Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

З метою захисту своїх прав як споживача, [PERSON] (позивач) звернулася з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» (відповідач) в якому просила суд розірвати договір банківського вкладу на вимогу №2620/67/164652 від 05.03.2014р., зобов'язати відповідача повернути залишок банківського вкладу в розмірі 7150 доларів США, відсотки в сумі 100 доларів США, а також стягнути з відповідача 10000грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги вказавши, що згідно банківської виписки з особового рахунку станом на 05.06.2011р. сума невиплачених коштів по банківському вкладу становить 5948 доларів США, а по відсотках 38,40 доларів США, які просить стягнути з відповідача. Інші позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив суму невиплаченого банківського вкладу та відсотків по ньому. В наданих письмових запереченнях від 12.05.2014р. (а.с. 30) представник банку вказав, що кошти не можуть бути виплачені у зв'язку з встановленими обмеженнями на повернення банківських вкладів та заперечив щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки така вимога є необґрунтованою. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. 05.03.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на вимогу №2620/67/164652 (далі за текстом - договір), згідно якого позивач здійснила банківський вклад на депозитний рахунок в сумі 10000 доларів США, а відповідач прийняв його (а.с. 2,3) та зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 6% річних (п. п. 1.2.. 5.3.2. договору). Згідно п.2.2. договору вкладник у будь-який момент може витребувати свій вклад повністю або частково, попередивши про свій намір письмово за три банківські дні до пропонованої дати отримання банківського вкладу (п. 5.1.3 договору). Відповідно до пункту 5.2.1 та п. 5.3.2. договору позивач має право вимагати повернення вкладу за першою вимогою, а відповідач зобов'язаний повернути вклад та виплатити проценти на нього. 19.03.2014 року позивач заявою від 18.03.2014р. звернулася до відповідача (відділення №67 в м. Житомирі) з вимогою повернути вклад за договором (а.с. 38). Однак, кошти відповідачем були повернуті лише частково. Листом від 18.04.2013р. відповідач повідомив позивача про обмеження видачі готівки та про можливість зняття коштів в межах сум встановлених Постановою НБУ №172 від 28.03.2014р. (а.с. 29). З наявної в матеріалах справи банківської виписки з особового рахунку позивача вбачається, що станом на 05.06.2011р. сума невиплачених коштів по банківському вкладу становить 5948 доларів США, а по відсотках 38,40 доларів США. На день розгляду справи сума неповернутого банківського вкладу та відсотків не змінилася, що визнано сторонами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 3 статті 1058 ЦК України, визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за згодою сторін або в судовому порядку. Оскільки, сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, суд виходячи з положень ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 561, ст. 1075 ЦК України, вважає за можливе розірвати договір банківського вкладу на вимогу №2620/67/164652 від 05.03.2014р. Згідно ч.5 ст. 1061 та ч. 3 ст. 1075 ЦК України, у разі розірвання договору відповідач має повернути позивачу залишок грошових коштів на рахунку та нараховані проценти. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено право споживача на відшкодування моральної шкоди. Частиною 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Беручи до уваги, що згідно чинного законодавства та відповідно умов договору відповідач зобов'язаний був на вимогу позивача повернути повністю банківський вклад, однак кошти поверталися невеликими частинами, при цьому, згідно Постанови НБУ №172 від 28.03.2014р. банки зобов'язані були обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, що на думку суду дозволяло банку у короткі строки повернути позивачу вкладені кошти та сплатити проценти, зважаючи на хвилювання та душевні страждання отримані позивачем через неможливість повернення її майна, що є порушенням ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме права на мирне володіння майном (належними позивачу коштами), виходячи з додаткових письмових пояснень наданих позивачем (а.с. 39), суд вважає, що своїми діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Проте, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що сума яку просить стягнути позивач у відшкодування завданої моральної шкоди є завищеною, а тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 700грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими щодо розірвання договору банківського вкладу, зобов'язання відповідача повернути позивачу залишок банківського вкладу в розмірі 5948 доларів США та відсотки в розмірі 38,40 доларів США, а також щодо стягнення з відповідача на користь позивача 700грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. В задоволенні решти позову слід відмовити. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь держави 645,74грн. судового збору, сума якого розрахована виходячи з обсягу задоволених позовних вимог та з урахуванням офіційного курсу долара США встановленого НБУ на день звернення з позовом. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 651, 1060 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: partial