Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Виноградівська державна нотаріальна контора, про встановлення права власності на спадщину. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно - жилий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] на який відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті батька позивача спадщину успадкувала мати позивача , дружина померлого [PERSON], яка [INFO] року померла. Крім позивача спадкоємцем до спадкового майна є його рідна сестра, відповідачка по справі [PERSON], яка відмовилася від прийняння спадщини. Позивач вказує, що прийняв спадщину, оскільки проживав із спадкодавцем у спадковому будинку на день його смерті, однак після звернення до Виноградівської нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок і виявленими розбіжностями у прізвищі позивача та його матері - «[PERSON]» і «[PERSON]» відповідно. Рішенням Виноградівського районного суду від 18.05.2017 року по справі №299/1159/17 встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] року є рідною матір'ю позивача. У зв'язку з наведеним позивач змушений звернутись до Виноградівського районного суду із позовом про визнання за ним права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання з невідомих суду причин не з"явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи без самостійних вимог Виноградівської державної нотаріальної контори про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання також не з"явився. Справу розглянуто у його відсутність. Обстеживши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно - жилий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] на який відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON], в порядку ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, спадщину успадкувала його дружина, мати позивача [PERSON], так як на час відкриття спадщини - вона проживала у спадковому будинку, що підтверджується довідкою Фанчиківської сільської ради Виноградівського району № 1434 від 20.12.2016 року. [INFO] року мати позивача [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги щодо спадкового майна, в порядку ст. 526 ЦК Української РСР, є позивач, син померлої та відповідачка [PERSON] - дочка померлої. Відповідачка [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилася від належної їй частки у спадковому майні, що стверджується заявою, посвідченою секретарем Фанчиківської сільської ради 05.01.2017 року , зареєстрованої в реєстрі за № 1. Інших спадкоємців немає. Після смерті [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК Української РСР спадщину прийняв її син, позивач [PERSON], який проживав разом із спадкодавцем у спадковому будинку на день її смерті й надалі продовжує проживати за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Фанчиківської сільської ради Виноградівського району № 350 від 29.03.2017 року. У зв'язку з необхідністю оформлення спадщини, позивач звернувся Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 127/01-16 від 08.04.2017 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повідомлено про виявлені розбіжності у прізвищі позивача та його матері - «[PERSON]» і «[PERSON]» відповідно; роз'яснено про необхідність звернутися з даними питаннями до суду. Рішенням Виноградівського районного суду від 18.05.2017 року по справі №299/1159/17 встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла [INFO] року, є рідною матір'ю позивача [PERSON] Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 204 від 30.03.2017 року та технічного паспорту від 31.01.2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] будівництвом завершений (рік будівництва будинку - 1955) та рахується за [PERSON] на підставі довідки виконкому Фанчиківської сільської ради від 27.12.2016 року Інвентаризаційна вартість будинку становить 72139 грн. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved