Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У квітні 2011 року ПУБЛИЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (надалі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення солідарно на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 516/П-14 від 17 жовтня 2007 року. 17 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі начальника відділення № 11 ОФ ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в м. Болград та [PERSON] був укладений кредитний договір № 516/П-14 на суму 34 500,00 доларів США під 12,5 відсотків річних на строк з 17 жовтня 2007 року до 16 жовтня 2017 року. А також між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі начальника відділення № 11 ОФ ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в м. Болград та [PERSON] був укладен іпотечний договір та договір поруки між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON], згідно якому [PERSON] поручився за виконання [PERSON] взятих на неї зобов'язань в повному обсязі. У своїх позовних вимогах, які неодноразово уточнювались, Позивач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просив у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором стягнути суму заборгованості за кредитом, станом на 01.11.2014 рік, а саме: 15099,68 дол. США строкову заборгованість по кредиту, 16100,18 дол. США - прострочену заборгованість по кредиту, 355,91 дол. США - поточну заборгованість по відсоткам, 20871,72 дол. США - прострочену заборгованість по відсоткам, 151 016,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 211609,13 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, 12 200,00 грн. - штраф за невиконання умов договору іпотеки. 6 липня 2012 року до суду від відповідача - [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, про захист прав споживачів та визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним. Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що умови договору Кредитного договору № 516/П-14 від 17.10.2007 порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживача» і не відповідають чинному законодавству України. Позивачка зазначила, що підписаний сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. Пунктами 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Дія вказаних норм Закону України «Про захист прав споживачів», згідно Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Позивачка зазначила, що виходячи з вище наведеного, відповідач по зустрічному позову скористався тим, що Позивачці об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» , в порушення вимог ч. 2 ст. 11 та абзацу 16 ч.1 ст. 6 закону «Про захист прав споживачів» не надав позивачці відомості , які потрібні клієнту при укладенні договору , та по суті примусив останнього до сплати платежів на незаконних підставах. Відповідачка зазначила, що розрахунок, наданий Позивачем свідчить про те, що суми, які підлягають сплаті згідно графіку, нараховані за іншою, більшою процентною ставкою. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, вважаючи його упередженим та не обґрунтованим первинними документами, таким що не спирається на вимоги законодавства, вимоги укладеного договору про надання споживчого кредиту представником Відповідача по первісному позову у судовому засіданні було заявлене клопотання про призначення и проведення по справі судово-економічної експертизи. Також представник Відповідача по первісному позову просив задовольнити клопотання про призначення по справі експертизи для підтвердження своїх позовних вимог по зустрічному позову та для обґрунтування заперечень на первісний позов. У справі за клопотанням позивача по зустрічному позову було призначено та проведено судово-економічну експертизу. 03 березня 2015 року Відповідачка по первісному позову подала клопотання про зменшення розміру неустойки яка підлягає стягненню на 99,9%, та при винесені рішення врахувати розрахунок заборгованості, що було зроблено нею станом на 1 березня 2015 року. Також застосувати строки позовної давності до вимог Позивача, щодо стягнення пені. Свої вимоги мотивувала тим, що розрахунок заборгованості потрібно проводити виключно у національній валюті України - гривня, враховуючи те, що судово-економічною експертизою встановлено по перше - первинними документами передача Банком Позичальнику кредиту за кредитним договором №516/П-14 від 17.10.2007 року в іноземній валюті, а саме у доларах США на суму 34500,00, не підтверджується, та по друге - бухгалтерськими документами передача Банком Позичальнику кредиту за кредитним договором №516/П-14 від 17.10.2007 року в іноземній валюті, а саме у доларах США, не підтверджується. Враховуючи розрахунок заборгованості, що був проведений судово-економічним експертом в судово-економічній експертизі, котра була призначена судом та проведена по справі № 2-2642/11, [PERSON] було проведено розрахунок заборгованості станом на 01 травня 2015 року. Заборгованість за кредитом становить 296 942,76 грн., у т.ч. 168540,55 грн. - по тілу кредиту, 128402,21 грн. по відсотках. Також проведено розрахунок пені, що складає по тілу кредиту 100940,20 грн. по відсотках 161187,46 гр., а загалом 262 817,66 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з матеріалів справи розмір неустойки складає 88,5% від розміру боргового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи Позивач не надав суду та відповідачу жодного належного доказу, що підтверджують розмір збитків, завданих Банку неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань. Пунктом першим частини другої статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги Банка про стягнення неустойки було заявлено після спливу спеціальної позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи на момент розгляду справи від Позивачки по зустрічному позову [PERSON] надійшло клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду та про розгляд справи за її відсутністю. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку встановленим договором. У відповідності до приписів ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Отже відповідно до приписів ЦК України та умов п.3.2.6 Договору відповідач зобов'язаний сплатити 15099,68 дол. США строкову заборгованість по кредиту, 16100,18дол. США прострочену заборгованість по кредиту, 355,91 дол. США поточну заборгованість по відсоткам, 20871,72 дол. США прострочену заборгованість по відсоткам, а загалом 52 427,49 дол. США. У відповідності до приписів ст.1050 ЦК України, боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку. При цьому, п. 5.3 кредитного договору при порушені позичальником строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% річних від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки. Отже згідно умов п 5.3 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 362 625,37 грн. У відповідності до приписів п. 4.2 Договору іпотеки, за належне або неналежне виконання(в тому числи невчасне) п.п. 3.3.1 - 3.3.13 договору Іпотекодвець сплачує на користь Іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від дня заставної вартості предмета іпотеки згідно п. 2.3 договору. Тобто штраф за порушення умов іпотеки складає 12 200,00 грн. Відповідно до ст.553 ЦК України та п.1.3 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання своїх обов'язків за договором в обсязі основного боргу, відсотків, пені та інших штрафних санкцій. Згідно до ст. 554 ЦК України у п.1.2 договору поруки зазначено, що у випадку не виконання боржником своїх обов'язків за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд вважає що позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.11,509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору. Згідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов п. 3.3.3 договору Позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки зазначеної в п 1.1. цього договору. Відповідно до умов п. 1.1. договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 34 500,00 дол. США із сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. Відповідно до умов п. 4.1. договору У випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов'язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день), що випливають з цього Договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) Банк має право на свій розсуд: внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов'язань своїх та/або Позичальника, включаючи зміну Позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 13,5% річних. Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього Договору, включаючи його розірвання Банк попереджає Позичальника не менше, ніж за сім календарних днів із зазначенням, які саме зміни (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору будуть внесені Банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього Договору), внесені Банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені Банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані Позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання Банком Позичальнику письмового попередження про внесення Банком в односторонньому порядку змін (включаючи розірвання цього договору) до цього Договору. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору при порушені позичальником строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом , Позичальник зобов'язан сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% річних від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу. Від дня виникнення такої прострочки, до повного погашення, але в межах строків позовної давності. Відповідно п. 4.2 Договору іпотеки, за належне або неналежне виконання(в тому числи невчасне) п.п. 3.3.1 - 3.3.13 договору Іпотекодвець сплачує на користь Іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від дня заставної вартості предмета іпотеки згідно п. 2.3 договору. Відповідно до ст.546 ЦК України зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом надано розрахунок заборгованості та платежів за кредитним договором станом на 11 листопада 2014 рік та розрахунок заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів по кредитному договору, та штрафу за порушення п. 4.2 умов іпотечного договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого Банком суду зроблено у валюті - долар США з урахуванням відсоткової ставки 13,5 відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок пені зроблено у валюті - долар США, за період з 02.11.11 року по 01.11.2014 рік. Розрахунок штрафу зроблено у валюті - гривня. Проводячи оцінку поданих банком розрахунків та доказів в їх обґрунтування, суд не знаходить підстав для їх задоволення виходячи з наступного: Ухвалою суду від 25 червня 2013 року по даній справі було призначено судово-економічну експертизу для підтвердження або спростування обґрунтованості розрахунку заборгованості наданого Банком за кредитним договором № 516/П-14 від 17 жовтня 2007 року. Ухвалою про призначення судово-економічної експертизи було зобов'язано Позивача по первісному позову надати оригінали документів про отримання кредитних коштів відповідачкою та погашення нею кредитної заборгованості. Однак, не дивлячись на отримання ухвали суду Банком вимоги суду виконані не були, оригінали документів, які підтверджують видачу кредитних коштів відповідачці та сплату нею кредитної заборгованості, суду не надані. Частиною 1 ст.146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без нього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки Банк ухилився від надання суду документів для проведення експертизи, у результаті чого неможливо підтвердити чи видавався кредит у іноземній валюті, що тягне за собою не підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором в іноземній валюті суд має визнати, що фактично було видано кредит в національній валюті. В тексті висновку судово-економічної експертизи (а. 9) зазначено, що за документами, наявними у матеріалах справи, передачу Банком позичальнику кредиту за кредитним договором № 516/П-14 від 17.10.2007 року в іноземній валюті, а саме в доларах США на суму 34500,00 підтвердити не видається за можливе. Згідно з висновком судово-економічної експертизи у бухгалтерському обліку Банка операція видачі кредитних коштів відображена проведенням у кореспонденції дебет рахунку [NUMBER] і кредит рахунку [NUMBER] USD на загальну суму 174225,00 грн., що в еквіваленті становить 34500,00 дол. США, (а.с. 43-44) без відображення у бухгалтерському обліку позиції банку щодо іноземної валюти та без документального підтвердження призначення валюти рахунків. Первинними документами передача Банком Позичальнику кредиту за кредитним договором №516/П-14 від 17.10.2007 року в іноземній валюті, а саме у доларах США на суму 34500,00, не підтверджується. Бухгалтерськими документами передача Банком Позичальнику кредиту за кредитним договором №516/П-14 від 17.10.2007 року в іноземній валюті, а саме у доларах США, не підтверджується. Підпунктом 3.1.10. визначено: «На залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1. збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості». Тобто, процентна ставка за кредит може нараховуватись у розмірі 13,5% річних лише у випадку перерахування платежів на рахунки простроченої заборгованості, і саме, на суму та з дня такого перерахування. Згідно постанови НБУ № 280, прострочена заборгованість по кредиту зараховуються та обліковується по рахунку 2207. Відповідно до висновку експерта операції по перерахуванню простроченої заборгованості на відповідні рахунки не відображені. Відповідно до вимог п.4.1., «У випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов'язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один робочий день), що випливають з цього Договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасного повернення кредиту або його частини) Банк має право на свій розсуд: внести зміни/доповнення до цього Договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов'язань своїх та/або Позичальника, включаючи зміну Позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 13,5% річних. Про внесення відповідних односторонніх змін (доповнень) до цього Договору, включаючи його розірвання Банк попереджає Позичальника не менше, ніж за сім календарних днів із зазначенням, які саме зміни (включаючи розірвання цього Договору) до цього Договору будуть внесені Банком в односторонньому порядку. Зміни (включаючи розірвання цього Договору), внесені Банком в односторонньому порядку, набиратимуть чинності в строки, визначені Банком у таких письмових змінах, що будуть надіслані Позичальнику, але в будь-якому разі такі письмові зміни набиратимуть чинності лише зі спливом семиденного терміну з дня надіслання Банком Позичальнику письмового попередження про внесення Банком в односторонньому порядку змін (включаючи розірвання цього договору) до цього Договору.» Відповідно п.2 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. №2664-III виписана пряма заборона фінансовим установам здійснювати дії передбачені описаними вище пунктами 3.1.10 і 4.1. Кредитного договору, а саме: «Фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом» Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, регулюються і Законом України "Про захист прав споживачів" (що відповідає постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів"). Відповідно до п.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції чинній на момент видачі кредиту) в договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки споживачеві повідомляється Кредитором в письмовому вигляді протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до висновку експерта документальні підтвердження надіслання Позичальнику повідомлення про внесення змін до Кредитного договору №516/П-14 від 17.10.07, включаючи зміну процентної ставки і встановлення її на рівні 13,5%, у матеріалах справи відсутні, додатково на дослідження не надані. Вказані висновки є чіткими та конкретними, обґрунтованим та належно мотивованим, виконані на підставі відповідних методик, ґрунтується на матеріалах справи і чинному законодавстві, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом по справі. Розрахунок банку про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за простроченими та несплаченими нарахованими процентами в розмірі 362 625,37 грн., не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне. З наданого позивачем розрахунку пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за простроченими та несплаченими нарахованими процентами вбачається, що розрахунок пені проводився у валюті - долар США та в вимогах банку визначен в валюті - гривня за курсом НБУ 12,95 грн. на дату розрахунку. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення, обчислюється по кожному дню. Виходячи з встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що розрахунок пені повинен проводитись за кожен день прострочення в валюті гривня з врахуванням щоденного курсу НБУ. Також в результаті судово-економічного дослідження, встановлено, що дані які Банк використовує у Розрахунку пені по заборгованості прострочених процентів станом на 08.02.12 відрізняються від даних у виписках Банку, на підставі яких здійснюється цей Розрахунок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За нормою ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою ю статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як установлено судом, пунктом 5.3 кредитного договору при порушені позичальником строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов'язан сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% річних від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу. Від дня виникнення такої прострочки, до повного погашення, але в межах строків позовної давності. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи розрахунок заборгованості, що був проведений Відповідачем [PERSON] розмір неустойки складає 88,5% від розміру боргового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи Позивач не надав суду та відповідачу жодного належного доказу, що підтверджують розмір збитків, завданих Банку неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Даний висновок повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 3 вересня 2014 року № 6-100 цс 14, яка відповідно до ч.2 ст.214, ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи те, що [PERSON] відповідно до даних положень статті 1049 ЦК України має обов'язок повернути отримані від банку грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем у строк і в порядку, що встановлені договором, Банку має бути повернута сума - 296 942,76 грн., у т.ч. 168540,55 грн. - по тілу кредиту, 128402,21 грн. - по відсотках. Для встановлення такої суми судом беруться до уваги дані, викладені у розрахунку, що надано до суду [PERSON] Розрахунок наданий Позивачем по первісному позову судом не береться до уваги оскільки він спростовується висновками судово-економічної експертизи № 1-11/33 від 26.11.2013 року проведеної судовим експертом Морозовой О.С. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України. З огляду на наведене,

Outcome: partial