Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 08 червня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.05.2018 р. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] [INFO] . Позивач [PERSON] просила стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що існують додаткові витрати на дитину сторін, які полягають у відвідуванні садка, участь у танцювальному гуртку. Відповідач в Україні не працює, але виїзджає за кордон, отримував по 300 Євро в місяць. Просила також витребувати інформацію із Держприкордонслужби про виїзд відповідача за кордон. Провадження у справі відкрито 07 квітня 2020 року з призначенням судового засідання на 06.05.2020 р. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак направила до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Із відповіді на відзив з`ясовано, що позивач підтверджуючи обгрунтування позову посилається також на те, що відповідач офіційно одружений на жінці яка систематично працює за кордоном де перебуває і відповідач та куди він їде на своєму транспорті. Просила витребувати інформацію про наявність у відповідача автотранспорту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. У встановлений законом строк подав відзив на позов, в якому позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково, а саме в сумі 890 грн., посилаючись на те, що роботи він не має, а до оголошення каратнину декілька разів їхав за кордон, перевозив вантажі і такі поїздки були не систематичні. В даний час тобто після оголошення карантину ні роботи ні поїздок не має. Виходячи із зазначеного суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] , дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 липня 2020 року для дітей віком до 6 років в сумі 1859 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке йому зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, його батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини. Виходячи з цього, суд знаходить, що запрошений позивачем розмір аліментів, без доказів щодо достатності заробітку (доходу) відповідача для мінімального рекомендованого розміру аліментів, не може бути визначений до сплати, зважаючи також і на правила ч.2 ст.182 СК України щодо того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом враховуються всі доводи позивача щодо стягнення мінімального рекомендованого, а не мінімального гарантованого розміру аліментів, однак, на думку суду такі доводи є бездоказовими припущеннями, а тому не можуть бути судом покладені в осонову судового рішення. Суд вважає, що виїзд відповідача за кордон не свідчить про отримання ним заробітку (доходу), а тому вказана обставина значення для справи не має. Судом витребувана інформація про наявність у відповідача автотранспорту і встановлено, що у нього в різні періоди часу, але виключно в період перебування з позивачем у шлюбі, були зареєстровані на праві власності автомобілі, однак в даний час ні на праві власності ні на іншому праві автомобілів немає. З інших підстав позов не заявлявся, а тому суд не бере до уваги що існують додаткові витрати на дитину в тому числі і відвідування танцювального гуртка. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 31 січня 2020 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що дитина сторін проживає з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідача відсутні.

Outcome: partial