Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

18.09.2017 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просить стягнути з Золотоніського об"єднаного управління ПФУ Черкаської області на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що він є інвалідом дитинства ІІ групи. З 05.06.2013 року почав отримувати пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Цього ж дня він звернувся до відповідача з заявою про переведення його на пенсію, яку отримував його покійний батько, як інвалід Великої Вітчизняної війни, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262). Проте, йому було відмовлено, мотивувавши тим, що в нього не достатньо документів. Коли він вдруге звернувся, уже із зібраними документами, йому також було відмовлено, вказуючи на те, що не вистачає документів. І так ще кілька разів. Лише після того як він поїхав до Головного управління ПФУ в Черкаській області його було переведено на пенсію по Закону № 2262. Внаслідок таких дій відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і яку позивач оцінює у розмірі 50000 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, надавши аналогічні пояснення в обгрунтування позовних вимог. Крім цього позивач посилався на те, що незаконність дій ПФУ доведена рішеннями судів. Йому за станом здоров"я протипоказано нервувати, а працівники управління ПФУ змушували його тривалий час збирати, які врешті-решт виявилися непотрібними. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Посилався на його безпідставність та необґрунтованість, вказував, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність моральної шкоди внаслідок, як він вважає, бездіяльності Пенсійного фонду. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено постановою Чорнобаївського районного суду від 07.12.2016 року, що набрала законної сили, з 10 червня 1976 року позивачу призначено пенсію по інвалідності як інваліду II групи з дитинства відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року. Він перебував на обліку в Управлінні ПФУ у Чорнобаївському районі, після об»єднання в Золотоніському управлінні ПФУ. 05 червня 2013 року [PERSON] звернувся до УПФУ в Чорнобаївському районі з заявою про переведення його на пенсію по втраті годувальника (як кругла сирота) відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, надавши відповідні документи згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року. З 05 червня 2013 року [PERSON] переведено на пенсію по втраті годувальника за обох батьків. З 2013 року позивач намагався перевестися на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"та знайти необхідні документи для призначення пенсії, оскільки його батько був інвалідом Великої Вітчизняної війни. Також, судом встановлено, що для призначення пенсії в разі втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" [PERSON] необхідно було надати довідку МСЕК про визнання померлого батька інвалідом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що внаслідок порушення його прав та бездіяльності дій відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і яку він оцінює в розмірі 50000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями або бездіяльністю Золотоніського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позові позивач посилається на те, що для захисту своїх прав звертався до суду з позовом про визнання дій УПФУ у Чорнобаївському районі незаконними. Постановою Чорнобаївського районного суду від 07 грудня 2016 року дії УПФУ в Чорнобаївському районі щодо відмови у перерахунку пенсії [PERSON] дійсно визнано неправомірними. Зобов"язано відповідача здійснии перерахунок пенсії позивача з 01.01.2015 року по 22.10.2015 року. Разом з тим, вказаною постановою не встановлено порушення прав [PERSON] з боку органу державної влади саме з 2013 року, на що посилається позивач. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, протиправності діянь її заподіювача саме з 2013 року, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed