Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

В провадження Рівненського міського суду в вересні 2014 року надійшов позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення збитків у вигляді завданих діями відповідача матеріальних збитків в сумі 79 000 грн., стягнення 6 232,32 грн. процентів за період з дня закінчення договорів банківського вкладу №061588 від 20.05.2014 року, №061919 від 26.05.2014 року №061922 від 26.05.2014 року і до дня фактичного повернення коштів, стягнення 10 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Заявою позивача від 28.12.2014 року позовні вимоги збільшені в частині суми відшкодування матеріальних збитків. Заявою позивача від 03.03.2015 року та відповідною ухвалою суду позовна в частині стягнення завданих діями відповідача матеріальних збитків в сумі 79 000 грн. залишена без розгляду, в решті позовні вимоги підтримані без зміни. В позовній заяві зазначається, що, сторонами укладені договори банківського вкладу №061588 від 20.05.2014 року, згідно якого позивачем передано відповідачу кошти в сумі 100 000 грн. до 20.06.2014 року, №061919 від 26.05.2014 року, згідно якого позивачем передано відповідачу кошти в сумі 50 000 грн. до 26.08.2014 року, №061922 від 26.05.2014 року, згідно якого позивачем передано відповідачу кошти в сумі 60 000 грн. до 26.08.2014 року. Розраховуючи, що депозитні вклади будуть повернуті своєчасно, позивач 27.08.2014 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля №29/14 із ПП «Віннер Форд Рівне», за вказаним договором планував придбати автомобіль «Форд Куга», вартість якого на 27.08.2014 року складала 445 990 грн. Для придбання автомобіля йому не вистачало коштів, які були передані відповідачу на депозит. Однак відповідач, всупереч положенням ст.1060 ЦК України, відмовився виплатити кошти, передані в якості депозитних вкладів. Через протиправну бездіяльність відповідача він не зміг придбати автомобіль за акційною ціною, а 29.08.2014 року видано новий рахунок на автомобіль, ціна виросла на 79 000 грн. Вклади в повному розмірі були йому видані 12.09.2014 року. Однак відповідач, всупереч ч.5 ст.1061 ЦК України, відмовився нараховувати та виплачувати проценти за період із моменту закінчення строку дії договорів про вклади і до дня фактичної виплати коштів за депозитними вкладами, в тому числі: за договором №061588 від 20.05.2014 року на суму 5002,74 грн., за договором №061919 від 26.05.2014 року на суму 558,90 грн., за договором №061922 від 26.05.2014 року на суму 670,68 грн. Вказана бездіяльність відповідача порушила право на належну якість фінансових послуг. Із урахуванням характеру та тривалості моральних страждань і переживань розмір завданої йому протиправною бездіяльністю відповідача моральної шкоди оцінює у 10 000,00 грн., моральна шкода підлягає стягненню за рішенням суду, відповідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно письмових заперечень відповідача, аргументи, викладені позивачем вважаються безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, не підлягають до задоволення. Термін дії Договорів банківського вкладу між сторонами закінчився 20.06.2014 року та 26.08.2014 року. Згідно п.п. 3.2 та 3.4 таких договорів нарахування процентів по Вкладу починається із дня, наступного за днем надходження коштів на Рахунок з дотриманням умов, передбачених п.п. 1.2 та 1.3 Договорів. При розрахунку процентів приймається календарна кількість днів на рік /365/366/ у місяці - календарна кількість днів, при цьому день надходження коштів на депозитний рахунок і день закінчення строку дії Договору в часовій інтервал нарахування процентів не включається. Доказів про те, що дія укладених між сторонами договорів після закінчення їх строку дії була продовжена на тих же умовах, зокрема. Що стосується розміру процентів, які підлягають сплаті Банком, позивачем не надано. Крім того, будь-яких умов щодо продовження нарахування відсотків після закінчення строку дії договорів у разі неповернення суми вкладу у договорах немає. Виходячи із наведеного, положень ст.ст. 530, 598,1061 ЦК України, після закінчення строку дії договорів у Відповідача припинився обов'язок по нарахуванню та виплаті Позивачу процентів по строкових вкладах незалежно від виконання банком зобов'язання в частині повернення самого вкладу. Щодо стягнення моральної шкоди вказує, що укладені договори банківського вкладу не передбачають відшкодування моральної шкоди, як виду відповідальності. Положення закону щодо правовідносин банківського вкладу також не передбачають такого виду діяльності, як відшкодування моральної шкоди. Положення ст.1167 ЦК України про стягнення моральної шкоди, яка регулює правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до виниклих правовідносин, оскільки між сторонами існують договірні зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, надала пояснення по суті, просить їх задовольнити. Додатково пояснила, що при вирішенні позовних вимог необхідно приймати до уваги п.п. 7.2,7.4 розділу 7 Договору та положення чинного законодавства, зокрема ч.5 ст.1061 ЦК України в цій частині, та враховувати, що звернення позивача за отриманням коштів, як вкладника, мало місце в день закінчення строку договорів банківського вкладу, що не оспорюється відповідачем, та у всьому, що не передбачено умовами договорів необхідно керуватися положеннями чинного законодавства України, у разі недійсності невідповідності будь-якого положення цього Договору чинному законодавству України, це призводить до недійсності Договору в цілому. Просить стягнути кошти відсотків в сумі 6 232,32 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., та покласти судові витрати на відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку. Згідно наданого суду клопотання, просить розгляд справи провести за відсутності АТ «Златобанк» та його представника, не вважати їхню неявку за неповагу до суду. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено на підставі досліджених копій угод, які визнаються сторонами, що між позивачем [PERSON] та відповідачем Публічним акціонерним товариством "Златобанк" укладені договори банківського вкладу: №061588 від 20.05.2014 року, згідно якого позивачем передано відповідачу кошти в сумі 100 000 грн. до 20.06.2014 року, №061919 від 26.05.2014 року, згідно якого позивачем передано відповідачу кошти в сумі 50 000 грн. до 26.08.2014 року, №061922 від 26.05.2014 року, згідно якого позивачем передано відповідачу кошти в сумі 60 000 грн. до 26.08.2014 року. На підставі копії заяви позивача на ім»я відповідача від 27.08.2014 року, зі штемпелем вхідним № 47, що не заперечена відповідачем, підтверджується, що позивач, посилаючись на закінчення строку дії договорів 26.08.2014 року, вказував на необхідність перерахування належних йому коштів не пізніше 28.08.2014 року на рахунок продавця ПП «Вінер Форд Рівне», відповідно укладеного ним договору №29/14 купівлі-продажу автомобіля, копія якого надана, вартість придбаваємого автомобіля «Форд Куга» становила 445990 грн. Вказана заява [PERSON] розцінюється вимогою позивача від 27.08.2014 року на ім'я відповідача про повернення вкладів зі спливом строків ддоговорів. Згідно Довідки директора відділення «Рівненська РД АТ «Златобанк» №139 від 29.08.2014 року вбачається, що станом на 28.08.2014 року залишок грошових коштів на відкритих рахунках на ім.»я позивача у відділенні складає 165 000 грн. Рахунком продавця ПП «Вінер Форд Рівне» від 29.08.2010 року підтверджується, що ціна автомобіля станом на вказану дату виросла і становить 524 990,00 грн., яка за доводами позовної заяви виявилась не підйомною для позивача. Згідно вказаної відповіді відділення відповідача підтверджується, що відповідач не розрахований по сумі грошових вкладів станом на 29.08.2014 року. На підставі доводів позовної заяви, пояснень представника позивача, які не спростовані і не оспорені відповідачем, встановлено, що 12.09.2014 року проведені розрахунки відповідача із позивачем по основній сумі грошових вкладів та сумі відсотків до дня закінчення строку Договорів банківських вкладів. Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України, яка регулює виплату процентів на банківський вклад, передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню із рахунку вкладника із інших підстав. Посилання відповідача на п.п. 3.3, 3.4 та 1.2, 1.3 Договорів між сторонами вважається безпідставним, оскільки такі чітко не врегульовують питання виплати процентів у разі затримки повернення вкладу на вимогу вкладника після закінчення строку дії такого Договору. Пункт 4.4 розділу 4 Договорів передбачає, як відповідальність сторін, передбачає звільнення Банку від виплати відсотків у випадку прийняття компетентними державними органами рішень, щодо обмеження у поверненні Вкладнику суми вкладу та/або відсотків по Вкладу. Відповідних доказів стороною відповідача не надано та судом не встановлено рішень компетентних державних органів щодо обмеження у поверненні Вкладнику суми вкладу станом на 27.08.2014 року. Пунктом 7.4 Розділу 7 Договорів передбачено, що у всьому, що не передбачено умовами цього Договору, сторони керуються чинним законодавством України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання, згідно ч.1 ст.611 ЦК України, настають наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 2, 3 ст.1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином, сукупністю належних, достовірно вищенаведених доказів підтверджується, що дії відповідача є порушенням зобов'язання між сторонами та порушенням чинного законодавства, із урахуванням положень п.7.7 Договору та ч.5 ст. 1061 ЦК України. Відтак, вимоги позовної заяви в частині виплати процентів по Вкладах до дня 11 вересня 2014 року, який передує його поверненню вкладникові, вважається обґрунтованою, доведеною і підлягає до задоволення на суму заявлених та розрахованих позивачем коштів 6 232,32 грн., в тому числі: за договором №061588 від 20.05.2014 року на суму 5002,74 грн., за договором №061919 від 26.05.2014 року на суму 558,90 грн., за договором №061922 від 26.05.2014 року на суму 670,68 грн. Вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають, оскільки договорами банківських вкладів між сторонами №061588 від 20.05.2014 року, №061919 від 26.05.2014 року №061922 від 26.05.2014 року „ВЕСНЯНИЙ". не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язань по договору, а чинним законодавством, зокрема ст.ст.1058-1065 ЦК України, яке регулює конкретно вказані правовідносини, відшкодування моральної шкоди не встановлено. Посилання на Закон України „Про захист прав споживачів" в цій частині безпідставні, оскільки відповідно до ст.4 цього Закону, споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя та здоров"я людей продукцією. В даному випадку належних допустимих доказів про небезпечність наданих банківських послуг для життя чи здоров"я позивача а рівно доказів причинного зв'язку можливого погіршенням здоров"я позивача і неналежними послугами відповідача суду не надано. Таким чином, підстави для стягнення такої шкоди судом не встановлені. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується із відповідача на користь держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial