Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Адвокат Ковальов В.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що у липні 2017 року [PERSON] було надано відповідачу - [PERSON] , в борг (позику) 20 000 доларів США, а саме 11.07.2017 позика 10 000 доларів США, а 29.07.2017 ще 10 000 доларів США що підтверджено розпискою від 11.07.2017 року та доповненням до розписки від 29.07.2017 року. Згідно умов договору позики відповідач зобов`язався повернути кошти в строк до 30.10.2017 року та сплачувати відсотки із розрахунку 2,5% за кожен місяць користування позикою. Вказав, що положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, станом на 14.04.2020 року розмір відсотків за користування позикою становить: розмір позики 10 000 доларів США, період користування з 11.07.2017 по 28.07.2017 - 18 днів, відсотки - 2,5 % в місяць (30% річних); розрахунок за 18 днів: 10 000 х 30% : 365 х 18 = 147,95 долари США; розмір позики 20 000 доларів США, період користування з 29.07.2017 по 14.04.2020 - 990 днів, відсотки - 2,5 % в місяць (30% річних); розрахунок за 1088 днів: (20 000 х 30% : 365) х 990 = 16 273,97 долари США. Всього відсотки станом на 14.04.2020: 147,95 + 16 273,97 = 16 421,92 долари США. Зазначив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, отже з 01 листопада 2017 року боржник вважається таким, що порушив строки повернення позики. Відповідач позику своєчасно (до 30.10.2017) не повернув. Отже, відповідно до вимог законодавства [PERSON] зобов`язаний також сплатити 3% річних з простроченої суми за період прострочки з 30.10.2017 по 14.04.2020, що становить: 20 000 х 3% : 365 х 897 днів = 1475 долари США. Всього загальна сума, заборгованості станом на 14.04.2020 за договором позики становить 37 896, 92 долари США, з яких: 20 000 доларів США - сума позики; 16 421,92 долари США- відсотки; 1475 долари США - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України. Крім того, 10 квітня 2020 між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позивач) було підписано Договір про відступлення права вимоги, за яким він відступив на користь позивача право вимоги до відповідача ( [PERSON] ) за договором позики, в т.ч. суму позики, нараховані відсотки, будь-яких штрафних санкцій, пені, збитки від інфляції тощо. Таким чином, згідно ст.ст. 512-519 ЦК України новим кредитором у зобов`язанні є [PERSON] . Листом від 10.04.2020 сторони повідомили відповідача про здійснену уступку права вимоги та вимагали протягом 3-х днів погасити наявну заборгованість на користь нового кредитора. Однак до цього часу боржник не вчинив жодних дій щодо виконання взятих на себе зобов`язань та погашення заборгованості. З метою отримання правової допомоги у даному спорі 13.04.2020 між [PERSON] та АО «Агенція правового захисту» було укладено Договір про надання правової допомоги. Предметом договору є надання правової допомоги (адвокатських послуг) позивачу та представництво його інтересів у спірних правовідносинах з [PERSON] , що випливають з договору позики, підтвердженого розпискою від 11.07.2017р. та доповненням від 29.07.2017 на загальну суму 20 000 доларів США. Договором визначено, що за надання правової допомоги позивав сплачує на користь адвоката грошові кошти у наступному розмірі: здійснення правового аналізу документів у спірних правовідносинах - 1000 грн.; складання претензії - 500 грн за кожну; складання адвокатського запиту - 500 за кожний; складання проекту позовної заяви до суду - 5000 грн.; здійснення представництва інтересів клієнта у суді - 2000 грн за кожне судове засідання; складання проекту відзиву, заперечень, апеляційної скарги, касаційної скарги, заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд заочного рішення - 3000 грн за кожен процесуальний документ та ін. (більш детальний розрахунок наведено в договорі, який додається до позовної заяви). На виконання умов договору та згідно виставленого рахунку від 13.04.2020 року [PERSON] сплатила на користь Адвокатського об`єднання в якості оплати за правові послуги 6000 грн. (за здійснення правового аналізу документів у спірних правовідносинах -1000 грн. та складання проекту позовної заяви до суду - 5000 грн), що підтверджено квитанцією від 13.04.2020 з відміткою банку. Вказані витрати на правову допомогу є судовими витратами та пов`язані саме з розглядом даної справи, а тому підлягають відшкодуванню на користь позивача при задоволенні позову. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 37 896, 92 долари США. Витрати на професійну правничу допомогу, які в даний час складають 6000 грн., покласти на відповідача. В подальшому адвокатом позивача скерована заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути заборгованість з відповідача, обраховану станом на 13.07.2020 року, а саме: розмір позики 10 000 доларів США, період користування з 11.07.2017 по 28.07.2017 - 18 днів, відсотки - 2,5 % в місяць (30% річних), розрахунок за 18 днів:10 000 х 30% : 365 х 18 = 147,95 долари США; розмір позики 20 000 доларів США, період користування з 29.07.2017 по 13.07.2020 - 1081 днів, відсотки - 2,5 % в місяць (30% річних), розрахунок за 1081 день: (20 000 х 30% : 365) х 1081 = 17 769,86 долари США. Всього відсотки станом на 13.07.2020 - 147,95 + 17 769,86 = 17 917,81 долар США. Відмітив, що згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач позику своєчасно (до 30.10.2017) не повернув. Отже, відповідно до вимог законодавства [PERSON] зобов`язаний також сплатити 3% річних з простроченої суми за період прострочки з 30.10.2017 по 13.07.2020 - 987 днів, що становить: 20000 х 3% : 365 х 987 днів = 1 622,47 долари США. Всього загальна сума, заборгованості станом на 13.07.2020 за договором позики становить: 20 000 доларів США - сума позики; 17 917,81 долари США- відсотки; 1 622,47 долари США - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, а всього - 39 540, 28 долари США. Просив задовольнити вимогу позивача щодо нарахування трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання, починаючи з 14 липня 2020 року і до моменту виконання рішення суду за наступною формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення : 365. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі - 39 540, 28 долари США. Відповідно до ч. 10 та ч.11 ст. 265 ЦПК України зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних від суми заборгованості починаючи з 14 липня 2020 року і до моменту виконання рішення суду за наступною формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення : 365. Витрати на професійну правничу допомогу, які в даний час складають 6000 грн., покласти на відповідача. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.05.2020 провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Відповідачем 11.09.2020 надано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне: вимоги відносно сплати боргу, які викладено позивачем у позовній заяві є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем невірно обраховано розмір відсотків в сумі 16421,92 дол. США, які помилково обраховані за період з 30.10.2017 по 14.04.2020 року. Як вбачається з копій розписок, строк повернення грошових коштів - до 30.10.2017 року. Таким чином, нарахування відсотків після цієї дати є незаконним, оскільки з 30.10.2017 повинні нараховуватись грошові кошти в сумі, визначеній ст. 625 ЦК України. Також зазначив, що договір про відступлення права вимоги від 10.04.2020 має бути визнаний судом недійсним. Вважає себе заінтересованою особою щодо вказаного договору про відступлення права вимоги, оскільки умовами цього Договору передбачено виникнення його грошового зобов`язання перед [PERSON] в розмірі не менше ніж 20000 доларів США. В зв`язку з тим, що підпис [PERSON] , на його думку, є підробленим, Договір не відповідає вимогам статті 203, 215 ЦК України, та є недійсним. Додав, що в порушення вимог ст. 1047 ЦК України, сторони письмового договору позики не укладали, а тому підстав для укладання договору про відступлення права вимоги у сторін не було. Зазначив, що відзив подано з порушенням строків, оскільки позов поданий в період карантину, а тому усвідомлюючи можливі ризики зараження корона вірусною хворобою, відповідач уникав лишніх контактів з людьми та знаходився на самоізоляції. Адвокат позивачки - Ковальов В.М. 21.09.2020 скерував до суду пояснення по справі, у яких зазначив наступне: Відповідач вважає, що розмір відсотків обраховано не вірно та обґрунтовує свою позицію постановами Великої палати ВС від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012, від28.03.2018 від 444/9519/12, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, однак ці постанови стосуються кредитних правовідносин між банками, а не правовідносин позики між фізичними особами. Зазначив, що жодної заборони нараховувати проценти на прострочене зобов`язання за позикою норми законодавства не містять. Також Відповідач стверджує, що договір відступлення права вимоги недійсний, оскільки підпис [PERSON] на цьому договорі не співпадає з підписом [PERSON] на повідомленні від 10.04.2020 про заміну кредитора. Дану позицію вже було спростовано на судовому засіданні 15.09.2020, де [PERSON] було опитано як свідка. Він підтвердив, що підпис на договорі та підпис на повідомлені виконані саме ним. В той же час, законом не передбачено, що повідомлення боржника повинно бути здійснено саме старим кредитором. Тобто якщо в листі окрім підпису нового кредитора міститься додатковий підпис від старого первісного кредитора/іншої особи - це не спростовує саме відступлення права вимоги. Наголосив, що письмова розписка це і є договір позики. Вона свідчить як про укладання договору, так і про факт передання коштів позичальнику. Наявність оригіналу розписки свідчить про не повернення позики. В той же час, [PERSON] не надає доказів умислу обох сторін в укладанні фіктивного договору. Всі його твердження є припущеннями, що заборонено ч.6 ст. 81 ЦПК, та направлені виключно за затягування розгляду судової справи № 712/3641/20 про стягнення з нього заборгованості. Враховуючи презумпцію правомірності правочину (ст.204 ЦК) позиція відповідача взагалі безґрунтовна. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.09.2020 року в прийнятті зустрічного позову [PERSON] відмовлено; в задоволенні клопотання адвоката відповідача Весеньова Є.В. про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено; закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні адвокат позивача Ковальов В.М. та адвокат Самойленко А.В. збільшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Адвокат позивача Ковальов В.М. в подальшому відмовився від вимоги щодо зобов`язання органу (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних від суми заборгованості починаючи з 14 липня 2020 року і до моменту виконання рішення суду. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості станом на 13.07.2020 за договором позики: 20 000 доларів США - сума позики; 17 917,81 долари США- відсотки; 1 622,47 долари США - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, а всього - 39 540, 28 долари США та правову допомогу в розмірі 6 000 гривень. Відповідач та адвокат відповідача Весеньов Є.В. в судове засідання, яке призначене на 25.09.2020 не з`явились, відповідач скерував до суду заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням на лікарняному. З наданої відповідачем копії листка непрацездатності вбачається, що останній перебуває на амбулаторному режимі лікування. Крім того, в заяві про перенесення судового засідання зазначено про неможливість участі в ньому представника. Однак, представник відповідача причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, докази поважності неявки до суду не надав. З урахуванням наведеного, враховуючи думку представника позивача, який заперечував проти затягування справи у такій спосіб, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відкладення судового розгляду, оскільки існують розумні строки розгляду справи. В підготовчому засіданні позовні вимоги адвокат відповідача Весеньов Є.В. не визнавав, зазначив про недійсність договору про відступлення права вимоги. Заслухавши думку сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. 11 липня 2017 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] отримав в позику у [PERSON] 10000 доларів США під 2,5 % в місяць та обіцяв повернути їх до 30.10.2017. В розписці зазначена дата - «11.07.2017» та прізвище і підпис [PERSON] 29.07.2017 [PERSON] додатково отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США на строк до 30.10.2017 під 2,5 % в місяць.В розписці зазначена дата - «29.07.2017» та прізвище і підпис [PERSON] 10 квітня 2020 року між [PERSON] (кредитором) та [PERSON] (новим кредитором) укладений Договір про відступлення права вимоги, за яким кредитор передає, а новий кредитор одержує право вимоги до [PERSON] заборгованості за договором позики, який підтверджено розпискою від 11.07.2017 на суму 10000 доларів США та доповненою 29.07.2017 додатково на суму 10000 доларів США. Відповідно до ст.ст. 512, 516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Листом від 10.04.2020 [PERSON] та [PERSON] повідомили [PERSON] про здійснену уступку права вимоги та вимагали протягом трьох днів погасити наявну заборгованість на користь нового кредитора. Так, в судовому засіданні в режимі відеоконференції допитаний в якості свідка [PERSON] підтвердив факт підписання між ним та [PERSON] договору про відступлення права вимоги. Також зазначив, що в подальшому ним разом з [PERSON] написаний лист [PERSON] , яким останній був повідомлений про укладений Договір та необхідність повернення позики новому кредитору. Адвокат позивачки в судовому засіданні зазначив, що кошти відповідач новому кредитору не повернув. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Адвокатом позивача надано суду для огляду оригінал письмової розписки від 11.07.2017 з доповненням до розписки від 29.07.2017. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Соснівським РВ УМВС України 22.01.2010 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отримав в позику на строк до 30.10.2017 від [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19.11.2002, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США під 2,5 % в місяць. Свої зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та відсотків гарантую, про що розписуюся. Дата написання розписки 11.07.2017. Прізвище [PERSON]. Підпис.». Вказана розписка 29.07.2017 була доповнена наступним: «Я, [PERSON] , 29.07.2017 додатково отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США на строк до 30.10.2017 під 2,5 % в місяць. Дата написання доповнення до розписки 29.07.2017. Прізвище [PERSON]. Підпис.» Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в них зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] . Надання адвокатом позивача суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена в Постанові ВПВС (справа № 373/2054/16ц, 16.01.2019). Таким чином, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який переданий новому кредитору [PERSON] на підставі договору про відступлення права вимоги, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв`язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 11.07.2017, доповненим 29.07.2017 в розмірі 20000 доларів США. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згіднозі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14. Тобто, з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Так, адвокат позивача просить стягнути з відповідача відсотки та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України станом на 13.07.2020. Однак, з наданим розрахунком суд не може погодитися, виходячи з наступного. За умовами договору позики від 11 липня 2017 року, доповненого 29.07.2017, сторони погодили щомісячну сплату відсотків від суми позики, яку надано до 30 жовтня 2017 року. Виходячи з цього, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 30 жовтня 2017 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Аналогічна правова позиція міститься у висновку ВС/КЦС, справа № 390/1875/16-ц, 03.10.18. Таким чином, розмір відсотків за користування коштами має бути визначений наступним чином: розмір позики 10000, період користування з 11.07.2017 по 28.07.2017 - 18 днів, розмір відсотків складає 147,95 доларів США (10000 х 30% :365 х 18); розмір позики 10000, період користування з 29.07.2017 по 30.10.2017 - 93 дні, розмір відсотків складає 1528,76 доларів США (20000 х 30% : 365 х 93). Всього розмір відсотків за користування коштами становить 1676,71 долар США (147,95 + 1528,76) Крім того, оскільки [PERSON] позику своєчасно не повернув, відповідно до вимог законодавства він також повинен сплатити 3 % річних за період прострочки, тобто з 30.10.2017 по 13.07.2020, яка складає 987 днів. Тобто до сплати підлягає 1622,47 доларів США ( 20000 х 3% : 365 х 987). Таким чином, заборгованість відповідача по відсоткам за користування чужими грошовими коштами становить 1676,71 доларів США , та 3 % річних, які нараховуються на суму заборгованості становлять 1622,47 доларів США, які підлягають до стягнення з відповідача. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Так, ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Частинами 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України). Так, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем понесені судові витрати на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснював адвокат Ковальов Віктор Михайлович, який на підтвердження повноважень представника надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії КС № 490168, виписаний на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 13.04.2020 року, який підписано сторонами: замовником [PERSON] та адвокатом Ковальовим В.М., а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.09.2007 року. Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, повноваження адвоката Ковальова В.М., як представника позивача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством, - ордером. Подання суду інших документів з цією метою не передбачене. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом надано Договір про надання правової допомоги № б/н від 13.04.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням «Агенція правового захисту» в особі старшого партнера Ковальова В.М. та [PERSON] , рахунок від 13.04.2020, відповідно до якого розмір правової допомоги склав 6000 грн. Відповідно до дубліката квитанції № 0.0.1674536628.1, [PERSON] 13квітня 2020 року сплачено АО «Агенція правового захисту» 6000 грн. за правову допомогу згідно договору від 13.04.2020 та рахунку від 13.04.2020. Беручи до уваги зазначене вище, а також прийняте у цій справі рішення, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за надання правової допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3534 грн., що становить 58,9%.

Outcome: partial