Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500324366, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 грн. строком до 30.11.2015 року зі сплатою 0,01 % річних. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500324366 від 28 листопада 2012 року. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500324366 від 28.11.2012 року. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500324366 від 28.11.2012 року. За вказаним кредитним договором відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі непогашена. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Просять стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 34100,48 грн., судовий збір у розмірі 2102,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів надання кредитних коштів у відповідності до кредитного договору. Також він не отримував жодних повідомлень про зміну кредиторів . Щодо стягнення витрат на правову допомогу, вважає,що дана вимога не підлягає задоволенню,оскільки з наданих на те доказів не просліджується причино наслідковий зв`язок із даною справою. Крім того відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Зазначає, що відповідно до кредитного договору, кредитні кошти були надані 28.11.2012 року, позов пред`явлено 22.09.2020 року, тобто з порушенням строку позовної давності, який сплинув. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просить позов задовольнити в повному обсязі. У відповідності до гл. 10 ст.\~274\~ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст.\~279\~ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача до суду не з`явився, у справі наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача , позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, раніше надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно з Кредитним договором № 500324366 від 28.11.2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» надало кредит [PERSON] в сумі 20000 грн. 00 коп. з процентною ставкою за користування кредитом 0,01 % виключно для сплати платежів з виконання зобов`язань позичальника за договором про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної карти Visa Альфа - банк з відновлювальною кредитною лінією, зі сплатою процентів за користування кредитом 39,9 % річних, строком до 10 квітня 2019 року (п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Кредитного договору). Всі відносини між Позичальником та Банком, що виникають на підставі цього договору врегульованіРозділом 2 «Загальними умовами рефінансування кредитної картки ПАТ «Альфа-Банк», які є невід`ємною частиною цього Договору та визначають інші істотні умови цього Договору. Підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та іншим. У витягу з договору факторингу № 1 від 21.06.2016року вказано, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило свої права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», а останнє його набуло. За договором факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» домовились про відступлення прав вимоги, відповідно ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а останнє набуло право вимоги. За договором відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500324366 від 28.11.2012 року. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» станом на 21.07.2020р. включно, сума заборгованості [PERSON] становить 34100 грн. 48 коп. та складається з: - 6966 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); - 7563 грн. 29 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги; - 17300 грн. 00 коп. заборгованість з пені. - 627 грн. 78 коп. нараховані 3% річних; - 1387 грн. 65 коп. - втрати від інфляції; - 255 грн. 66 коп. - подвійна облікова ставка НБУ; Перевіривши всі надані позивачем копії договорів та витягів з договорів, а також розрахунки заборгованості, судом встановлено, що згідно витягу з договору факторингу № 1 від 21.06.2016 року неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи». Також немає можливості визначити, чи має фактор право наступного відступлення прав вимоги за кредитними договорами, переданими йому за договором факторингу. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України. Надалі, а саме 26.12.2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» укладають договір факторингу з ТОВ «ФК «ВЕСТА», за яким останній отримує право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1, який позивачем не додано до матеріалів справи, що позбавляє суд можливості встановити, чи були права вимоги за кредитним договором № 500324366 від 28.11.2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , предметом договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 р. Положеннями п.2.3 розділу 2 Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року сторони визначили, що право вимоги вважається відступленим з дати повної (остаточної) оплати Фактором (ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА») ціни прав вимоги відповідно до п.4.2. договору. До суду позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» повної (остаточної) оплати ціни прав вимоги за вказаним вище договором факторингу, тому немає можливості встановити момент набуття цим товариством прав вимоги за кредитними договорами, які були відступлені за договором факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 р. Положеннями п. 2.3 розділу 2 Договору від 16.01.2019 р. за № 16-01/19/1, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та позивачем, відступлення прав вимоги сторони визначили, що право вимоги вважається відступленим з дати підписання договору, але не раніше дати здійснення повної оплати позивачем ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. У зв`язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження здійснення повної оплати ціни прав вимоги за вказаним вище договором, суд позбавлений можливості встановити момент набуття позивачем прав вимоги за кредитними договорами, які були відступлені за договором відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 р. Набуття позивачем прав кредитора за кредитним договором № 500324366 від 28.11.2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем, як вказує позивач, здійснено за договором відступлення прав вимоги, який за своєю правовою природою є договором цесії, а не за договором факторингу, що є порушенням вимог ст. 1083 ЦК України. За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, вст.\~81\~ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Уст.\~77\~ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Обґрунтуванням вимог заборгованості [PERSON] за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 6966 грн 10 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 7563 грн 29 коп., розміру пені у сумі 17300,00 грн, нарахованих 3% річних у сумі 627 грн 78 коп., втрати від інфляції у сумі 1387 грн 65 коп., подвійна облікова ставка НБУ у сумі 255 грн. 66 коп., позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки , та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Згідно з п.п. 2.3 п. 2 Розділу 1 «Базові умови кредитування» Кредитного договору, дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків є 30.11.2015 року. Вимоги щодо стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом обмежуються датою їх нарахування, а саме 30.11.2015 року. Відповідно до умов кредитного договору, долученого позивачем до позову як доказу позовних вимог, банк припиняє нарахування процентів з 30.11.2015 року. Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору, з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості в сумі 7563 грн 29 коп. не підлягають задоволенню. Разом з тим, відсутність у позивача права нарахування відсотків (процентів) за користування кредитом вбачається з умов п.п.2.1 Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 р. Так, згідно з цим договором, його предметом є право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами Основного договору. До позивача не перейшло право нарахування відсотків та пені, як виду неустойки, згідно з умовами кредитного (основного)договору. У зв`язку з викладеним вище, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до Кредитного договору в сумі 7563 грн 29 коп., а також пені в сумі 17300,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки такі права не передавалися позивачеві, як новому кредитору за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема інфляційних втрат та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 627 грн 78 коп., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі, про який зазначається вище. У зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором в розмір 6966 грн 10 коп., а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні всіх позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Щодо доводів відповідача [PERSON] про пропущення позивачем ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» строків позовної давності суд констатує наступне. Виходячи з вимог ст.\~261\~ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, витрати на проведення експертизи, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат суду надано: акт виконаних робіт згідно Договору від 21.12.2019 про надання правничої допомоги, де зазначено розцінки послуг у загальному розмірі 20000,00 грн., копію договору про надання правової допомоги від 21.12.2019 року, копію довіреності № 29 від 15.01.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю серії РН № 1310 від 04.11.2017 року, прайс - лист Адвокатського об`єднання "Вердикт", копію платіжного доручення № 686 від 23.06.2020 року про сплату ТОВ "Вердикт Капітал" Адвокатському об`єднанню "Вердикт" грошові кошти за правову допомогу у загальній сумі 200000,00 грн. Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, з наданих представником позивача документів, вбачається, що ТОВ "Вердикт Капітал" отримав правову допомогу від Адвокатського об`єднання "Вердикт", та не надано жодних доказів, з яких би вбачалося, що [PERSON] працює в Адвокатському об`єднанні "Вердикт", зокрема ордеру адвоката. Згідно приписів статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed