Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 листопада 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки недійсним Посилався на те, що 21 лютого 2007 року між ним та ТОВ«Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір №304-КТ, за змістом якого банк взяв на себе зобов'язання надати йому кредитні кошти в розмірі 42 600 доларів США\~\~ на купівлю квартири зі сплатою відсотків -10%. 21.02.2007 року він уклав договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] та 21.02.2007 року на забезпечення кредитного договору також 21.02.2007 року уклав договір іпотеки №304 КТ. Крім того, 21.02.2007 року на забезпечення кредитного договору було укладено договір поруки №304/2-КТ, поручителем являється [PERSON] Вказував, що кредитний договір укладено з численними порушеннями, що є підставою для визнання його недійсним, має місце факт обману з боку відповідача щодо однієї з істотних умов договору - відсоткової ставки. Також посилався на те, що до укладення договору банк не провів переддоговірної роботи, пункти кредитного договору містять обман в частині розміру номінальної процентної ставки. Вважає, що порушеним є його право як споживача фінансових послуг на проведення банком переддоговірної роботи в письмовій формі, право споживача на інформацію про істотні умови договору, право споживача на інформацію про ціну договору.\~\~ Просив суд визнати кредитний договір №304-КТ від 21.02.2017 року, договір іпотеки №304-КТ від 21.02.2017 року, договір поруки №304/2-КТ від 21.02.2017 року недійсним. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2017 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучена [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини та крім того подали до суду відзив на заперечення відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, вимоги вважає безпідставними та окрім того вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, в яких просила позовні вимоги задовольнити. Крім того, надала до суду письмові пояснення. Суд,\~\~заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, третю особу, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги\~\~ не\~\~підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем укладено кредитний договір № 304-КТ, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 42 600 доларів США з терміном повернення по 20 лютого 2027 року. Також встановлено, що банк свої зобов'язання за договором виконав та надав позивачу кредитні кошти в розмірі 42 600 доларів США, що не заперечувалося сторонами по справі. Пунктом 3.2 договору сторони передбачили, що позичальник зобов»язується, щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами в розмірі 177,50 доларів США., згідно графіку Додаток №1 до договору. Згідно з п. 4.1. зазначеного кредитного договору його сторони передбачили, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 10%. Відповідно до п.4.7 позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 430, 26 грн. 30 травня\~\~2008 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду, згідно з якою сторони по справі визначили, що новий розмір відсоткової ставки складає 11,5 %. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що кредитний договір укладено з численними порушеннями, що є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку. Разом з тим, згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ж до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції на час спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В той же час\~\~кредитний договір між ТОВ Банк «Фінанси та кредит» підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому відповідач\~\~на момент укладення договору не заявляв жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його умови; а позивач надав позивачу весь необхідних обсяг документів, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на ту обставину, що підписання кредитного договору було здійснено під впливом обману з боку банку судом оцінюється критично. За нормами ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.\~\~Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що умови кредитного договору порушують його права як споживача та не відповідають вимогам чинного законодавства. Разом з тим такі посилання позивача не ґрунтуються на законі та спростовуються умовами договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Враховуючи те, що 21 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 304-КТ, відповідно, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції станом на час укладення договору, а саме п. 1 ст. 11, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже, сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (п. 1 ст. 1054 ЦК України), що в свою чергу суперечить позиції позивача щодо визначення сторін кредитного договору відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", а саме як споживача та продавця (виконавця, виробника). Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами, а саме, згідно кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання. Встановлено, що позивач у встановленому законом порядку не відмовлявся від виконання умов кредитного договору та не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Більш того, умови договору [PERSON] виконувалися, а 30 травня 2010 року підписано до нього додаткову угоду, де викладено нові умови саме щодо процентної ставки. Отже, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору,вважав їх справедливими та такими, що не обмежують його права, так як він не звертався до кредитора за роз'ясненням положень договору, якій були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Більш того, такі умови договору ним виконувалися. За таких умов, договір вважається укладеним з моменту, коли банк, як сторона, яка одержала пропозицію клієнта укласти кредитний договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у заяві (оферті) (ч. 2 ст. 640 ЦК України), а тому посилання позивача у своїй позовній заяві на те, що договір укладений між ним та банком не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме банк ввів клієнта в оману, не надав інформації в письмовій формі, передбаченої нормами чинного законодавства є безпідставними та необґрунтованими. Доводи позивача щодо невідповідності змісту договору нормам Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту є необґрунтованими ще й тому, що згідно Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції на час укладення договору, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Встановлено, що під час укладання договору, банк\~\~надав позивачу в письмовій формі розрахунок суми кредиту, з яким позивач ознайомився та погодився, тим самим надавши письмове підтвердження споживача про ознайомлення в повному обсязі з наступною інформацією: кредитні умови, мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, відсоткову ставку, суму, на яку кредит виданий, умови повернення кредиту, та інш. Таким чином, позивач отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману, щодо істотних умов договору. Враховуючи встановлені судом обставини, не заслуговує на увагу і твердження позивача про те, що банк не проводив переддоговірної роботи в письмовому вигляді. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання кредитного договору №304-КТ від 21.02.2017 року недійсним\~є повністю безпідставними, в їх задоволенні слід відмовити.\~\~ Крім того, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору іпотеки та договору застави з наступних підстав. Як вбачається з кредитного договору, а саме п.5.1 сторонами обумовлено, що забезпечення виконання зобов»язань за цим договором є застава нерухомості: двокімнатної квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. Позичальник зобов»язується укласти з банком договір іпотеки зазначеної нерухомості в термін до 21.02.2007 року. Пунктом 5.2 даного договору визначено, що у забезпечення виконання зобов»язань за цим договором можуть укладатися інші договори, не зазначені в цьому договорі. Як вбачається з наданих до суду договору застави та договору поруки, [PERSON] був ознайомлений їх змістом, про що свідчать його особисті підписи. Заперечення чи зауваження щодо даних договорів [PERSON] до банку не подавались. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed