Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», треті особи [PERSON] та Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він є інвалідом війни та учасником бойових дій. 20 серпня 2018 року о 14 годині 50 хвилин він мав намір здійснити поїздку на автобусному маршруті загального користування №51. Увійшовши до салону автомобіля № 22-16, в якому на той час перебувало всього дві особи, позивач надав водію своє посвідчення учасника бойових дій для підтвердження свого права на безоплатний проїзд. У відповідь водій у незадовільній формі сказав, що в салоні автомобіля є уже два пільговика, а тому він не буде безоплатно везти позивача, у зв`язку з чим вимагав від [PERSON] оплатити кошти за проїзд, назвавши його образливими словами. Позивач пред`явив посвідчення інваліда війни, однак реакція водія на посвідчення інваліда війни була ще більш емоційною. Для фіксації порушення своїх прав та складання протоколу про адміністративне правопорушення, позивач намагався викликати поліцію своїм мобільним телефоном, але водій силою виштовхнув його із салону. [PERSON] впав на землю, дуже забився та коли прийшов до тями, маршрутний автомобіль поїхав та водія вже не було. Декілька днів позивач дуже погано себе відчував, у нього підвищився артеріальний тиск, боліло серце та звичними ліками він не міг здолати безсоння, головні болі та часте серцебиття. Від зневаги до нього, як інваліда війни, позивачу морально було дуже боляче та він зазнав душевних страждань. Після вказаного інциденту позивач звернувся із скаргою на протиправну поведінку водія до Урядової гарячої лінії та отримав відповідь із Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, в якій зазначалося, що обслуговування міського автобусного маршруту загального користування №51 здійснює перевізник - Товариство з додатковою відповідальністю Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205. Департамент транспорту та транспортної інфраструктури ДМР визнало, що зі сторони водія (т/з Рута АЕ 2216 АВ) вищевказаного перевізника вбачається грубе порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ч.7 ст.133-1 «Безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян», автомобільного перевізника попереджено щодо неухильного дотримання вимог чинного транспортного законодавства при перевезенні пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та додержання правил надання послуг на автомобільному транспорті згідно чинного законодавства України. Також позивач звернувся до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті та отримав відповідь, що його звернення було опрацьовано спільно з перевізником - ТДВ «АТП 11205». Перевізник визнав, що поведінка водія автобусу Рута р/н [NUMBER] є протиправною і розглянута на засіданні комісії з культури обслуговування. За порушення Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту прийнято рішення про застосування до водія дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Позивач отримав душевні страждання внаслідок протиправної поведінки водія та вважає, що його права, як громадянина та інваліда війни, були порушені, тому він звернувся до суду із позовом та просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. Відповідач надав до суду відзив на позов, де зазначив, що позивач пов`язує спричинення йому моральної шкоди незаконною, на його думкою, відмовою водія в наданні безкоштовного проїзду особі, яка відноситься до пільгової категорії громадян, однак не надає жодних допустимих доказів щодо факту такої відмови. У своїй позовній заяві позивач звинувачує водія ТДВ «АТП 11205» у безпідставній підмові у наданні безкоштовного проїзду особі, яка відноситься до пільгової категорії громадян. Безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян, за наявності доведеної вини, може мати ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 133-1 КУпАП. Долучена до позовної заяви відповідь Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури не доводить факту вчинення водієм адміністративного правопорушення за ст.133-1 КУпАП, а лише вказує на те, яким чином дії водія зі слів позивача можуть кваліфікуватися. Департаментом транспорту та транспортної інфраструктури не здійснювався розгляд справи за ч.7 ст.133-1 КУпАП, не отримувалися пояснення водія, не досліджувались докази та не здійснювались будь-які інші дії, що свідчили б про розгляд адміністративної справи за правилами, передбаченими розділом 22 КУпАП. Більш того, Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури не є уповноваженим органом, який має право здійснювати розгляд адміністративних справ за ч. 7 ст. 133-1 КУпАП. Підприємство також не має повноважень щодо притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за ч.7 ст. 133-1 КУпАП, натомість своєчасно вживає заходів щодо попередження та усунення конфліктів, які виникають між пасажирами та водіями. Згідно ч.4 ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Умови та процедура надання компенсації перевізникам, що працюють на автобусних маршрутах м.Дніпра за перевезення пільгових категорій громадян передбачена Порядком розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських автобусних маршрутах загального користування, затвердженого Рішенням Дніпровської міської ради №47/22 від 21.06.2017 року. Згідно п. 2.1. даного Порядку розрахунок сум компенсаційних виплат проводиться по кожному перевізнику, маршруту, марках транспортних засобів з урахуванням кількості фактично виконаних рейсів за даними суб`єкта господарювання, який за результатом конкурсу з організації та управління рухом міського пасажирського транспорту загального користування у м.Дніпрі є переможцем. Згідно п. 2.4. вищезазначеного Порядку компенсаційні виплати перевізнику за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських автобусних маршрутах загального користування здійснюється в межах планових призначень. Проїзд громадян пільгових категорій понад вказане число не компенсується та здійснюється за рахунок перевізника, що, безперечно, не забезпечує в повній мірі право перевізника на отримання компенсації, як це передбачено ч.2 ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» та створює значний фінансовий тягар для підприємства. Відповідач зазначив, що виходячи зі змісту позовної заяви позивач не тільки не довів факт незаконної відмови в наданні безкоштовного проїзду особі, яка відноситься до пільгової категорії громадян, а й також не довів інші обставини події, про яку він вказує у позовній заяві, тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначив, що він не міг викликати поліцію та не мав можливості отримати дані пасажирів, які були свідками та які могли б підтвердити ситуацію, що склалася між ним та водієм маршрутного таксі, оскільки позивач втратив свідомість, а водій поїхав. Департаментом транспорту та транспортної інфраструктури, Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті та перевізником було визнано неправомірну поведінку водія [PERSON] .. Крім того, позивач зазначив, що отримання чи несвоєчасне отримання перевізником компенсаційних доплат за рахунок міського бюджету за пільгове перевезення пасажирів від міської ради не є підставою для відмови у безкоштовному проїзді. Позивач вважає, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 гривень є обґрунтованою, оскільки він є ветеран - інвалід війни, та свого часу захищав Батьківщину, а водій образив його, що спричинило загострення хронічних хвороб. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала та додатково зазначила, що стан здоров`я позивача погіршився та він змушений був проходити санаторно-курортне лікування. Інваліди війни мають право на безкоштовний проїзд, натомість водій образив позивача та виштовхнув його з маршрутного таксі. Поліцію позивач не викликав, у зверненні до Укртрансбезпеки обставини стосовно завдання йому тілесних ушкоджень не виклав. Коли водій виштовхнув позивача з маршрутного таксі, у нього запаморочилася голова та він не мав змоги брати дані пасажирів або інших людей, які були свідками даного інциденту. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що водій маршрутного таксі [PERSON] перебуває з ТОВ «АТП 11205» у трудових відносинах. Відмова особі з пільгової категорії населення у безкоштовному проїзді є адміністративним правопорушенням. Позивач поліцію не викликав та не вжив будь-яких заходів щодо фіксації даного правопорушення, хоча якщо не міг зробити цього сам, то міг попросити допомоги у оточуючих. Притягати водія до адміністративної відповідальності лише на підставі листа, вважає необґрунтованим. Також зазначила, що водію було оголошено догану не за порушення ним вимог КУпАП чи відмову здійснити безкоштовне перевезення позивача, що не доведено в суді, а лише за фактом скарги, оскільки на підприємстві через нечемну поведінку або лише через будь-які скарги з боку пасажирів усі водії притягуються до відповідальності. Між відповідачем та позивачем були спроби врегулювати інцидент мирним шляхом, однак позивач відмовився. Третя особа [PERSON] пояснив, що описана позивачем ситуація є неправдою, бо він не відмовляв позивачу у безкоштовному проїзді, тим більше він його не штовхав та не виганяв з маршрутного таксі, однак не виключає, що мала місце словесна перепалка. Усі викладені у позові обставини не відповідають дійсності та є наклепом, тому просив у позові відмовити. Представник третьої особи Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним безтерміновим посвідченням від 27.06.2017 року, а також є учасником бойових дій, що підтверджується безтерміновим посвідченням від 07.09.2009 року (а.с.8,9). [PERSON] звернувся на Урядову гарячу лінію зі скаргою на дії водія маршрутного таксі №51, який у грубій формі відмовив йому в безкоштовному пільговому перевезенні. 31.08.2018 року Департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради надав письмову відповідь на вказане звернення у якій зазначив, що обслуговування міського автобусного маршруту загального користування №51 здійснює перевізник - ТДВ «АТП 11205». Вказаного перевізника попереджено щодо неухильного дотримання вимог чинного законодавства при перевезенні пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та додержання Правил надання послуг на автомобільному транспорті згідно чинного законодавства України, а також рекомендовано у випадку неправомірної відмови у пільговому перевезенні звертатися до органів поліції, а потім вже до органів Урктрансбезпеки. (а.с.11) Відповіддю Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області від 14.09.2018 року позивачу повідомлено, що за результатами розгляду за порушення Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту прийнято рішення про застосування до водія дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.13) Наказом Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» №9 від 07.09.2018 року у зв`язку з систематичними скаргами пасажирів на нечемну поведінку водія з пасажирами під час здійснення пасажирських перевезень, водію [PERSON] оголошено догану (а.с.34). Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України від 05.04.2001, №2344-III "Про автомобільний транспорт". Згідно зі ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Стаття 35 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює, що послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення. Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст.37 вищезазначеного Закону України пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Відповідно до ч. 7 ст. 133-1 КУпАП безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян - тягне за собою накладення штрафу на водіїв транспортних засобів, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135). Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 1) на автомобільному транспорті - керівник центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його заступники (частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135); 2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий та восьмий статті 135). Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, під час виникнення інциденту між позивачем [PERSON] та водієм автобусного маршруту №51 [PERSON] поліцію ні позивач, ані водій не викликали, вказаний інцидент не був зафіксований будь-яким чином, не були встановлені свідки інциденту, що визнається усіма сторонами по справі. Таким чином, будь-якими доказами не підтверджено наявність конфлікту між позивачем та водієм, обсяг такого конфлікту, у якому вигляді, формі та яким чином відбулася відмова позивачу у здійсненні ним безоплатного проїзду. Відносно дій [PERSON] не складався протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення та не було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим водій не притягався до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що позивачем не надано будь-якого підтвердження на завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, вина водія [PERSON] у завданні такої шкоди не встановлена, тому суд вважає у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed