Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

08 квітня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON]. про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності. Ухвалою суду від 04 вересня 2013 року провадження по даній цивільній справі було зупинено до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання права власності на поліпшення домоволодіння та виділ частини житлового будинку в натурі. 17 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Самарського районного суду від 12 червня 2014 року, яким було відмовлено у задоволенні позову, в частині вимог [PERSON] про виділ частини житлового будинку в натурі було скасовано з посиланням на інші підстави, в позові також відмовлено. 24 листопада 2014 року провадження по даній справі відновлено. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 07 квітня 2008 року його мати, [PERSON] подарувала йому домоволодіння [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,0687га, розташовану на території [ADDRESS] на якому розташоване домоволодіння. Ним було отримано державний акт на земельну ділянку. В подальшому рішенням Самарського районного суду від 20 серпня 2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012р., договір дарування домоволодіння [ADDRESS] від 7.04.2008р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] визнано частково недійсним в частині дарування 1/6 частини домоволодіння. Встановлено факт прийняття спадщини у вигляді 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], його сином [PERSON]. Визнано право власності в порядку спадкування згідно законом за [PERSON] в 1/6 домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння складається з житлового будинку літ. "А-1ж" з мансардою та з прибудовою "а-1", загальною площею 113,5кв.м, з дворовими господарськими будівлями та спорудами: сараєм "Б", дворовою вбиральнею "Е", літнім душем "Ж", навісами "Г" і "Д", огорожами 1,2,5, водо колонкою 3, фільтруючою ямою 4, замощенням 1. Він звернувся в Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз із заявою про виконання експертного будівельно-технічного дослідження по питанням можливості розділу та порядку користування домоволодінням [ADDRESS] відповідно часток 1/6:5/6, а також на предмет визначення дійсної вартості 1/6 частки цього домоволодіння. Висновки експертного будівельно-технічного дослідження №360-13 від 21.02.2013 року виявилися такими: розділ житлового будинку на 1/6 та 5/6 - неможливий, порядок користування будинком відповідно до часток 1/6 та 5/6 - неможливий, вартість 1/6 частини домоволодіння від його середньої ринкової вартості складає - 57470грн. Між ним, його матір'ю та відповідачкою давно склалися неприязні стосунки, вони неодноразово зверталися за допомогою до органів внутрішніх справ. Крім того відповідачка зареєстрована зовсім за іншою адресою в однокімнатній квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. Також їй на праві приватної власності належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS]. Він вніс на депозитний рахунок суду 1/6 частину вартості домоволодіння по [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку домоволодіння [ADDRESS], стягнути з нього на користь співвласника [PERSON] відповідної грошової компенсації у розмірі 57470 грн. Стягнути з [PERSON]. судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 574,70грн. (а.с.4-5). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що через неприязні стосунки з відповідачем, він не може проживати у спірному домоволодінні. Відповідач має інше житло, виділити в натурі частки чи визначити порядок користування неможливо, її частка є незначною і він може компенсувати суму. Відповідач дійсно мешкає у спірному домоволодінні з 1985 року, він сам там мешкав до 1985 року, але в домоволодінні постійно мешкає його мати, яка до 2008 році стала власником. Відповідач в спірному домоволодінні не зареєстрована. [PERSON] за рішенням суду є власником 1/6 частини за рішенням суду, але не бажає проводити державну реєстрацію права власності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти припинення її права власності на домоволодіння та стягнення на її користь компенсації заперечували, не погоджувалися із сумою, що підлягала стягненню, оскільки вважала, що вона мешкає у домоволодінні з 1985р., робила ремонти і вартість майна більше, ніж зазначає позивач. Зазначали, що особа, до якої звертаються з позовом, повинна бути власником цього майна. В матеріалах справи є документи, що право власності на домоволодіння в цілому зареєстровано за [PERSON] У неї не виникло право власності на 1/6 частину домоволодіння. Щодо неможливості сумісного проживання позивач підтвердив, що не проживає в спірному домоволодінні з 1985 року і не зареєстрований там і має інше житло. У іншій справі за позовом відповідача було визначено вартість домоволодіння більшу. Також надала письмові заперечення, які обґрунтовує тим, що припинення права власності завдасть її інтересам істотної шкоди, оскільки оцінка будинку занижена, при визначенні ринкової вартості спірного будинку не врахована вартість надвірних споруд, гаражу. Загальна площа домоволодіння [ADDRESS] складає 113,5кв.м, із яких вона займає кімнату площею 10,4кв.м та окрему кухню - 7,7кв.м. Таким чином, на її належну частку в домоволодінні припадають 2 кімнати, тобто її частка не є незначною і може нею використуватися. Факт неприязних стосунків між сторонами не свідчить про неможливість такого використання, а інших доказів, які б підтверджували це у справі немає (а.с.62-64). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, пояснила, що позивач її син, а відповідач дружина іншого, нині покійного сина. Проживає вона у спірному домоволодінні з 50-х років, у 2008 році подарувала домоволодіння та земельну ділянку [PERSON] З відповідачем [PERSON] постійні сварки, користуватися домоволодінням нормально не може. Надала до суду заяву розглядати справу без її участі за станом здоров'я (а.с.50). Вислухавши доводи та пояснення сторін, допитавши свідків, експерта, дослідивши матеріали справив їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав, встановлених у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 07.04.2008 року [PERSON] подарувала домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0687га [PERSON] (а.с.6-8). Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0687га виданий на ім'я [PERSON]. на підставі договору дарування від 07.04.2008р. № 3697 (а.с.9). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2012р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], треті особи без самостійних вимог - КП «ДМБТІ», Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора Індустріального району та приватний нотаріус Дніпропетровського міського округу [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкоємства згідно із законом на 1/6 частину домоволодіння - задоволено. Визнано договір дарування домоволодіння [ADDRESS] від 7.04.2008р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] частково недійсним в частині дарування 1/6 частини домоволодіння. Встановлено факт прийняття спадщини у вигляді 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], його сином [PERSON]. Визнано право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на 1/6 домоволодіння [ADDRESS]. Стягнуто із [PERSON] та [PERSON] судові витрати у розмірі по 335грн. із кожного відповідача на користь [PERSON] (а.с.10-12). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2012 року залишено без змін (а.с.13-15). За рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2010 року за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS]. Також зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] в порядку спадкування за законом після свого загиблого чоловіка [PERSON]. набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.16-21). Зазначене рішення не оскаржувалося. 12 червня 2014р. рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], про визнання права власності на поліпшення домоволодіння, стягнення вартості проведених поліпшень - відмовлено. 17 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Самарського районного суду від 12 червня 2014 року в частині вимог [PERSON] скасовано, в позові також відмовлено з посиланням зокрема, що [PERSON] просила визнати за нею право власності на поліпшення у будинку, а не стягнути витрати, понесені на поліпшення будинку (а.с. 159-161). 20 листопада 2013р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Дніпропетровська міська рада, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання права на приватизацію земельної ділянки - відмовлено (а.с.170-172). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2014 року у задоволенні апеляційної скарги [PERSON]. відмовлено, рішення залишено без змін (а.с. 226-227). З висновку № 360-13 експертного будівельно-технічного дослідження Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.02.2013р. судового експерта [PERSON] враховуючи планування і конструктивне рішення житлового будинку і невідповідність корисної площі будинку, що приходиться на частку 1/6 для влаштування окремої ізольованої квартири, розділ житлового будинку [ADDRESS] на 1/6 і 5/6 частин - неможливий. Враховуючи планування будинку та його розташування на ділянці, порядок користування будинком [ADDRESS] відповідно до часток 1/6 та 5/6 - неможливий. Вартість 1/6 частки домоволодіння [ADDRESS] від його середньоринкової вартості складає: 57470,00грн. Вартість 5/6 частки складає: 287348,00грн. (а.с.23-26). З відповідей Самарського районного відділу Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зверталися до Самарського РВ ДМУ з заявами щодо протиправних дій [PERSON]., факти було підтверджено частково, було проведено профілактичні бесіди (а.с.38-39). З відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської міської ради від 31.07.2013р. №8360, що станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON] на підставі договору міни від 07.05.1996 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]., зареєстровано в реєстрі № 1974, записано в реєстрову книгу 208п за реєстровим №3 (а.с.114). Квитанцією № 0.0.324256772.1 від 10 грудня 2014 року підтверджується зарахування на депозитний рахунок компенсації вартості 1/6 частини на домоволодіння у розмірі 57470,00грн. (а.с.169). З звіту про оцінку вартості майна: домоволодіння (житловий будинок загальною площею 113,5кв.м), розташоване на земельній ділянці площею 687кв.м, за адресою: [ADDRESS] приватного підприємця оцінювача [PERSON] від 10 грудня 2014 року ринкова вартість об'єкта, отримана порівняльним підходом, на дату оцінки, становить: 341796,00грн., 1/6 частина становить 56966,00грн. (а.с.174-219). Свідок [PERSON] пояснила, що вона будинок по [ADDRESS] знає з 60-х років, оскільки спілкувалися добре з власниками, і зараз спілкується з матір'ю позивача [PERSON]. У будинку наразі все стало гірше. Будинок малий, коридор вузький, його поділити неможливо. Кухнею користується відповідач, а [PERSON] туди не пускає. У них вкрай неприязні відносини, [PERSON] постійно скаржиться, оскільки [PERSON] до неї погано відноситься. До [PERSON] постійно заходить позивач, допомагає. Неможливо зайти у гості, оскільки ворота постійно відповідач закриває, а [PERSON] погано ходить. Вони жити разом не можуть. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що будинок будували ще батьки позивача [PERSON] Сторони між собою не знаходять спільної мови. Відповідач і мати позивача постійно сваряться. На сьогодні двір та будинок занедбані. Будинок через пару років розвалиться. По професії він архітектор, тому розбирається. Відповідача знає добре, не бачив, щоб вона щось робила у будинку. До двору попасти дуже важко, бо відповідач зачиняє вхід, також на першому поверсі половина дверей закрита, на другому все заблоковано. [PERSON] чинить перешкоди матері позивача, який є власником 5/6 частин будинку. Також відповідач не дає користуватися двором та гаражем. Сина відповідачки ніхто не висиляв, просять піти відповідача. У сторін дуже багато було справ. Ціна домоволодіння дуже впала, бо там все робилося дуже давно, ще батьками позивача, а дещо покійним чоловіком відповідача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сім'ю знає з дитинства, приходила пару разів до будинку [ADDRESS] до [PERSON], її мати дружить з [PERSON]. ЇЇ частина обшарпана, мати позивача скаржиться, що її не пускають в ванну, доступу до будинку майже не має. Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона знайома відповідача. У домоволодінні по [ADDRESS] мешкав померлий [PERSON]., [PERSON], їх син [PERSON] і [PERSON] Вони жили всі разом і вона не чула, що збиралися переїжджати. [PERSON] завжди до всіх добре відносилася. Всі вважали, що будинок буде померлого чоловіка відповідача. Відповідач і її чоловік робили там ремонти. А [PERSON] ще при житті батька отримав будинок, розташований по [ADDRESS] і йому є де жити. Він постійно намагався виселити відповідача і її сина. У [PERSON]. дійсно є однокімнатна квартира на ж/м Тополь, раніше там мешкали квартиранти. У будинку відповідач і її син займає кімнату на першому поверсі та на другому. У [PERSON] окрема зала. [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що він знає відповідача з 1984 року. Підтвердив, що після смерті батька [PERSON] вважав будинок своїм та виконував разом з відповідачем ремонтні роботи. Позивач в будинку не проживав, а там мешкає його мати. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що він робив звіт № 360-13 експертного будівельно-технічного дослідження Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.02.2013р. і підтримує його. Експертиза проводилася з виходом на місце. Для визначення ринкової вартості домоволодінь використовується порівняльний підхід. Виділити в натурі неможливо, оскільки повинна бути кімната від 15кв.м, наявність коридорів, кухні, окремого входу, площа не менша 30кв.м. Розподіл будинку це є перепланування. Покращення впливають на ринкову вартість. Покращення в будинку не стосуються капітального ремонту, тому не мають особливого значення. Деякі кімнати були закриті, тому не мав змоги оглянути їх. Не потрапив на другий поверх до мансандрового приміщення, тобто до двох кімнат на другому поверсі та до однієї на першому. 1/6 частину не можливо виділити, враховується тільки жила площа, а не прибудови, мансандра тощо. Виділити 1/6 частину не можливо, так само і визначити порядок користування. Ринкова вартість врахувала і поліпшення, але вони суттєво не впливають на вартість домоволодіння. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та дослідженими доказами, враховуючи норми матеріального і процесуального права, суд доходить до наступного. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В дійсності, відповідач [PERSON] є власником 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS], за рішенням суду. Однак належні їй майнові права не зареєструвала, тобто не виконала свій обов'язок з державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Власником інших 5/6 частини домоволодіння є позивач [PERSON] Відсутність державної реєстрації права власності на 1/6 частину домоволодіння за відповідачем, що визнано рішенням суду, не є підставою стверджувати, що позов заявлено передчасно і спочатку повинно бути зареєстровано це право. Відповідно до звіту експерта та наведених вище рішень суду першої та апеляційної інстанцій домоволодіння неможливо поділити на частини 1/6 та 5/6. Таким чином, відповідно до ч.2 ст.183 Цивільного кодексу України спірне домоволодіння є неподільною річчю, яку неможливо поділити без втрати її цільового призначення. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України та у відповідності до приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Зміст права власності саме і складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно абз. 3, 4 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Згідно з вимогами ч. ч. 4 і 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. У відповідності до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Порядок застосування зазначеної норми матеріального права роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України, аналіз норми ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Оскільки із домоволодіння [ADDRESS] не можливо виділити в натурі 1/6 частку, яка належить відповідачу та 5/6 частин, які належать позивачу, що підтверджується експертним висновком та судовими рішеннями, спільне володіння і користування майном є неможливим, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з звіту про оцінку вартості майна станом на грудень 2014 року, тобто на час розгляду справи ринкова вартість 1/6 частини становить 56966,00грн., тоді як з висновку експертного будівельно-технічного дослідження станом на 21.02.2013 року вартість 1/6 частини домоволодіння складає 57470,00грн., то суд виходить із вартості за висновком від 21.02.2013р. вона є більшою та внесена на депозитний рахунок позивачем. При цьому дійсно в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року вказано, що ринкова вартсіть домоволодіння [ADDRESS], враховуючи поліпшення, станом на 19 березня 2014 року становила 471543,00 грн., проте взяти до уваги зазначену оцінку в умовах значних коливань цін на нерухомість немає підстав, оскільки була проведена також оцінка станом на початок грудня 2014 року, і внесена позивачем на депозитний рахунок сума не менша від 1/6 частини вартості домоволодіння за останньою оцінкою. [PERSON], згідно вищевказаних рішень суду, встановлених у них обставинам та відповіді КП «ДМБТІ» має у власності квартиру, успадковану від загиблого чоловіка, ? частину квартири на [ADDRESS] та ? частину домоволодіння [ADDRESS] (сусіднє зі спірним). Відповідач взагалі відмовилася надавати будь-які документи щодо наявності чи відсутності у її власності будь-якого житла, тому наявність у її власності іншого житла жодним чином не спростована. Дійсно [PERSON], що не заперечувалося позивачем, проживає у спірному домоволодінні з 1985 року, і за життя її чоловіка проводилися ремонтні роботи та інші поліпшення домололодіння на значні суми. Проте такі поліпшення не можуть збільшувати її частку власності на нерухоме майно, факт тривалого проживання не свідчить про суттєве порушення її прав як співвласника. Крім того, своє проживання, як і право власності, відповідач за адресою спірного домоволодіння не реєструвала, згідно даних паспорта з 1996 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 22). Про неможливість спільного користування спірним домоволодінням свідчать не лише пояснення сторін та покази свідків, а також наявність тривалої конфліктної ситуації між [PERSON] та колишнім власником - третьою особою [PERSON]. (свекрухою), так і позивачем, що неодноразово було проявлено і в судових засіданнях. Зокрема, спільне користування неможливе також і тому, що зі співвласником не могли користуватися однією кухнею, як видно з плану житлового будинку, фактично кухонь у будинку дві (а.с. 28). При цьому, оскільки відповідач [PERSON] має право на 1/6 частину домоволодіння, на її користь слід стягнути шосту частину її вартості, що складатиме 344818,00грн. : 6 = 57470,00грн. і припинити її право власності, визнавши це право за позивачем. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved