Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири. В позовній заяві покликається на ту обставину, що 12 липня 2011 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, під час якого 05 грудня 2012 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала в дар, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність квартиру [ADDRESS]. Даний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Б.І. за р/н 1664 та зареєстровано в КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації". Вважає даний договір дарування удаваним та таким, що приховує договір купівлі-продажу квартири, який фактично було вчинено. Зокрема, вказує на те, що займався пошуком житла для купівлі і домовився з [PERSON] про продаж йому трикімнатної квартири за ціною 24 000 доларів США, при цьому дав їй завдаток у розмірі 1000 доларів США, про що вона написала розписку. Оформленням купівлі-продажу займалась його дружина, відповідач [PERSON], оскільки він був зайнятий на роботі і порадив їй оформити договір як дешевше. Прийшовши додому дізнався про укладення договору дарування квартири. Зазначає, що частину коштів йому з дружиною дали їхні батьки. Просить визнати договір дарування спірної квартири удаваним правочином та визнати що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири. Третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування квартири удаваним та визнання права власності на квартиру. В позовній заяві зазначає, що оспорюваний позивачем [PERSON] договір дарування квартири дійсно є удаваним, оскільки фактично договір купівлі-продажу квартири було укладено між [PERSON] та ним, так як він шукав дану квартиру для сім"ї своєї доньки, а знайшовши - домовився з її власником [PERSON] про продаж, дав їй завдаток, продав свою однокімнатну квартиру, в якій проживала донька з сім"єю, та доклавши ще власні кошти, розрахувався з [PERSON], заплативши ї й всю суму 24000 доларів США. Оформив придбану квартиру на доньку [PERSON], як договір дарування, тому що так було дешевше платити за оформлення договору в нотаріуса. Вважає, що набув право власності на спірну квартиру та просить визнати спірну квартиру його власністю. Під час розгляду справи в суді позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви, в задоволенні позову [PERSON] просять відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] визнали частково, а позов [PERSON] визнали повністю. Суду пояснили, що дійсно укладений договір був удаваним, але це був договір купівлі-продажу, який фактично укладався між [PERSON] та [PERSON], який фактично знайшов дану квартиру, домовився за ціну з її власником та провів розрахунок за неї, заплативши власні кошти. Крім цього, позивач [PERSON] пропустив строк и позовної давності. Просять відмовити в задоволенні позову [PERSON], а позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] обидва позови визнала частково і пояснила суду, що дану квартиру вона мала намір продати, і домовилась з [PERSON] про її продаж за ціною 24 000 доларів США. Однак останній довго не міг продати свою однокімнатну квартиру щоб розрахуватись за її трикімнатну квартиру. Позивач [PERSON] дав їй завдаток в 1000 доларів США, а [PERSON], продавши свою однокімнатну квартиру, провів із нею розрахунок. В нотаріуса було домовлено оформити квартиру як дарчу на [PERSON], оскільки про це її попросив [PERSON] Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти позову [PERSON] та вважають що позивачем пропущено строки позовної давності. Просять задовольнити його позов, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті своєї позовної заяви. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що обидва позови не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, під час якого 05 грудня 2012 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, за яким [PERSON] передала в дар, а [PERSON] прийняла безоплатно у власність квартиру [ADDRESS]. Даний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Б.І. за р/н 1664 та зареєстровано в КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації". Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про шлюб та нотаріальної справи, письмовими поясненнями нотаріуса Гордійчука Б.І. і не заперечуються особами, які беруть участь у справі. З огляду на положення ст.ст.256-258 ЦК України, покликання відповідача про пропуск [PERSON] строку позовної давності, не ґрунтуються на законі, оскільки в силу цих вимог закону до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність в три роки, а спеціальна позовна давність тривалістю один рік - може бути застосована у разі заявлення позову про розірвання договору дарування, а не про визнання правочину удаваним. Крім цього, застосування строків позовної давності за клопотанням третьої особи та її представника, не відповідає вимогам ст.267 ЦК України, оскільки у спорі за позовом [PERSON], [PERSON] не є стороною. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Як визначено ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Всі особи, які беруть участь у справі, визнали ту обставину, що даний договір дарування квартири був удаваним, однак жодна із осіб не змогла довести ту обставину, який саме договір та між ким було вони мали намір укласти та уклали фактично. Так, з пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останній передав їй 1000 доларів США завдатку за укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, про що [PERSON] написала розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Однак, з пояснень [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що фактично про купівлю-продаж даної квартири з нею домовлявся [PERSON], який і здійснив з нею розрахунок, заплативши вказану нею вартість квартири у розмірі 23 000 доларів США, про що [PERSON] власноручно написала [PERSON] розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що він за купівлю квартири з [PERSON] не розраховувався, звідки взялись кошти пояснити не може, по телефону повідомив дружині [PERSON] щоб оформляла як дешевше. Показання свідків - батьків [PERSON] про те, що давали гроші сину та його дружині в розмірі 2000 доларів США, не узгоджуються з його поясненнями та не містять інформації про їх цільове призначення, оскільки позивач неодноразово давав в суді суперечливі пояснення з приводу придбання ним автомобілів різних марок за генеральними дорученнями за кошти, походження яких пояснити не зміг. Та обставина, що [PERSON] продав свою однокімнатну квартиру, в якій проживали позивач з дружиною, а до одержаної суми доклав власні кошти та ними розрахувався з [PERSON], визнається всіма учасниками розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не подано суду достовірних доказів того, що договір дарування вчинено з метою приховання договору купівлі-продажу, який насправді було вчинено між [PERSON] та його дружиною [PERSON] Зокрема, такими доказами могли б бути докази про передачу ним чи [PERSON] коштів у розмірі ціни квартири для [PERSON] Передача завдатку у розмірі 1000 доларів США [PERSON] сама по собі не може свідчити про проведення розрахунку за придбану квартиру, тобто про її фактичну купівлю в [PERSON] Показання свідків позивача про те, що він з дружиною фактично купили квартиру у [PERSON], суд розцінює критично, оскільки дані особи не були присутніми ні при укладенні договору, ні при проведенні розрахунків за дану квартиру. Доводи позивача про те, що сторони договору дарування не є родичами, на висновок суду не впливає, оскільки законом не встановлено обмежень щодо права подарувати майно особі, яка не перебуває з обдаровуваним в родинних стосунках. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що 23 000 доларів США власних коштів [PERSON] передав [PERSON] як остаточний розрахунок за придбану для доньки квартиру. Однак та обставина, що він мав намір укласти договір купівлі-продажу квартири з [PERSON], а тому приховав цей договір, уклавши договір дарування, не відповідає фактичним обставинами справи, оскільки останній мав усі для цього можливості, однак зробив все для того, щоб стороною був не він особисто, а його донька [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки [PERSON] не довів обставин, на які покликається як на підставу визнання договору дарування удаваним, не довів що даний договір було укладено між [PERSON] та ним, то в задоволенні його позову суд також відмовляє. Судові витрати суд покладає на сторони. На підставі викладеного, ст.ст.203, 215, 235, 256-258, 267, 328 ЦК України,

Outcome: dismissed