Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк") про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.05.2008 року між ним та відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний" (далі - ВАТ "Банк Універсальний"), правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408, відповідно до умов якого відповідачем надано позивачеві кредит у розмірі 90000,00 доларів США строком на 20 років з 21.05.2008 року по 01.05.2028 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 5% річних. Погашення кредиту здійснюється згідно в порядку та у строк, визначені цим договором та індивідуальними угодами, які є невід'ємною частиною кредитного договору. 21.05.2008 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та [PERSON] було укладено додаткову угоду №BL4408/BL4408-KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року (Індивідуальна угода - кредитна лінія плюс), відповідно до умов якої позичальнику встановлено ліміт за кредитною лінією в сумі 70000,00 доларів США. 02.09.2011 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до умов якої змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, визначено розмір заборгованості позивача в рамках кредитної лінії, встановлено порядок та терміни погашення кредиту згідно графіком погашення кредиту, встановлено новий порядок розгляду спорів по договору. 07.06.2013 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до умов якої встановлено терміни погашення строкової заборгованості по кредиту в порядку, передбаченому кредитним договором, індивідуальною угодою та цією додатковою угодою, а також змінено розмір процентної ставки за користування кредитом. Проте, як стверджував позивач, всупереч ст.99 Конституції України, ст.524 Цивільного кодексу України, ст.35 Закону України "Про Національний банк України" спірний кредитний договір був укладений в іноземній валюті - доларах США, у оспорюваному договорі додатково визначено, що погашення платежів за кредитом здійснюється позичальником у валюті кредиту, тобто доларах США, хоча єдиним законним засобом платежу, який застосовується при розрахунках між резидентами на території України є гривня. [PERSON] стверджував, що надання банком грошових коштів у вигляді кредиту та вчинення позичальником дій, спрямованих на виконання своїх обов'язків в іноземній валюті, в тому числі, сплата процентів за користування кредитом, комісії за користування кредитом, за своєю природою є валютною операцією. Позивач підкреслив, що з врахуванням положень генеральної ліцензії відповідача на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (видана на підставі Положення "Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого Постановою НБУ №275 від 17.07.2001 року) та положень правил ведення касових операцій і, відповідно, правил відображення таких операцій в бухгалтерському обліку в банках України, встановленому законом, погашення кредиту в іноземній валюті можливо виключно з використанням поточного рахунку клієнта, відкритого йому в установі банку на підставі договору банківського рахунку відповідно до положень глави 72 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищезазначене, позивача вважав, що банк не мав права використання транзитних рахунків на приймання від фізичних осіб готівки в іноземній валюті на рахунок, відмінний від поточного, оскільки це є грубим порушенням генеральної ліцензії банку, Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України. Позивач вказав, що для здійснення валютних операцій відповідач повинен був мати індивідуальну ліцензію на операції з валютними цінностями, проте ВАТ "Банк Універсальний", а в подальшому і ПАТ "Універсал Банк" вказаною ліцензією не володіє. [PERSON] вважав, що всупереч вимогам ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому є недійсним. З цих підстав [PERSON] просив суд визнати недійсним генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, укладений між ним та ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", визнати протиправними дії відповідача щодо надання кредиту відповідачу в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України, визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів. До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог, в якій просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо надання кредиту відповідачу в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України, визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, визнати недійсним генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, укладений між ним та ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", визнати недійсною додаткову угоду №1 до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, укладену 02.09.2011 року між позивачем та ПАТ "Універсал Банк", визнати недійсною додаткову угоду №2 до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, укладену 07.06.2013 року між позивачем та ПАТ "Універсал Банк", мотивуючи це, зокрема, тим, що банком при укладенні спірного договору та додаткових угод до нього не підтверджені повноваження представника банку, в договорі не вказані правові підстави (номер та дата довіреності на представництво інтересів відповідача) для підписання ним договору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви зміну підстав позову та збільшення позовних вимог підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, мотивувавши це тим, що видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки пов'язана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту, а отже, для здійснення зазначених операцій банку достатньо отримати банківську ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями. Індивідуальної ліцензії на здійснення таких операцій отримувати немає потреби. Представник відповідача стверджувала, що її довіритель володіє зазначеною банківською ліцензією та його надано відповідний письмовий дозвіл Національного банку України. Із зазначених підстав просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL4408, відповідно до умов якого відповідачем надано позивачеві кредит у розмірі 90000,00 доларів США строком на 20 років з 21.05.2008 року по 01.05.2028 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 5% річних. Погашення кредиту здійснюється згідно в порядку та у строк, визначені цим договором та індивідуальними угодами, які є невід'ємною частиною кредитного договору (а.с.6-9). 21.05.2008 року між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та [PERSON] було укладено додаткову угоду №BL4408/BL4408-KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року (Індивідуальна угода - кредитна лінія плюс), відповідно до умов якої позичальнику встановлено ліміт за кредитною лінією в сумі 70000,00 доларів США (а.с.30). 02.09.2011 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до умов якої змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, визначено розмір заборгованості позивача в рамках кредитної лінії, встановлено порядок та терміни погашення кредиту згідно графіком погашення кредиту, встановлено новий порядок розгляду спорів по договору (27-29). 07.06.2013 року між ПАТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року, відповідно до умов якої встановлено терміни погашення строкової заборгованості по кредиту в порядку, передбаченому кредитним договором, індивідуальною угодою та цією додатковою угодою, а також змінено розмір процентної ставки за користування кредитом (а.с.69-75). Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території Україні, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.47 і ст.49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредиті операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Таким чином, законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик в іноземній валюті (кредитні операції), які включають в себе як власне надання кредитів, так і отримання процентів та інших платежів за кредитом в іноземній валюті, а також залучення депозитів в іноземній валюті з виплатою процентів в іноземній валюті. У відповідності до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету. Згідно з п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року №275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. П.1.4. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, визначено, що використаннням іноземної валюти як засобу платежу (валютною операцією) є використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Згідно п.2.1 цього Положення на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний розсуд. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Крім того, згідно з п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 року №200, фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку України на здійснення валютних операцій. Судом встановлено, що у ПАТ "Універсал Банк" є генеральна ліцензія (письмовий дозвіл) на здійснення валютних операцій (вказана ліцензія була і у ВАТ "Банк Універсальний"), а тому він має право на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, і операцій з надання кредитів в іноземній валюті. П.1.1.3. генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року визначено, що базовою валютою за даним договором є долар США. Під базовою валютою розуміється валюта, в яку перераховуються суми наданих та/або запитаних до отримання кредитних послуг в різних валютах даного договору, для розрахунку ліміту договору. Відповідно до п.1.3.2 додаткової угоди №1 до генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року погашення грошових зобов'язань позичальника за цією додатковою угодою здійснюється шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку, у валюті та сумі існуючих грошових зобов'язань позичальника за договором та цією додатковою угодою. Вказані пункти договору та додаткової угоди є чітким та зрозумілими. У ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний кредитний договір та додаткові угоди до нього, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Таким чином, підписавши генеральний договір про надання кредитних послуг від 21.05.2008 року №BL4408, додаткові угоди до нього від 21.05.2008 року, 02.09.2011 року та 07.06.2013 року, позичальник погодився з усіма його умовами, в тому числі з положеннями щодо механізму сплати кредиту та процентів за його користування (в тому числі і щодо валюти платежів за договором). Ч.1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, укладаючи оспорюваний кредитний договір та додаткові угоди до нього, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Отже, підписавши генеральний договір від 21.05.2008 року №BL4408 та додаткові угоди до нього, позичальник погодився зі всіма його умовами. За приписами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Позивач та його представник не надали жодного доказу на підтвердження того, що укладаючи генеральний договір від 21.05.2008 року №BL4408 та додаткові угоди до нього, відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства України (зокрема, ст.ст.203,215 ЦК України). Посилання позивача на невідповідність змісту оспорюваного договору та додаткових угод до нього вимогам чинного законодавства є необґрунтованими та такими, що спрямовані на ухилення від виконання останнім зобов'язань, взятих на себе за генеральним договором про надання кредитних послуг від 21.05.2008 року №BL4408 та додатковими угодами до нього. Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідачем порушено вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" та застосовано нечесну підприємницьку практику. П.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. За положеннями ч.1, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до п.2 ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Так, в генеральному договорі від 21.05.2008 року №BL4408 та додаткових угодах до нього чітко визначено, в якій валюті надається кредит, умови і порядок його надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті. Позичальник, підписуючи оспорюваний договір та додаткові угоди до нього, погодився зі всіма його умовами щодо сплати кредиту та його процентів, зокрема, і щодо валюти платежів за договором. Таким чином, позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження того, що діяльність відповідача вводить споживача в оману або є агресивною, в матеріалах позовної заяви відсутні посилання на обставини, якими можна було б характеризувати підприємницьку діяльність відповідача як нечесну чи агресивну. З цих підстав суд не вважає несправедливими по відношенню до позивача, умови оспорюваного генерального договору від 21.05.2008 року №BL4408, додаткової угоди №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року та додаткової угоди №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL4408 від 21.05.2008 року. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв'язку з його безпідставністю. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 526, 530, 533, 536, 1046, 1049, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року №2121-III, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року №15-93, Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483 та,

Outcome: dismissed