Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

24 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконання вимог постанови Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 у справі №810/3741/16 її було поновлено на посади начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві. Однак, заробітна плата за час вимушеного прогулу їй не нараховувалася та не виплачувалася, що привело до порушення її законних права та інтересів. Посилаючись на те, шо без судового рішення відповідач не виплачує їй заробітну плату за час вимушеного прогулу, звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.11.2016 по 07.04.2017 в розмірі 60872,04 грн. Ухвалою від 26.01.2018 у даній справі було відкрите спрощене провадження без виклику сторін. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Суд, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, прийшов до висновку про задоволення позову у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2016 року Державна фіскальна служба України на підставі листа з Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2016 видала Наказ №3565-о про припинення державної служби та звільнення з посади начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управлінні ДФС у м. Києві [PERSON] у зв'язку з нез'явленням її на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасового непрацездатності, відповідно до частини другої статті 87 Закону України "Про державну службу". Позивачка, непогодившись з прийнятим Наказом №3565-о, звернулась до суду з позовною заявою про визнання не законним та скасування зазначеного наказу. Встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 у справі №810/3741/16 задоволено позов позивача, визнано Наказ №3565-о незаконним та зобов'язано ДФС України поновити [PERSON] на посаді. Ухвалою від 07 березня 2017 року Київського апеляційного адміністративного суду постанова Київського окружного адміністративного суду 13.12.2016 була залишена без змін. Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2017 року [PERSON] було поновлено на посаді начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС У м. Києві, однак заробітну плату за час вимушеного прогулу не нараховано, у зв'язку з чим позивач звернулась з позовом до суду. Надаючи правову оцінку обставинам, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Частиною другою статті 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, як за один рік. Згідно з пунктом 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати, без виключення сум відрахувань на податки, аліменти. У пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив: "справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів" в розрахунку в своєму рішенні, з якого суд виходить при визначенні сум, що підлягають стягненню. Частиною першою пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою ДПІ у Подільському районі від 08.11.2016 №6635/ти/26-26-05-34, сума останнього грошового забезпечення [PERSON] складає 25926,98 грн., (вересень - 22 робочих днів + жовтень - 20 робочих днів + листопад 4 робочих дня = 46 - кількість робочих днів за два останні місяці). Таким чином, поділивши заробітну плату 25926,98 грн. на кількість робочих днів, а саме 46 днів, виходить середньоденна заробітна плата позивача становить 563,63 грн. Судом встановлено, що загальна кількість робочих днів за період з 04.11.2016 по 07.04.2017 становить 108 днів. Середньоденну заробітну плату необхідно помножити на кількість робочих днів вимушеного прогулу (563,63 грн. - середньоденна заробітна плата Х 108 - кількість робочих днів за час вимушеного прогулу = 60872,04 грн.). Таким чином, сума заробітної плати за час вимушеного прогулу [PERSON] становить 60872,04 грн. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць. Ураховуючи те, що в листопаді 2016 року було 19 робочих днів, а середньоденна заробітна плата позивача становить 563,63 грн., отже, розмір виплат заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць становить 10708,97 грн. (19 - кількість робочих днів Х 563,63 грн. - середньоденна заробітна плата).

Outcome: approved