Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства "Сумський заводнасосного таенергетичного машинобудування"Насосенергомаш" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 03.01.1986 року по 04.08.2010 року, позивач перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 04.08.2010 року позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію Позивач працював за професією слюсар з механо-збірних робіт. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05.08.2010 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ І-ІІ стадії пилової етіології в фазі загострення. Емфізема легень І ступень. Легенева недостатність І-ІІ ступень. Захворювання професійне. Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації II ст. у формі вегетативно- сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вираженим вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і частими ангіоспазмами пальців рук. Міофіброз м`язів плечового пояса і передпліч. Двосторонній плечолопатковий периатроз, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових, променевозап`ясткових і міжфалангових суглобів зі стійким больовим синдромом і порушенням функції верхніх кінцівок, функції захоплення і утримання обох кистей. Захворювання професійне, від тривалого впливу локальної вібрації і несприятливих умов. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху З ст. професійного характеру від впливу виробничого шуму. Захворювання професійне. (Основний діагноз). Поширений остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом. Пресбіопія. (Супутній діагноз). У п. 16 акту зазначено, професійне захворювання виникло через шкідливі умови праці, недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів і нливі дуального захисту, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці, не виконання вимог п.п.3.6 Заключного акту за результатами періодичного медичного огляду 2016 р. У п. 17 Акту зазначено, що позивач здійснював проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров`я позивача. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 29.09.2010 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65 % первинно, безтерміново та встановлено ІІІ групу інвалідності. Позивач вважає, що діями відповідача по незабезпеченню безпечних умов праці йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 65000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, пов`яз ану з втратою професійної працездатності 65000 грн. Представник позивача в судове засіданні не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача АТ "«Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш" в судовому засіданні просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював в АТ "Сумськийзавод насосногота енергетичногомашинобудування "Насосенергомаш" з 03.01.1986 року по 04.08.2010 року, позивач перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 04.08.2010 року позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію Позивач працював за професією слюсар з механо-збірних робіт. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05.08.2010 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ І-ІІ стадії пилової етіології в фазі загострення. Емфізема легень І ступень. Легенева недостатність І-ІІ ступень. Захворювання професійне. Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації II ст. у формі вегетативно- сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вираженим вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і частими ангіоспазмами пальців рук. Міофіброз м`язів плечового пояса і передпліч. Двосторонній плечолопатковий периатроз, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових, променевозап`ясткових і міжфалангових суглобів зі стійким больовим синдромом і порушенням функції верхніх кінцівок, функції захоплення і утримання обох кистей. Захворювання професійне, від тривалого впливу локальної вібрації і несприятливих умов. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху З ст. професійного характеру від впливу виробничого шуму. Захворювання професійне. (Основний діагноз). Поширений остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом. Пресбіопія. (Супутній діагноз). У п. 16 акту зазначено, професійне захворювання виникло через шкідливі умови праці, недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів і нливі дуального захисту, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці, не виконання вимог п.п.3.6 Заключного акту за результатами періодичного медичного огляду 2016 р. У п. 17 Акту зазначено, що позивач здійснював проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоров`я позивача. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 29.09.2010 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65 % первинно, безтерміново та встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 даної статті. Відповідно до ст.. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до вимог ст.ст.1,3ч. 4 ст.43, ч. 1 та 2 ст.46 Конституції УкраїниУкраїна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Приписами ст.12 Закону України «Про охорону праці`встановлено, що страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру є моральною шкодою потерпілого. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) збитку" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. (п.п. «е» п.1 ч. 1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»). При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної комісії (далі - МСЕК). Згідно зі ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) - Основами передбачено відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним своїх трудових обов`язків. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. (ст. 14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»). Відповідно до Закону України від 23.02.2007 р. № 717 - V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключені норми, що передбачають відшкодування Фондом моральної шкоди. Виходячи з абзацу 9 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1 - 32/2008 року від 08.10.2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до нормстатті 1167 Цивільного кодексу Українитастатті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Судом встановлено, що ушкодження здоров`я позивача під час виконання трудових обов`язків спричинило йому моральні та фізичні страждання, а саме: відчуття сильного душевного хвилювання, загальний біль від отриманої травми. Таким чином, на протязі тривалого часу позивач переніс та терпів наслідки отриманої травми. Як роз`яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст.214,360-7 ЦПКУкраїну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Згідност. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку, рішення МСЕК про втрату працездатності, виписки із історії хвороби, з яких вбачається неодноразові звернення до лікувальних закладів. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідност.. 237 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на її відшкодування та визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що до отримання травми на виробництві він був здоровою людиною, а після цього знизилась професійна працездатність у зв`язку з нещасним випадком на виробництві , відчуття сильного душевного хвилювання, загальний біль від отриманої травми, а тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тяжкість тілесних ушкоджень, ступінь втрати працездатності 65 %, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, зокрема що у звязку з травмою вже ніколи не буде здоровим чоловіком, після отриманої травми змушений був прикладати значні зусилля для продовження активного громадського життя, проте основною причиною нещасного випадку є дії позивача, який допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 26000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та продовжує переживати по теперешній час як особа, яка постраждала у молодому віці. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 840.80 грн.

Outcome: partial