Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користуватися житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами , що в [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу , укладеного 21.10.2005 року позивач та її чоловік [PERSON] є власниками житлового будинку, що в [ADDRESS] . З 13.04.2006 року в даному будинку з дозволу власників зареєстрована відповідач [PERSON] , про що свідчить запис в домовій книзі . З 2008 року відповідач не проживає за місцем реєстрації , її місцепроживання не відоме , і з 2008 року вона перебуває в розшуку, про що свідчить довідка Бобровицького РВ УМВС України . Враховуючи вищезазначене позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зобов"язати зняти її з реєстраційого обліку. В судове засідання позивачка не з"явилася, але надіслала заяву в якій просить розглянути справу в її відсутність, вимоги підтримує (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з"явилася повторно , згідно відмітки поштового відділення за адресою реєстрації не проживає, відповідно до ст.74 ч.5 ЦПК України вважається особою, належним чином повідомленою , а тому суд ухвалив розгляд провести на підставі наявних у справі доказів ( ст. 169 ч.4 ЦПК України). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, але надіслав заяву в якій просить розгляд справи провести в його відсутність, вимоги позивача визнає , просить їх задовольнити (а.с.20). Третя особа Бобровицький відділ РС УДМС України в Чернігівській області про час і місце повідомлений належним чином , неявка представника не перешкоджає розгляду. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. В судовому засіданні встановлено , що позивач є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що в [ADDRESS] (а.с.4). Іншим власником є її чоловік [PERSON] , третя особа по справі. В будинку , що належить позивачу та її чоловіку зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 6,7) , проте не проживає в даному будинку з 2008 року, що підтверджується довідкою з сільської ради та довідкою з Бобровицького РВ УМВС України про розшук відповідачки (а.с. 8,9) , який ведеться з 2008 року. Отже відповідачка відсутня за місцем реєстрації понад шість років. Жодних даних про місце перебування останньої у позивача не має , відповідач причини своєї відсутностіі не повідомляла , тобто причин вважати їх поважними не має , домовленості про тривалу відсутність відповідача не було. Позивач в судовому засіданні 25.12.2013 року повідомила, що має намір продати будинок , проте в повній мірі не може реалізувати своє право , передбачене ст.319 ЦК України. Враховуючи всі надані позивачкою докази , суд вважає , що відповідач відсутня за місцем реєстрації понад рік без поважних причин , а тому втратила право користуватися житлом позивачки та її чоловіка , який також в своїй заяві просить вимоги позивачки задовольнити. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже в частині зобов"язання реєстраціного органу суд не вважає необхідним задоволення вказаної вимоги. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial