплату позивачеві частину заборгованої заробітної плати під час дії арешту рахунків належним чином, тобто відповідно до умов Договору платіжним дорученням (а.с.22). Отже, оскільки остаточний розрахунок позивач отримав 12.06.2014 року, то період затримки розрахунку всіх сум при звільненні становить з 14.05.2014 року по 12.06.2014 року, за який позивач просить стягнути середній заробіток в розмірі 1136,11 грн. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов, повністю його обґрунтував, відповідач не довів відсутності його вини у несвоєчасному розрахунку з позивачем, а тому позов належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання не має. Оскільки позов задовольняється, суд на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved