Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

10.04.2017 (дата згідно з штемплем на конверті) до Шполянського районного суду Черкаської області поштою надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON], [INFO], зареєстрованого в [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в м. Шпола, Черкаської області, вул. Лозуватська, 4. Свій позов позивач мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якої у нього народився син - [PERSON], відповідач по справі. 23 квітня 2002 року дружина позивача - [PERSON] 3.І, померла, після її смерті позивач успадкував будинковолодіння № 4, що розташоване по вул. Лозуватській (колишня Пролетарська) в м. Шпола Черкаської області і став власником вказаного будинковолодіння. Відповідач [PERSON] з 06 травня 2010 року зареєстрований в будинку позивача, але з січня 2015 року по даний час без поважних причин в ньому не проживає, тому позивач вимушений ставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки відповідач створює позивачеві перешкоди у реалізації свого права власності на будинок, позивач не може оформити житлову субсидію, оскільки не може надати довідку про доходи. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує повністю. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням . Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 15.08.2012 визнано за [PERSON], право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його дружини, [PERSON], яка померла 23.04.2002 в м. Черкаси, актовий запис про смерть №110 від 14.05.2002. по відділу РАГС Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, а саме на будинковолодіння №4, розташоване по вул. Пролетарська, в м. Шпола, Черкаської області, яке належало померлій [PERSON] 3.І, на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шполянською державною нотаріальною конторою Черкаської області 29.12.1992, реєстр №2778, загальною вартістю 843307 грн. (а.с.11). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав №35685244 від 01.10.2012, виданим Шполянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації, [PERSON] на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 15.08.2012 є власником житлового будинку, розташованого за адресою вул. Пролетарська, 4, м. Шпола, Черкаської області (а.с.12). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу за адресою вул. Пролетарська, 4, м. Шпола, Черкаської області, власником вказаного будинку є [PERSON] (а.с.7). Згідно з копією будинкової книги житлового будинку за адресою вул. Пролетарська, 4, м. Шпола, Черкаської області, у зазначеному будинку прописаний [PERSON] (а.с.5-6). Відповідно до пояснень [PERSON], [PERSON] та голови вуличного комітету вул. Лозуватська в м. Шпола, Черкаської області Мусієнко [PERSON] [PERSON] не проживає за адресою [INFO], з 2015 року (а.с.13). Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41,55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В розумінні житлового права входячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сімї є дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2015 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України та ст. 72 ЖК УРСР\~втратив право на користування цим житлом.. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 64, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved