Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~та [PERSON] звернулися до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] та\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за договором\~позики . \~ \~ \~ \~ Свої вимоги\~позивачі обґрунтовують\~тим,\~що 25.12.2013 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладено договір позики, відповідно до якого відповідачі отримали від позивачів суму грошових коштів у розмірі 10000 доларів США, за користування грошовими коштами проценти не встановлювались. Факт отримання відповідачами грошових коштів підтверджується їх підписом в договорі позики. Відповідно до п. 1 договору позики кінцевий строк повернення позики 25.12.2014 року. Пунктом 6 договору позики передбачено, що у випадку, якщо Позичальник не поверне грошові кошти у строк, передбачений договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти у розмірі 11% процентів річних в разі прострочення. Однак, відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконали, у зв`язку з чим станом на 14.12.2027 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 675528,09 грн. Звертаючись до\~суду з\~позовом позивачі\~просили суд\~стягнути солідарно\~з відповідачів\~заборгованість за\~договором позики в розмірі 675528 грн. В подальшому позивачі надали до суду заяву про зміну предмету позову, в якому просили суд стягнути солідарно з\~відповідачів заборгованість за\~договором позики в розмірі 14523,56 дол США, з яких: 10000дол США - сума боргу: 4523,56 дол США - відсотки за прострочення сплати боргу. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги позивачів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що вказаний договір позики суперечить нормативним\~правовим актам\~цивільного законодавства України. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також відповідач [PERSON] надав до суду відзив на заяву позивачів про зміну предмету позову, в якій зазначив, що законодавство визначає виключний характер використання іноземної валюти на території України, зокрема, у разі наявності індивідуальної ліцензії НБУ. Розмір позики у спірному Договорі від 25.12.2013 року має бути визначений у гривневому еквіваленті відповідно до курсу долару США згідно ставки НБУ станом на дату укладення договору. Отже, у випадку визнання такого договору дійсним, виплата заборгованостей має здійснюватись також у національній валюті. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги свого довірителя. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги свого довірителя. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання 10.12.2020 року та 05.01.2021 року не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належно на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Поштові відправлення, направлені [PERSON] на адресу фактичного проживання, зазначену останнім в апеляційній скарзі на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 03.04.2018 року, повернуті до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Вся поштова кореспонденція, яка була направлена [PERSON] за адресою, зазначеною ним у заяві про надіслання поштової кореспонденції на підконтрольну Україні територію (а.с.62-63 т. 1), була повернута до суду без вручення із відміткою "за закінчення встановленого терміну зберігання". Причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. \~ \~ \~ \~Договір про надання правової допомоги інтересів [PERSON] адвокатом Мироненко І.С. був розірваний 29.09.2020 року, про що адвокат Мироненко І.С. повідомила суд (а.с.143 т.3). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання 10.12.2020 року та 05.01.2021 року не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належно на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Поштові відправлення, направлені [PERSON] на адресу фактичного проживання, зазначену в апеляційній скарзі на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 03.04.2018 року, повернуті до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надходило. \~ \~ \~ \~05.01.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд,\~вивчивши матеріали\~справи,\~дослідивши докази\~кожний окремо\~та в\~їх сукупності,\~вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~та [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2013 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Малойван В.І. та зареєстрований в реєстрі за №13992, відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] отримали від [PERSON] і [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 10000 доларів США. Строк повернення позики до 25.12.2014 року (а.с. 4). Згідно п.6 Договору позики в разі прострочення [PERSON] і [PERSON] виконання зобов`язання, останні зобов`язуються сплатити позикодавцям суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 11 % річних від простроченої суми. Відповідачі свої зобов`язання щодо повернення суми позики не виконали, борг не повернули. Станом на 04.02.2019 року 11 відсотків річних складає 4523,56 доларів США. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У статті 1 Декрету № 15-93 визначено, що терміни, які використовуються в цьому Декреті, мають таке значення: «валютні цінності»: валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України; іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Для цілей цього Декрету надалі під термінами: «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України; «іноземна валюта»: розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції»: операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; «резиденти»: фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном; «нерезиденти»: фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України, в тому числі ті, що тимчасово перебувають на території України. У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. У частині четвертій названої статті перераховано випадки, у разі яких індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: а) вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей, за винятком: вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами іноземної валюти на суму, що визначається НБУ; вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами і нерезидентами іноземної валюти, яка була раніше ввезена ними в Україну на законних підставах; платежів у іноземній валюті, що здійснюються резидентами за межі України на виконання зобов`язань у цій валюті перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших майнових прав, за винятком оплати валютних цінностей та за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя; платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді процентів за кредити, доходу (прибутку) від іноземних інвестицій; вивезення за межі України іноземної інвестиції в іноземній валюті, раніше здійсненої на території України, в разі припинення інвестиційної діяльності; платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден, що справляється Європейською організацією з безпеки аеронавігації (Євроконтроль) відповідно до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів, вчиненої в м. Брюсселі 12 лютого 1981 року, та інших міжнародних договорів; переказ інвестором (представництвом іноземного інвестора на території України) за межі України іноземної валюти іншим інвесторам за відповідною угодою про розподіл продукції; б) ввезення, переказування, пересилання в Україну валюти України, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 3 цього Декрету; в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; д) розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком: відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками; відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету; відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції; е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину. У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. \~ \~ \~ \~ Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 16 січня березня 2019 року (справа №373/2054/16-ц). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. \~ \~ \~ \~Оскільки заборгованість за договором позики не погашена, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів щодо стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved