Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору від 20.02.2013 року, всього в сумі 17\~408,34 грн. та понесені судові витрати по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 20.02.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 31.12.2016 року заборгованість становить всього 17408 грн. 34 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 170 гривень 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 12232 грн. 71 коп., заборгованість за пенею та комісією 3700 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 805 грн. 16 коп. Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання, яким підтримав позов, просив розглянути справу без участі представника позивача . В судовому засіданні відповідачка просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначла, що надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи банку» не містять її підпису. Не надано первісних бухгалтерських документів на підтвердження розрахунку заборгованості. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20.02.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 31.12.2016 року заборгованість становить всього 17408 грн. 34 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 170 гривень 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 12232 грн. 71 коп., заборгованість за пенею та комісією 3700 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 805 грн. 16 коп. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Надані позивачем довідка про умови кредитування, витяг з умов та правил надання банківських послуг, не містять підпису відповідача.\~ У зв'язку із цим, надані позивачем довідка про умови кредитування, витяг з умов та правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 20.03.2013 року. Саме до цього зводиться правова позиція Верховного Суду України, наведена у постанові від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15). Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони підписані лише кредитором, а отже позичальник не був належним чином обізнаний про порядок нарахування штрафів. Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, позивачка дійсно заборгував банку певну суму коштів за кредитним договором немаючи можливість виконувати свої зобовязання, і банк поряд із тілом кредиту та процентів нарахував значний розмір пені, який значно перевищує розмір тіла кредиту із процентами, тому на підставі вищезазначеної норми суд вважає за можливе зменшети на цій підставі розмір пені нарахованої банком. Згідно ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, за вимогою про стягнення штрафів слід відмовити у зв'язку з недотриманням умов чинного законодавства про підстави та порядок нарахування штрафних санкцій. На підставі\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial