Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області,в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, зазначений в технічному під літ. "А", веранду під літ. "а", прибудову під літ. "А1" вхідний майданчик під літ. "а1", сарай під літ. "Б", погріб під літ. "П", сарай під літ. "В", навіс, літ під літ. "в", огорожу 1-3, загальною вартістю 51 590,00 гривень, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13 травня 1995 року вона уклала з [PERSON] усну угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою про отримання [PERSON] від неї коштів за придбане майно. Після цього вона провела ремонт будинку та з 1998 року стала проживати у вказаному будинку та вважала себе власником вказаного майна, оскільки заплатила за нього гроші, проте нотаріально оформити укладену угоду виявилося неможливим, оскільки [INFO] [PERSON] померла. Позивач вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися ним протягом десяти років, а тому може набути право власності на це майно за набувальною давністю. В підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н. М. не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області в підготовче засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи провести без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 02 вересня 2019 року № 228, житловий будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] ), на праві власності належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 квітня 1979 року № [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Піщанської селищної ради народних депутатів згідно рішення виконавчого комітету Піщанської селищної ради народних депутатів від 28 литого 1979 року. Відповідно до розписки даної [PERSON] 13 травня 1995 року, вона продала свій житловий будинок [PERSON] та отримала гроші в сумі 3 800 гривень за продаж житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 03 грудня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, після реєстрації шлюбу прізвище позивача з " [PERSON] " було змінене на « [PERSON] ». Відповідно до відповіді Піщанського районного відділу ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) наданого за адвокатський запит Гордаш Н.М. , [PERSON] померла [INFO] в с. Кукули. Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області від 01 листопада 2019 року № 1595, [PERSON] з 26 березня 1998 року по даний час зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ). 02 квітня 2020 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Вінницькій області було видано роз`яснення про неможливість нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , оскільки продавець - власник будинку помер. Зазначене підтверджується: розпискою [PERSON] від 13 травня 1995 року (а.с.6), копією довідки Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 02 вересня 2019 року № 228 (а.с.7), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] (а.с.8-9), відповіддю Піщанського районного відділу ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 12 лютого 2020 року № 78-20.13.38 про смерть [PERSON] (а.с.10), довідкою виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області від 01 листопада 2019 року № 1595 (а.с.11), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.12), роз`ясненням нотаріуса (а.с.13), ордером (а.с.3). Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю не нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховував, зокрема, таке: володіння є добросовісним, так як особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати, про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в и володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючі положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за надувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оскільки позивач вважав, що передавши гроші за нерухоме майно набуває у його власність незалежно від наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, та протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє житловим будинком з господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , доглядає за ним, відкрито володіє всім будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на будинок за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved