Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Дельта Банк") звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві) про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою суду від 01 вересня 2014 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та призначено її до судового розгляду. В подальшому, ухвалою суду від 11 листопада 2014 року залучено до участі у справі співвідповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі по тексу - відповідач 2, ТОВ "ОТП Факторинг Україна"), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3, [PERSON].) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4, [PERSON].), виключивши його з числа третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В судовому засіданні, що відбулось 01 жовтня 2014 року, представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд: 1. Зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], що накладений відповідно постанови №26466919 від 18.05.2011 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про накладення арешту та заборони відчуження майна; 2. Зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], що накладений відповідно постанови №44752199 від 15.09.2014 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про накладення арешту та заборони відчуження майна; 3. Виключити з Реєстру обтяжень нерухомого майна заборону на відчуження зазначеної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий Банк" (далі по тексту - ТОВ "Укрпромбанк") та [PERSON] 28 вересня 2005 року було укладено кредитний договір №317/ПВ-05, а 10 жовтня 2009 - додатковий договір №1, відповідно до умов яких Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 63 000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 27 вересня 2005 року по 27 вересня 2010 року. 28 вересня 2005 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ТОВ "Укрпромбанк" та [PERSON] було укладено договір іпотеки №317/ФКВ-05, згідно умов якого було передано в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до прийнятого Національним банком України рішення, 30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", ПАТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк", у зв'язку з чим позивач набув статус нового кредитора за зобов'язаннями. Постановами №26466919 від 18.05.2011 року та №44752199 від 15.09.2014 року державними виконавцями ВДВС Дарницького РУЮ було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі на квартиру, яку було передано в іпотеку, а відтак, позивач вважає, що його право порушено, оскільки він, будучи на його думку, іпотекодержателем квартири [ADDRESS] позбавлений права звернення стягнення на вказане майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача 1 в судовому засіданні, що відбулось 14 січня 2015 року, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вважала їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, подавши до суду письмові пояснення. Відповідачі 3 та 4 в судове засідання не з'явились, будучи неодноразово належним чином повідомленими про час, дату та місце судового розгляду, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, а відтак суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 28 вересня 2005 року між ТОВ "Укрпромбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №317/ПВ-05, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 63 000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 28 вересня 2005 року по 27 вересня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 28 вересня 2005 року між ТОВ "Укрпромбанк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір №317/ФКВ-05, згідно умов якого було передано в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", ПАТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк", у зв'язку з чим позивач набув статус нового кредитора за зобов'язаннями. Як на підставу звернення до суду позивач вказує на наявність свого порушеного права у вигляді неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки постановами №26466919 від 18.05.2011 року та №44752199 від 15.09.2014 року державними виконавцями ВДВС Дарницького РУЮ було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі на квартиру, яку 28 вересня 2005 року було передано в іпотеку ТОВ "Укрпромбанк". Водночас, частиною 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. При цьому частина 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" чітко передбачає, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону, а частина 7 цієї ж статті вказує на те, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №64706421 від 25 липня 2014 року, що міститься в матеріалах справи, в розділі "Відомості про іпотеку" іпотекодержателем квартири [ADDRESS] зазначено ТОВ "Український Промисловий Банк", доказів державної реєстрації іпотеки за ПАТ "Дельта Банк" позивачем не надано, а відтак і право звернення до суду з даним позовом має виключно ТОВ "Укрпромбанк". Окрім того, позивач просив суд зняти арешти, накладені постановами державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві [PERSON] від 18.05.2011 року та державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві [PERSON] від 15.09.2014 року, а з наданих відповідачем 1 копій виконавчих проваджень №26466919 та №44752199 вбачається, що постанова від 15.09.2014 року про накладення арешту на майно [PERSON] в матеріалах виконавчого провадження №44752199 відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу Україна (далі по тексту - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині зняття арештів з квартири [ADDRESS] з підстав, наведених вище. Оскільки позовна вимога про виключення з Реєстру обтяжень нерухомого майна заборони на відчуження квартири є похідною, то і вона задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судовий збір стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягає. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed