Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся в суд в інтересах позивача [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПРАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] працюючи підземним машиністом електровоза на підприємстві відповідача в період часу з 26 грудня 1979 року по 16 червня 1980 року, виконував роботи, які характеризувались впливом виробничого пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала допустимі. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача позивач отримав хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії(пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ступеню, що вказано в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного від 27 квітня 2006 року. Причиною виникнення захворювання визнано: тривала робота в умовах впливу виробничого пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК. 12 липня 2006 року [PERSON] вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності - 35% та встановлено третю групу інвалідності. При наступному переогляді МСЕК 10 серпня 2009 року позивачу було визначено ступень втрати професійної працездатності - 35% та встановлено третю групу інвалідності безстроково, протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу. Внаслідок професійного захворювання порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням харкотиння сірого кольору, загальну слабкість, запаморочення, задуху, більше в нічний час, що позбавляє його нормального відпочинку та порушує сон. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання професійного захворювання позивач відчуває моральні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття, особливостями лікування та необхідністю лікарського спостереження. Наявність негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення ним больових відчуттів, необхідність лікування, необхідність нераціонально витрачати свій час, залучати додаткові зусилля для організації свого життя та вказує на відсутність у позивача можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, призводить до зниження якості життя, що завдає йому моральної шкоди. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 165305 грн., які просить стягнути з відповідача без урахування податків, зборів та інших платежів. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Від представника позивача Гузєва І.Г. надійшла заява, згідно якої підтверджує факт отримання від відповідача відзиву на позов та вказує на відсутність потреби у наданні часу для подання відповіді на відзив. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Також в заяві зазначив, що при винесенні рішення просить врахувати висновки ВС, викладені за наслідкам перегляду рішень у справах, що виникають з подібних правовідносин, а саме щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Представником відповідача подано відзив на позов, з якого слідує, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх працівників. Праця у важких та шкідливим умовах супроводжується наданням відповідних пільг. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці лише у випадку, коли у працівника вже виникло професійне захворювання та встановлено відповідним медичним органом порушення стану здоров`я. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжувала працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мала можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціювала переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Вважають, що акт розслідування професійного захворювання позивача та довідка МСЕК не підтверджують наявність моральних страждань, оскільки в них відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач у зв`язку з профзахворюванням. Вказані докази підтверджують лише факт встановлення позивачу втрати професійної працездатності та не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Встановлення ступеню втрати професійної працездатності, це зниження здатності виконувати трудові обов`язки за професією, але не втрата здатності вести звичний спосіб життя. Також у відзиві зазначають, що позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вважають, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди в розмірі 165305,00 грн. Стягувана моральна шкода на думку представника відповідача не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою та є необґрунтовано завищеною. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із копії трудової книжки позивача вбачається, що 17 чевня 1976 року [PERSON] прийнятий на роботу в Рудоуправління імені Кірова машиністом електровоза. В період з 16 листопада 1976 року по 24 листопада 1978 року перебував на військовій службі в лавах Радянської Армії. 12 грудня 1979 року звільнений з рудоуправління імені Кірова за власним бажанням. 26 грудня 1979 року позивача прийнято на роботу на шахту «Центральна» Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату підземним машиністом електровоза по 3 розряду з повним робочим днем в шахті. 16 червня 1980 року звільнений за угодою сторін. В період з 23 вересня 1983 року по 17 липня 1984 року [PERSON] працював у ВАТ «Кривбасрудоремонт» слюсарем-монтажником по ремонту технологічного обладнання дробильної фабрики ПГЗК; з 23 вересня 1996 року по 31 жовтня 1996 року там же слюсарем по ремонту технологічного обладнання збагачувальної фабрики. 28 листопада 1996 року прийнятий слюсарем черговим і по ремонту обладнання ВАТ «Південний ГЗК», 31 липня 2009 року - звільнений за власним бажанням (а.с.28-38). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22 травня 2006 року, проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ступеню, J44. Остаточний діагноз встановлений 27 квітня 2006 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Згідно з пунктів 11,12 Акту стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів складає 12 років 3 місяці. Згідно п.16 Акту працюючи підземним машиністом електровоза в Рудоуправлінні імені Кірова (червень 1976 року- жовтень 1976 року, грудень 1978 року - грудень 1979 року), на ІНГЗК підземним машиністом електровоза (з грудня 1979 року по червень 1980 року); слюсарем-монтажником (вересень 1983 року - липень 1984 року) та слюсарем по ремонту технологічного обладнання в ВАТ «Кривбасрудоремонт» (23 вересня 1996 року по 31 жовтня 1996 року); слюсарем черговим і по ремонту обладнання ВАТ «Південний ГЗК» з листопада 1996 року по дату складення Акту, [PERSON] піддавався впливу виробничого пилу, концентрація якого в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК, що і стало причиною професійного захворювання позивача. Особами, які не виконали норми і правила охорони праці, гігієнічні регламенти та нормативи вказано: адміністрація РУ ім. Кірова, ІНГЗК, ВАТ «Кривбасрудоремонт» та РЗФ-2 ВАТ «ПГЗК» в період роботи позивача на цих підприємствах (16-18). Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 12 липня 2006 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлена 3 група інвалідності з 10 липня 2006 року до 01 серпня 2007 року (а.с.9-10). В довідці МСЕК від 12.07.2006 зазначено, що позивачу протипоказана важка праця, переохолодження, в умовах виробничого пилу (а.с.11-12). При повторному переогляді 10 серпня 2009 року позивачу підтверджено 35% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності з 01 серпня 2009 року безстроково. Протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, установи на працю немає (а.с.13-15). Відповідно до наданих виписок з історії хвороби та виписних епікрізів, видно, що позивач періодично з 2006 по 2015 рік перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах з приводу наслідків професійного захворювання (а.с.19-27). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями адміністратиції відповідача, що визначено Актом розслідування хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків, а саме: встановлення первинно з 12.07.2006 - 35% стійкої втрати професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності, та в подальшому з 10.08.2009 - 35% стійкої втрати професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності безстроково. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжував працювати в шкідливих умовах праці, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку за час роботи позивача, в тому числі на підприємстві відповідача, він піддавався впливу виробничого пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Водночас підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV, в редакції, чинній до 20 березня 2007 року, передбачено, що у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Однак дію вказаного пункту «е» частини 1 ст. 21 було зупинено на 2006 рік Законом України №3235-ІV від 20.12.2005 року та в подальшому Законом України №489- V від 19.12.2006 зупинено на 2007 рік. Законом України від 23.02.2007 № 717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, були внесені зміни до Закону № 1105-XIV, та виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 зазначеного Закону, тобто скасовано право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Конституційний Суд України в своєму рішенні № 20-рп/2008 від 08.10.2008 зробив висновок, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, саме на роботодавця покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI ( 3988-17 ) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров?я , втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, наявність шкідливих умов праці, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці та даний акт підприємством - відповідачем не було оскаржено. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд також враховує ступінь втрати професійної працездатності, який встановлений у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві -відповідача ПРАТ «ІНГЗК», що склала менше року, а саме з 26 грудня 1979 року по 16 червня 1980 року, при цьому загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів склав 12 років 3 міс., а також враховує факт роботи позивача в шкідливих умовах на інших підприємствах. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 10 000,00 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 155305,00 грн - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 100,00 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці" та

Outcome: partial