Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, згідно з яким Банк надав відповідачеві кредит в сумі 23 120 доларів США. Відповідно до умов Договору [PERSON] було взято на себе зобов'язання повертати наданий кредит в терміни, встановлені графіком погашення заборгованості, але не пізніше 04.06.2015 року та сплачувати проценти в розмірі 9,0 % річних. Всупереч умов кредитного договору, зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконані, тому Банк просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості з врахуванням пені у розмірі 4 444 долари США 16 центів та судові витрати. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 10.03.2015 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. 21.04.2015 року ухвалою суду по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проте матеріали цивільної справи за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшли на адресу Дарницького районного суду м. Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання. Представник позивача в судовому засіданні підтримав збільшені протягом розгляду справи позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 11355695000 від 04.06.2008 року заборгованість в сумі 4 833 долари США 42 центи та 8 121 гривню 84 копійки. Також зазначив, що відповідач був ознайомлений з загальними умовами кредитування, в тому числі щодо можливості збільшення Банком відсоткової ставки в односторонньому порядку. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказавши, що не Банк без його згоди збільшив відсоткову ставку за кредитом з 9% на 13, 5 %. Суд, з'ясувавши обставини справи та вивчивши докази, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11355695000 (далі - Договір), згідно з яким Банк надав відповідачеві кредит в сумі 23 120 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 04.06.2015 року. Згідно з пунктом 1.2.2 Кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредитущо є додатком до Договору, але не пізніше 4 червня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Згідно п. 1.3.1 цього кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, починаючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9 % річних. Крім того, згідно п. 1.3.2. кредитного договору сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п. 5.2. договору. Зокрема, згідно п. 5.2 договору банк має право збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку : банк не пізніше ніж 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору; у разі незгоди із таким новим розміром процентної ставки, позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки вказаної у повідомленні банку, достроково повернути банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити плату за кредит та інші платежі. Як вбачається з матеріалів справи, рішення про збільшення розміру процентів прийнято банком у вересні 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Так, умовами п. 5.2. Договору сторонами погоджено, що у разі незгоди із новим розміром процентної ставки, Позивачальник має право у строк, не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки достроково повернути Банку всю суму кредитних коштів, отриманих за Договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за Договором (а.с.6, зворотн.). Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним. Посилання відповідача на заборону підвищення відсоткової ставки по кредитним договорам, передбачену ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.1056-1 ЦК України, суд не приймає до уваги, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України доповнено ст.1056-1 ЦК України та ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» доповнено ч. 4, якими передбачено що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, набрав чинності лише з 10 січня 2009 року. П. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" встановлює: "При вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не надавав банку письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування, й, оскільки останню проплату коштів за Договором по тілу кредиту здійснив 25.06.2014 року, а по відсоткам за кредитом - 24.07.2014 року, то його дії свідчать про прийняття пропозиції банку щодо зміни процентної ставки, відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України. Крім того, Додатковою угодою № 1 від 25.09.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11355695000 від 04.06.2008 року сторони домовились, зокрема, змінити схему погашення кредиту та те, що Позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Додаткової угоди), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору. 21.04.2015 року ухвалою суду по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проте матеріали цивільної справи за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшли на адресу Дарницького районного суду м. Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання. Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо від цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також якщо для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена , або відмовити в його визнанні. Відповідачем у судовому засіданні не доведено ту обставину, що він не укладав Додаткової угоди № 1 від 25.09.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11355695000 від 04.06.2008 року та не підписував її, оскільки за клопотанням [PERSON] по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, за наслідками якої матеріали цивільної справи повернулися до суду без виконання. Позичальник всупереч умов кредитного договору, свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконує, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого, згідно з розрахунком Позивача, правильність якого перевірена судом, станом на 06.03.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 4 833 долари США 42 центи та 8 121 гривня 84 копійки, з яких: 4 276 доларів США 22 центи - заборгованість за кредитом; 557 доларів 20 центів - заборгованість за відсотками, 7 467 гривень 89 копійок - пеня за прострочення сплати за кредитом, 653 гривні 95 копійок - пеня за прострочення сплати відсотків. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, наданих у судовому засіданні позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у добровільному порядку виконати умови договору про надання споживчого кредиту та заставу майна відмовляється. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 12 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно зі ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст.57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд повно і всебічно дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи в їх сукупності з наданими сторонами доказами приходить до висновку, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідача тому позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 582 грн. 81 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved