Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс", в якому просив стягнути з відповідача на його користь 2570,66 грн. сплачених нею за договором № 228415 від 31.05.2014 року . В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що договір про надання послуг має бути визнаний недійсним через те, що фактично надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок щомісячних платежів Учасників, що є прямим порушенням Закону України „Про захист прав споживачів" і є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману. Умови укладеного договору позивач вважає несправедливими. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку. З письмової згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. 31.05.2014 року між сторонами укладений договір про надання послуг № 228415. Предметом цього договору є надання позивачеві послуг, спрямованих на отримання учасником грошової суми, передбаченої у Додатку № 1 до договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», у порядку та строки, що містить Додаток № 2, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі а) сформувати Реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, б) організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену на умовах діяльності програми, в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Пунктом 1.3 ст. 1 Договору передбачено, що учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми. Додатком № 1 до договору передбачено, що предметом договору є сума 40000 грн., одноразовий комісійний внесок становить - 1400,00 грн., адміністративний платіж становить - 1400,00 грн., адміністративні витрати - 168,00 грн., чистий внесок - 222,22 грн., загальний платіж - 390,22 грн., мінімальний платіж - 279,11 грн. Відповідно до вимог позовної заяви позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс" на свою користь 2570,66 грн. сплачених ним за договором про надання послуг. Згідно поданих оригіналів квитанцій судом встановлено, що позивачем фактично, на виконання умов договору, сплачено позивачем 2570,66 грн. (а.с. 15-18). Додатком № 2 до договору №228415 а саме статтею 4 передбачений порядок проведення Заходу з розподілу грошового фонду. За змістом якої вбачається, що рішення про передачу позивачу грошових коштів залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про передачу грошових коштів є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Отже суд приходить до висновку, що діяльність ТОВ "Гранфінресурс" вводить споживача в оману, оскільки програма ТОВ "Гранфінресурс" формується виключно на коштах учасників ТОВ "Гранфінресурс", без залучення коштів Товариства. Надання коштів здійснюється за кошти, внесені учасниками ТОВ "Гранфінресурс", в подальшому учасник ТОВ "Гранфінресурс", який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам ТОВ "Гранфінресурс", тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача надає грошові кошти учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу грошові кошти не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання грошових коштів, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати грошові кошти позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками ТОВ "Гранфінресурс". Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно із п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином суд приходить до висновку, що договір № 228415 від 31.05.2014, що укладений між ТОВ "Гранфінресурс" та [PERSON]. є нікчемним, внаслідок того, що його недійсність передбачена законом. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже підлягають стягненню з ТОВ "Гранфінресурс" на користь позивача 2570,66 грн. сплачених за договором та судові витрати.

Outcome: partial