Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстроване місце проживання її сина, [PERSON] . Однак, останній з 2012 року фактично не проживає в даній квартирі, участі в утриманні житла не бере, не сплачує комунальних послуг, його особистих речей в квартирі не має, оскільки він добровільно переїхав до іншої квартири разом із сім`єю, перешкод в користуванні вказаним житлом позивач йому не чинила. Факт реєстрації його місця проживання порушує позбавляє позивача можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Тому вона просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] 11.05.2021 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 25). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири, посвідченого 08.11.2002 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-2657, позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки № 128/02.4-28, виданої відділом архітектури та містобудування Коломийської міської ради 07.06.2021 року, згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради № 17 від 30.01.2018 року визнано поштову адресу багатоквартирного житлового будинку, який мав адресу [ADDRESS] , поштовою адресою [ADDRESS] (а.с. 48). Даними довідки про склад сім`ї №000011275, виданої 29.03.2021 року ОСББ "Покуття Коломиї", стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване у вказаній квартирі, тобто за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Актом обстеження матеріально-технічних умов від 05.04.2021 року, складеним комісією ОСББ "Покуття Коломиї" підтверджено, що відповідач в даній квартирі не проживає з 2012 року, його особистих речей в квартирі немає (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved