Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та позивача за об`єднаним позовом. До суду звернувся [PERSON] з позовом (т.1 а.с. 3-6) до АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору про іпотечний кредит недійсним. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . був укладений іпотечний договір № 818 на суму 32\~000,00 доларів США для придбання будинку на вторинному ринку за договором купівлі-продажу, та був від 25.11.2008 року змінений додатковою угодою № 1 та при підписанні договору іпотечного кредиту про такі можливі зміни не розповідали, час прочитати уважно кредитний договір не надали, постійно відволікали та поспішали. Вважає, що умови кредиту є несправедливими, та на час звернення до суду, станом на 01.03.2016 року, позивач вже сплатив за зазначеним кредитом більше 40\~000,00 доларів США. Позивач змушений звернутись до суду, та просить суд: Визнати недійсним договір про надання іпотечного кредиту № 8118 від 19.12.2006 року, змінений додатковою угодою № 1 від 25.10.2008 року укладений між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. До суду звернулось за об`єднаним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (згодом змінено назву на АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк») з позовом (т. 2 а.с. 1-2) до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.12.2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений іпотечний договір у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами строком до 19.12.2026 року. Від 19.12.2006 року між позичальником та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 818 від 19.12.2006 року. Від 19.12.2006 року між позичальником та [PERSON] укладено договір поруки до кредитного договору № 818 від 19.12.2006 року. 25.11.2008 року між банком та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду №1, якою змінено відсоткову ставку з 13% на 15 % річних, та відповідно змінено щомісячний платіж за кредит з 375,00 доларів США на 419,08 доларів США. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого утворилась станом на 17.02.2017 року заборгованість у розмірі\~35\~250,01\~(тридцять\~п`ять тисяч\~двісті п`ятдесят\~доларів США\~01\~цент)\~доларів СШАта 64\~089,14 грн.(шістдесят чотири тисячі вісімдесят дев`ять гривень 14 копійок), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені ним судові витрати в розмірі 15\~231,61 грн.. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаним позовом надав до суду заперечення на позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та направити справу за підсудністю до іншого суду (т.1 а.с. 53-56). Позивач [PERSON] надав до суду уточнений позов, просив його задовольнити (т.1 а.с. 79-82). Представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 85). Представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання про призначення експертизи (т.1 а.с. 86-87). Позивач за первинним позовом [PERSON] надав до суду заяву про проведення слухання справи без його участі (т.1 а.с. 92). Представник відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаним позовом надав до суду заперечення на клопотання про проведення експертизи від 21.10.2016 року (т.1 а.с. 93-94). Представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання про відкладення слухання справи (т.1 а.с. 97). Представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання про витребування додаткових документів для проведення експертизи (т.1 а.с. 104). Представник відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаним позовом надав до суду від 10.01.2017 року пояснення на ухвалу суду в від 12.12.2016 року (т.1 а.с. 114). Представник позивача [PERSON] надала до суду заву про призначення експертизи (уточненої) та розгляд зазначеної заяви без її участі (т.1 а.с. 148). Представник позивача за первинним позовом [PERSON] [PERSON] надала до суду заяву про ознайомлення з справою (т.2 а.с. 67). Представник відповідача за об`єднаним позовом [PERSON] надала до суду клопотання про зупинення провадження по справі д о прийняття рішення по іншій справі (т.2 а.с. 70). Відповідач за об`єднаним позовом [PERSON] надав до суду заяву про зупинення провадження по справі до вирішення іншої справи (т.2 а.с. 73). Представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі , просив суд задовольнити позовні вимоги (т.2 а.с. 79). Представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] , надала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с. 96). Представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] надав до суду пояснення на висновок по експертизі, просив суд відмовити в прийнятті висновку експерта (т.2 а.с. 99-100). Представник відповідача за об`єднаним позовом [PERSON] надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.2 а.с. 103). Представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] надав до суду клопотання про зміну найменування позивача з ПАТ «Ощадбанк» на\~АТ«Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»(т.2 а.с. 120). Представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с. 125). Представник відповідача за об`єднаним позовом [PERSON] надала до суду клопотання про виклик експерта (т.2 а.с. 130). Представник відповідача за об`єднаним позовом [PERSON] надала до суду заяву про відкладення слухання справи (т.2 а.с. 134) Позивач за первинним позовом та відповідач за об`єднаним позовом [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (т.2 а.с. 148). Позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (т.2 а.с. 148). Представник відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаним позовом у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини нявки не повідомив (т.2 а.с. 200). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.03.2016 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду (т.1 а.с. 41). Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.06.2016 року було направлено справу за підсудністю до Іллічівського міського суду одеської області (т.1 а.с. 62). Ухвалою судді від 07.04.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в спрощеному порядку (а.с. 51). Ухвалою судді Ледньової Т.В. від 21.06.2016 року було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (т. 1 а.с. 66). Ухвалою судді Ледньової Т.В. від 12.12.2016 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази (т.1 а.с. 109-110). Ухвалою суду від 06.03.2017 року було задоволено клопотання представника позивача про призначення експертизи та зупинено провадження по справі (т.1 а.с. 150-151). Ухвалою судді Смирнова В.В. від 03.01.2018 року було відновлено провадження по справі та призначено до розгляду (т. 1 а.с. 178). Ухвалою суду від 27.08.2018 року було об`єднано в одне провадження справу №509/1298/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Ощадбанк» про визнання договору про іпотечний кредит недійсним з справою № 501/424/17 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії\~ Одеського\~обласного управління\~АТ «Ощадбанк»до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про дострокове\~стягнення заборгованості\~за договором\~про іпотечний\~кредитта присвоєно №509/1298/16-ц (т. 1 а.с. 191). Ухвалою суду від 18.04.2017 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду (т. 2 а.с. 47). Ухвалою суду від 28.08.2017 року було зупинено провадження по справі №501/424/17 до вирішення по суті справи № 5019/1298/16-ц (т. 2 а.с. 83). Ухвалою судді Смирнова В.В. від 13.06.2018 року було поновлено провадження по справі та призначено до розгляду (т. 2 а.с. 86). Ухвалою суду від 28.02.2020 року було задоволено клопотання про проведення додаткової судової експертизи та призначено додаткову судову експертизу, зупинено провадження по справі (т. 2 а.с. 174-176). Ухвалою суду від 03.06.2020 року було відновлено провадження по справі та призначено до розгляду (т. 2 а.с. 199). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. постановою КМУ\~від 11\~березня 2020\~р.\~№ 211\~"Про\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусу\~COVID-19" установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Крім того, 11.03.2020 року Рада суддів України звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст.\~32 цього Закону обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб. Отже, виникла на теперішній час ситуація, не передбачає можливість проведення відкритих судових засідань, суд прийшов до висновку щодо проведення слухання справи в письмовому порядку без виклику сторін. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. 19.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №818, змінений додатковою угодою №1 від 25.11.2008 року (т.1 а.с.15-22, т.2 а.с. 8-13). На підставі вказаного договору позивач за об`єднаним позовом надав відповідачу за об`єднаним позовом іпотечний кредит у розмірі 32 000,00 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами на строк встановлений цим договором (т.1 а.с. 23-39). Відповідач за об`єднаним позовом [PERSON] належним чином умови договору від 19.12.2006 р. не виконує, внаслідок чого, станом на 17.02.2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 35 250,00 доларів США та 64 089,14 грн., яка складається з: - 27 773,00 дол. США прострочений основний борг по кредиту; - 7 294,39 дол. США прострочені проценти за користування кредитом; - 182,62 дол. США строкові проценти за користування кредитом; - 5 000,00 грн. комісійна винагорода за супроводження кредиту за період; - 13 206,46 грн. - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 17.02.2016 року по 17.02.2017 року; - 43 944,76 грн. пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 17.02.2016 року по 17.02.2017 року; - 698,65 грн. пеня за прострочену комісію за користування кредитом за період з 17.02.2016 року по 17.02.2017 року (т. 2 а.с. 14-26). Згідно висновку експерта № 153 від 28.05.2020 року по проведенню додаткової експертизи, зазначено, що «За матеріалами справи, визначається, що [PERSON] за період з 19.12.2006 року по 17.02.2017 року здійснено платежів в загальній сумі з повернення кредиту та сплати процентів більшій сумі, чим належить до сплати за розрахунок дослідження відповідно до умов здійснення щомісячних платежів за договором іпотечного кредиту № 818 від 19.12.2006 року, зміненим угодою№1 від 25.11.2008 року, в розмірі 5 375,56 дол. США.» У зв`язку з чим, станом на 17.02.2017 року за договором іпотечного кредиту №818 від 19.12..2006 року, зміненим угодою №1 від 25.11.2008 року, визначається заборгованість [PERSON] з повернення кредиту в сумі 2 048,84 доларів США» (т.2 а.с. 179-198). V. Оцінка Суду. 1. щодо первинного позову: Відповідно до ч.1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Із роз`яснень Пленуму Верховного суду України у п. п. 7, 8 постанови №9\~від 6\~листопада 2009\~р.\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з договору іпотеки від 19.12.2006 року всі вимоги, передбачені ст.\~203\~ЦК України та ЗУ «Про іпотеку» були дотримані при укладенні та посвідченні договору, з умовами договору сторони згодні, про що свідчить їх підпис на договорі. Претензій один до одного не висували. Частинами 1, 3 ст.\~215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин першої, другої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Отже, на момент укладення договору про іпотечний кредит обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. В укладеному договорі про іпотечний кредит визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін. Між тим, позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договір іпотеки та купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства та не відповідає положенням ст, ст, 16, 203-204, 215 ЦК України. Визнання окремих пунктів кредитного договору недійсним не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому (Постанова ВС від 02.10.20119 р. справа № 640/2755/16ц). Недійсність окремих частин правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (Постанова ВС від 12.12.2018 р. справа № 444/484/15ц). 2. щодо об`єднаного позову: Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"гривня, як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов`язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов`язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов`язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання. Так, Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України) роз`яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виплата присуджених коштів має бути конвертована в національну валюту гривню, за курсом НБУ на день здійснення платежу. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення № 264126919 від 24.02.2017 року (т.2 а.с. 3) позивачем було сплачено 15\~231,61 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять одну гривню 61 копійку) судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги первинного позову є безпідставними, необґрунтованими, належним чином не доведеними, тому не підлягають задоволенню. Аналізуючи вищевикладене по об`єднаному позову суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового стягнення в солідарному порядку з боржників суми заборгованості за кредитом в розмірі 2\~048,84 доларів США та сплаченого судового збору в розмірі 7\~615,80 грн..

Outcome: partial