Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

09.02.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось з даним позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CM-SME 703/180/2007 від 04грудня 2007 року в розмірі 9550259.62 гривень, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором №PM-SME 703/180/207 від 07.12.2007, а саме: нежитлові приміщення підвалу №ХХІV, ХХV, ХХVІ, ХХVІІ, ХХVІІІ, ХХІХ, ХХХ, ХХХІ, І-го поверху №№ 21 - 29, загальною площею 243,6 кв.м, в літ. А-І, розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки, з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі права доступу, обладнання охоронними пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 9550259,62 (дев'ять мільйонів п'ятсот п'ятдесят тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 62 копійки; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] передати нежитлові приміщення підвалу ХХІV, ХХV, ХХVІ, ХХVІІ, ХХVІІІ, ХХІХ, ХХХ, ХХХІ, І-го поверху №№ 21 - 29, загальною площею 243,6 кв.м., в літ. А-І, розташовані за адресою: [ADDRESS] в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» шляхом надання вільного доступу до приміщення квартири, передачею ключів та укладанням акту прийому - передачі майна. Під час судового розгляду представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, неодноразово повідомлялись своєчасно та належним чином про час та місце судового розгляду за останнім відомим місцем проживання ( реєстрації) та через засоби масової інформації, проте до суду не з»являються, судові повістки у поштовому відділенні не отримують. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу відсутності відповідачів та за згодою позивача, ухвалити заочне рішення у справі. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CM-SME 703/180/2007, згідно з яким [PERSON] отримала у Банку кредит у розмірі 225000,00 доларів США строком до 04.12.2017 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором.. При укладанні з позичальником Кредитного договору, також був укладений договір іпотеки № РМ - SME 7031180/2007 від 07 грудня 2007 року з [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6-14). Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нежитлові приміщення підвалу нежитлові приміщення підвалу ХХІV, ХХV, ХХVІ, ХХVІІ, ХХVІІІ, ХХІХ, ХХХ, ХХХІ, І-го поверху №№ 21 - 29, загальною площею 243,6 кв.м., в літ. А-І, розташовані за адресою: [ADDRESS] та належать на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Під час укладання договору іпотеки була накладена заборона відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 07.12.2007. На виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 Р. № 514- VJ та у відповідності з рішенням Загальних зборів акціонерів Закрите акціонерне; товариство "ОТП Банк" з 30.06.2009р. змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк". В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.04.2010 і договору про відступлення права вимоги від 18.03.2011, ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідача. Дослідженими додатками до договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги встановлено, що зазначені договори укладені з відповідачами [PERSON] та [PERSON] включені до списку договорів, які передані ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ( а.с. 18-20). Таким чином, до позивача перейшли всі права Банку щодо права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Зобов'язання боржником за Кредитними договором своєчасно виконані не були. Боржником [PERSON] порушені передбачені Кредитним договором терміни погашення кредиту та відсотків, у зв'язку із чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (фінансові поручителі), із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18.12.2012р. по справі №2020/9747/2012 позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено у повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 9550259,62 (дев'ять мільйонів п'ятсот п'ятдесят тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 62 копійки. ( а.с. 15-17). Визначені обставини в силу ст.61 ЦПК України є преюдиціальними та не підлягають доказуванню в межах даної справи. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимогст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 525 ЦК Україниодностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення норм права та умов кредитного договору, відповідач не здійснював погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитним договором. Відповідно до ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона зобов'язується здійснити на користь другої сторони певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, відповідно до ст. 11 ЦК України. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, відповідно до умов кредитних договорів Банком були надані відповідачу грошові кошти, останній виконав свої зобов'язання перед відповідачем (позичальником) по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед Банком не виконано. Непогашення боржником заборгованості перед Банком за кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Заборгованість позичальника встановлена Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18.12.2012р. по справі №2020/9747/2012 та складає 9 550259,62 (дев'ять мільйонів п'ятсот п'ятдесят тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) гривень 62 копійки. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, на даний час предмет іпотеки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» ( а.с. 56). Вказана довідка містить дані про перенесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2014, номер запису про обтяження 5855823 (стор. 7 Довідки). Згідно зі ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпротекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених. Відповідно до ст. 12 Закону про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки від 04.12.2007 року, у випадку несплати боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, іпотекодержатель має право негайно задовольнити всі фактичні вимоги із вартості предмета іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені іпотекодавцем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 договору іпотеки). Приписами ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлено, що Іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором або іпотекодержатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договором про задоволення також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від31 березня 2004 року № 410(втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Положенням статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Тому, оцінивши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст.ст. 23, 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю. У позивача є всі підстави для звернення стягнення на майно, що є предметом договору іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відтак, з метою забезпечення повної реалізації Позивачем своїх прав, як Іпотекодержателя та запобігання спричинення Іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, необхідно передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дане нерухоме майно в управління Іпотекодержателя з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Відповідно до ст.ст.16, 215, 526, 527, 530, 599, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 7, 9, 33, 34, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved