Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

15 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] Державної аграрної академії, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість по заробітній платі в сумі 3345,78 гривень, компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату в сумі 2993,69 гривень, 5000 гривень моральної шкоди та судові витрати. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що згідно наказу від 16.01.1992 року вона прийнята на роботу до відокремленого структурного підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] Державної аграрної академії офіціантом. Починаючи з січня 2015 року їй не виплачується заробітна плата і заборгованість за січень-березень 2015 року складає 3345,78 гривень. Крім того, у звязку з невиплатою їй заборгованості по заробітній платі вона має право на індексацію, розмір якої складає 2993,69 гривень. У звязку з невиплатою заробітної плати позивач змушена докладати зусиль на пошук коштів для проживання, взяла кредит, а отже діями відповідачів їй завдана шкода, розмір якої складає 5000 гривень. 02 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В позові послалась на обставини, які нею викладені в позовній заяві від 15.04.2015 року та просила суд стягнути з [PERSON] державної аграрної академії на її користь заборгованість по заробітній платі за квітень, травень 2015 року в розмірі 4\~693 грн. 12 коп. Стягнути з [PERSON] державної аграрної академії на її користь компенсацію за несвоєчасно видану заробітну плату в сумі 4\~942 грн. 86 коп. Стягнути з [PERSON] державної аграрної академії на її користь завдану моральну шкоду в сумі 5\~000 грн. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15.02.2016 року об»єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди (суддя Васильєва Л.М.) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди (суддя Турченко Т.В.). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] державної аграрної академії [PERSON] пояснила суду, що вони не є належними відповідачами по даній справі, оскільки трудові відносини у позивача виникли саме з відокремленим структурним підрозділом, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача. Крім того, фінансування академії здійснюється з бюджету і в кошторисі не передбачені кошти на заробітну плату працівникам структурного підрозділу, тому просила суд відмовити в частині позовних вимог, які предявлені до них. Представник Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що позивач не перебуває в трудових відносинах з фондом, отже підстави для стягнення з них заборгованості по заробітній платі відсутні. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника [PERSON] державної аграрної академії [PERSON], представник Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. [PERSON]\~з ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноваженим ним\~ орган виплачує працівникові за виконану роботу. [PERSON] ст.2 Закону України "Про оплату праці" структуру зарплати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе\~ доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. З вимог п. 1.3 Розділу 1, п. 2.2.7 Розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2004 року, вбачається, що суми виплат, пов'язаних з індексацію заробітної плати, входять до структури заробітної плати. Таким чином індексаційні нарахування на грошові доходи позивача є складовою частиною її заробітної плати. [PERSON] ст.33 Закону України "Про оплату праці" в періоди між переглядами розміру заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2003 року та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи населення (заробітна плата) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, і проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Із записів у трудовій книжці позивача вбачається, що вона була прийнята на роботу в санаторій профілакторій [PERSON] сільськогосподарського інституту в 1992 році, а в 2009 році прийнята на роботу у відокремлений підрозділ санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії офіціантом. [PERSON] розрахункових листів за січень 2015 року розмір заборгованості по заробітній платі складає 1834,50 гривень, за лютий 2015 року 550,35 гривень, за березень 2015 року 960,93 гривень, а всього 3345,78 гривень. [PERSON] розрахункового листа за травень 2015 року [PERSON] нарахована індексація за січень-березень 2015 року в сумі 1011,52 гривні. Відповідно розрахункових листів за квітень 2015 року розмір заборгованості по заробітній платі складає 1\~241 грн. 40 коп., розмір заборгованості по заробітній платі складає за травень 2015 року 3\~451 грн. 72 коп. без утримання з цих сум передбачених законом податків та обов»язкових платежів. Індексація заробітної плати за квітень, травень 2015 року становить 4\~942 грн. 86 коп. На час розгляду справи судом дана заборгованість не сплачена. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що відповідно до пункту 1.2 Положення про Відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій [PERSON] державної аграрної академії, яке затверджено Ректором [PERSON] державної аграрної академії 23.02.2012 року санаторій-профілакторій є структурним підрозділом [PERSON] державної аграрної академії с окремими правами юридичної особи, підпорядкований його власнику [PERSON] державній аграрній академії. Санаторій-профілакторій має самостійний баланс, рахунок в установі банка, власну печатку найменуванням [PERSON] державної аграрної академії і своїм найменуванням, штампи, зареєстровані відповідно до законодавства України. Пунктом 1.3 вказаного Положення передбачено, що санаторій-профілакторій діє на підставі Положення, що затверджується власником ([PERSON] державною аграрною академією) і узгоджується з виконавчою дирекцією обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Пунктом 1.4 даного Положення встановлено, що взаємовідносини між санаторієм-профілакторієм, академією обумовлюються спільною угодою, в якій визначаються обов»язки сторін, щодо забезпечення роботи санаторію-профілакторію порядку організацій на його базі санаторно-курортного лікування студентів. Відповідно до пункту 1.8 Положення штати санаторію-профілакторію встановлюють відповідно до штатних нормативів санаторію-профілакторію, що фінансуються за рахунок коштів Фонду, та додатково за рахунок власника ПДАА. [PERSON] Статуту [PERSON] державної аграрної академії пункту 1.8.6 з метою зміцнення здоров»я, профілактики різних захворювань та формування у студентів навичок здорового способу життя Академія має у своєму складі відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій. Діяльність санаторію-профілакторію визначається Положенням, що затверджується ректором Академії. Санаторій-профілакторій має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку з найменуванням Органу управління майном, [PERSON] державної аграрної академії і своїм найменуванням, штампи та бланки. [PERSON] наказу від 25.02.2015 року Про закриття відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію [PERSON] державної аграрної академії створено ліквідаційну комісію з метою ліквідації структурного підрозділу. [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Відокремлений підрозділ санаторій профілакторій [PERSON] державної аграрної академії закрито 31.03.2015 року. Наказом [PERSON] державної аграрної академії від 02.06.2015 року №125 «Про продовження роботи ліквідаційної комісії» продовжено термін роботи ліквідаційної комісії по 31 липня 2015 року. Отже, станом на 08.07.2015 року Відокремлений підрозділ санаторій профілакторій [PERSON] державної аграрної академії ліквідовано. В судовому засіданні встановлено, що власником та засновником Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії є [PERSON] державна аграрна академія. Також одним із засновників Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії згідно Положення про Відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій [PERSON] державної аграрної академії є Виконавча дирекція обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що фінансування Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії відповідно до Положення, а саме пункту 1.8 здійснювалось за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та додатково за рахунок власника [PERSON] державної аграрної академії. Часткове фінансування Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії здійснювалось у відповідності до вимог ст.ст.20, 48 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до 01.01.2015 року. Але відповідно до прийнятого Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року, Закону України №2240 визнаний таким, що втратив чинність з 01.01.2015 року, а Закон України від 23.09.1999 року №1105 викладено у новій редакції під назвою Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування». Даним законом часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не передбачено. Таким чином, правові підстави для здійснення фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій, відповідно до вказаного Закону відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягнення заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період з січня 2015 року по березень 2015 року в сумі 3\~345 грн. 78 коп. та заборгованості по заробітній платі за квітень 2015 року в сумі 1\~241 грн. 40 коп., за травень 2015 рокув сумі 3\~451 грн. 72 коп. необхідно здійснювати з [PERSON] державної аграрної академії, як з власника Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії, а ні з Відокремленого підрозділу санаторію профілакторію [PERSON] державної аграрної академії, який станом на 08.07.2015 року ліквідовано, і ні з Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, у якого у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не передбачено. Позовні вимоги в частині стягнення компенсації в сумі 2993,69 гривень підлягають до часткового задоволення на суму 1011,52 гривень, що підтверджується розрахунковим листом за травень 2015 року. Підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату: за квітень 2015 року 1\~241 грн. 40 коп. х 114% = 1\~415 грн. 20 коп.; за травень 2015 року 3\~451 грн. 72 коп. х 102,2% = 3\~527 грн. 66 коп. а всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1\~415 грн. 20 коп. + 3\~527 грн. 66 коп. = 4\~942 грн. 86 коп. Крім того, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5\~000 грн., посилаючись на те, що порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі та гідності, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих звязків, інших цивільних прав. Відповідно до п.9 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~ від 31.03.95 р. (зі змінами від 25.05.01 р.) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, ступінь зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, не отримання позивачем своєчасно заробітної плати вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 статті 49 Конституції України встановлено, що кожен має право на охорону здоровя, медичну допомогу та медичне страхування. В судовому засіданні встановлено, що через не сплату відповідачем заборгованості по заробітній платі [PERSON] не могла забезпечувати себе всім необхідним харчуванням, одягом, ліками, належним відпочинком. Хоча статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Статтею 43 Конституції встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, судом встановлено, що незаконними діями відповідача позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки через не отримання заробітної плати вона позбавлена можливості користуватись, передбаченими ст.48, 49 Конституції України правом на достатній життєвий рівень, що включає і достатнє харчування, одяг, житло, належне лікування, що в подальшому призвело до її моральних страждань. Суд вважає, що сума 3\~000 грн. відповідає заподіяній позивачу моральній шкоді. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., від сплати якого згідно закону звільнена позивач. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial