Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-банк» (далі - ПАТ «Інтеграл-банк» або відповідач) про повернення банківського вкладу, пені та трьох відсотків річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2014 року між ним та відповідачем було укладено Договір №7736 строкового банківського вкладу (депозиту) на суму - 500 000 ЄВРО строком дії з 04.08.2014 року по 06.08.2015 року. Після закінчення строку договору, позивач повідомив відповідача про повернення вкладу (депозиту) та виплату відсотків за Договором. Відповідач депозитний вклад йому не повернув і повертати відмовляється. Зважаючи на це, позивач також просив суд стягнути пеню у відповідності до п.4.1 умов укладеного договору в сумі 0,05 % від суми несвоєчасно виконаного зобов»язання в сумі - 29537,50 грн. та 3% річних в розмірі - 4855,48 грн., оскільки дії відповідача порушують положення Договору, норми чинного законодавства та його права як споживача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 та 2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 04.08.2014 року між позивачем та ПАТ «Інтеграл-банк» було укладено Договір №7736 строкового банківського вкладу (депозиту) на суму - 500 000 ЄВРО строком дії з 04.08.2014 року по 06.08.2015 року під 10% річних (а.с.8-9). Відповідно до п.п.3.3.2, 3.3.3 Договору, Банк зобов»язується видати вклад на першу вимогу вкладника відповідно до умов цього договору та зберігати та повернути суму вкладу з нарахованими процентами у строки, визначені умовами договору шляхом виплати готівкою або у безготівковій формі за заявою вкладника. За умов п.4.1 укладеного між сторонами договору, передбачено, що за несвоєчасне повернення вкладу або виплату процентів за його користування з вини банку, останній сплачує вкладнику пеню в розмірі - 0,05 % від суми несвоєчасно виконаного зобов»язання за кожен день прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Як встановлено судом, позивач свої зобов'язання на виконання умов договору виконав в повному обсязі, надавши через касу відповідачу свої - 500 000 Євро (а.с.6,11), але відповідач свої зобов'язання передбачені договором не виконує, відмовляючи в повернення депозитного вкладу позивачу на його вимоги, починаючи з дати закінчення дії договору 06.08.2015 року. Відмовляючись повернути депозитний вклад, який належить на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч.1,2, ст.319 та ч.2 ст.386 ЦК України, визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Зокрема за умовами ч.5,6 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що банк не виконав вимог позивачки та не повернув депозитний вклад, ігноруючи звернення позивача з квітня 2009 року по час звернення її до суду і за захистом свого порушеного права, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за згаданим вище договором у внесеному позивачем розмірі - 500 000 Євро, що становить згідно курсу Національного банку України станом на 12.08.2015 року суму в 11 815 000 гривень та пеню за період з 08.08.2015 року по 12.08.2015 року за перевіреними судом обрахунками позивача в сумі - 29537,50 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів 3% річних від основної суми вкладу перераховані у гривню за період 08.08.2015 рок по 12.08.2015 року в сумі - 4855,48 грн. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання по Договором банківського вкладу №7736 від 04.08.2014 року, не повертаючи повернувши позивачу після закінчення строку дії договору банківського вкладу належний йому до виплати депозитний вклад, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем. При задовленні позову судом враховано, що постановою Правління Національного банку України від 15 вересня 2015 року № 606 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІНТЕГРАЛ-БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2015 прийнято рішення №170 про запровадження з 16.09.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ІНТЕГРАЛ-БАНК». Разом з тим, слід зазначити те, що строк дії вкладу між сторонами закінчився до введення тимчасової адміністрації 06.08.2105 року, та, у відповідності до п.3.4.6 Договору, Банк зобов'язаний був виплатити позивачу грошові кошти у термін виплати Вкладу 07.08.2015 року. Крім того, ще до введення тимчасової адміністрації у ПАТ "Інтеграл-банк» позивач [PERSON] зверталася з письмовою вимогою до банку про повернення йому грошових коштів та в подальшому до суду. Таким чином, порушення зобов'язання ПАТ "КБ «Надра» відбулося до введення тимчасової адміністрації. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, п. 1 ч. 6 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Зі змісту ст. 1074 ЦК України вбачається, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення суми вкладу та відсотків за користування коштами позивача за Договором №7736 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено обґрунтованість своїх вимог, а тому його позов підлягає задоволенню шляхом стягнення на користь позивача за договором банківського вкладу (депозиту) кошти депозиту в розмірі - 500 000 Євро, що згідно курсу Національного банку України станом на 12.08.2015 року становить - 11 815 000 гривень 00 коп., пеню за несвоєчасне повернення вкладу в сумі - 29 537 грн. 50 коп.; 3% річних в сумі - 4855 грн. 48 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 3654 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved