Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 2936,66 доларів США. На підставу своїх вимог посилається на те, що 15.03.2016 р. між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача 400 доларів США та товар на загальну суму 1800 доларів США строком до 31.12.2018 р. У вказаний строк відповідач кошти не повернула у зв`язку з чим позивач просить стягнути з неї борг в сумі 2200 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 105,23 доларів США, проценти за користування позикою в розмірі 631,43 доларів США, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач до початку розгляду справи подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю, просив суд справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання неодноразово не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була завчасно повідомлена, а тому суд вважає, що оскільки відповідач не з`явилася до суду без поважних причин, про час і місце слухання справи вона була повідомлена завчасно, що підтверджується відповідними документами по справі, то справу необхідно слухати за наявними у справі матеріалами, з винесенням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких доказів: Судом встановлено, що 15.03.2016 року [PERSON] написала розписку, згідно якої вона бере у [PERSON] в борг 400 дол. США, полотно на суму 1300 дол. США та 2 мішки готової продукції на суму 500 дол. США. Розрахуватись зобов`язується до кінця 2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку на даний борг ним нараховано 3% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 105,23 дол. США. Також згідно наданого позивачем розрахунку на даний борг ним нараховано проценти від суми позики відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, що становить 631,43 дол. США. Таким чином, загальна сума заборгованості, яку просить позивач стягнути з відповідача становить 2936,66 дол. США. Щодо стягнення з відповідача коштів у іноземній валюті - доларах США то суд приходить до наступних висновків: Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Така ж правова позиція міститься в Постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 р. справа №373/2054/16-ц. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача позики в іноземній валюті з урахуванням 3% річних та процентів за користування позикою на загальну суму 2936,66 дол. США підлягає до задоволення повністю. Також задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору. Проте суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодного доказу про оплату такої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial