Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на 11/200 частку житлового будинку [ADDRESS]. З жовтня 2003 року до теперішнього часу, і в тому числі на час відкриття спадщини, він постійно проживав разом зі спадкодавцем за місцем її реєстрації, однак не був зареєстрований за адресою даного будинку, оскільки не надавав значення місцю своєї реєстрації, а з 28.02.2015 року він офіційно зареєстровний за даною адресою. Інших спадкоємців за законом першої черги немає, а заповіту померлою складено не було. Втім нотаріусом відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що він не зареєстрований за місцем постійного проживання спадкодавця. Тому з метою оформлення права на нерухоме спадкове майно просить встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] з жовтня 2003 року до часу відкриття спадщини [INFO], а також 6 місяців після смерті [PERSON] У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в заяві, та пояснила, що на час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а заявник на той час був зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS]. Однак він фактично проживав разом зі своєю матір'ю у квартирі [ADDRESS], що належить йому та його матері в рівних частках на праві власності. Через втрату паспорта у 2015 році заявник отримав новий паспорт, згідно якого з 28.02.2015 року він має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (із змінами) визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 14.12.2012 року (а.с. 3). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.03.2015 року та довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. (а.с. 27, 28) спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. від 23.03.2015 року заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] (а.с. 4). Прийняте нотаріусом рішення мотивоване тим, що [PERSON] не було подано у встановленій законом формі та строк заяви про прийняття спадщини, а також відсутністю даних про його постійне місце проживання (реєстрацію) із спадкодавцем безпосередньо перед смертю спадкодавиці і протягом 6 місяців після її смерті. Як убачається із копії паспорта заявника (а.с. 25) та відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС в Житомирській області від 17.04.2015 року (а.с. 21), зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання заявника [PERSON] з 28.02.2015 року є квартира [ADDRESS], а раніше він проживав у квартирі [ADDRESS]. Проте надані відомості не містять інформації про зареєстроване місце проживання заявника на час смерті його матері [PERSON] Заявник [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки є її сином, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого 24.07.1974 року виконавчим комітетом Високопічської сільської ради депутатів трудящих (а.с. 3). На підставі нотаріально посвідченого договору дарування частини домоволодіння від 09.07.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5802 (а.с. 23), заявник [PERSON] та його мати [PERSON] набули у власність 11/100 ідеальних часток домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. А право власності кожного з них на 11/200 часток вказаного будинку було зареєстроване 28.10.2003 року Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації (а.с. 24). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що протягом останніх 5-6 років і на теперішній час заявник фактично проживає в будинку по [ADDRESS], оскільки раніше кілька разів заходив за місцем його проживання, але його матері у квартирі ніколи не бачив. [PERSON], який також був допитаний у судовому засіданні в якості свідка, надав показання про те, що зі слів заявника йому відомо, що він проживав у будинку по [ADDRESS], років 3-4 тому заходив у квартиру, де проживав заявник, бачив там його матір, але в грудні 2012 року у квартиру не заходив. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово, а реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадяни, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Аналіз наведених статей Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказує на те, що місце проживання особи підлягає реєстрації у встановленому цим Законом порядку, про що проставляється відмітка в її паспорті. За положеннями ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, такі обставини, як місце проживання особи підтверджуються відміткою в паспорті про реєстрацію місця її проживання або перебування, а в разі відсутності зареєстрованого місця проживання може бути підтверджено відповідною довідкою житлово-експлуатаційної організації або органу місцевого самоврядування. Наявність або відсутність зареєстрованого місця проживання особи мають бути доведені в суді письмовими доказами та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в тому числі показаннями свідків. Всупереч передбаченого ст. 60 ЦПК України обов'язку заявника доведення обставин, якими обґрунтовуються його вимоги, до суду не надано відповідних належних та достатніх письмових доказів, що підтверджували б реєстрацію у встановленому законом порядку місця проживання спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до часу її смерті, а також посилання представника заявника на те, що на час смерті спадкодавця [PERSON] місце проживання заявника було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] не підтверджено письмовими доказами. Доведення в суді факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є можливим не тоді, коли місце проживання спадкодавця та спадкоємця зареєстровані за різними адресами, а коли спадкоємець на час відкриття спадщини не мав зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, про що свідчить відсутність у його паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання. Така позиція містися в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року. За наведених обставин вимоги заяви є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях закону і в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed