Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

29.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Житлово-експлуатаційне об`єднання (далі КП «ЖЕО») про визнання дій відповідача протиправними в частині покладання боргових зобов`язань зі споживача комунальних послуг на власника житла. В обгрунтування позову зазначає, що він є власником житлового приміщення двокімнатної квартири [ADDRESS] , яку придбав 31.07.2010 року для проживання своєї дочки [PERSON] , яка одразу ж вселилась в зазначену квартиру та зареєструвала своє місце проживання в ній. З 2015 року всі договори на надання комунальних послуг були укладені з [PERSON] , в т.ч. договір на надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим він переоформив особовий рахунок на себе. Однак після цього отримав платіжки за спожиті послуги, в яких на нього було покладено борг [PERSON] за спожиті нею, але не сплачені послуги за період проживання в даному житловому приміщенні. Вважає дії відповідача протиправними, оскільки, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок зі сплати отриманих послуг покладається саме на споживача послуг, яким була [PERSON] .. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі пославшись на вимоги ст. 151 ЖК України, якою визначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. А згідно п.п.7, 8 «Правил користування приміщеннями житлових будинків, гуртожитків», на власника покладено обов`язок утримувати квартиру та сплачувати житлово-комунальні послуги. З`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступного висновку. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з письмових матеріалів справи та підтверджено сторонами в судовому засіданні, позивач, згідно договору купівлі-продажу ВРА №046633 від 31.07.2010 року, набув у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 06.02.2020 року, в квартирі [ADDRESS] , з 25.10.2010 року зареєстровані [PERSON] , 1983 року народження та її дочка [PERSON] , 2013 року народження. 28.04.2015 року між [PERSON] та КП «ЖЕО» був укладений Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території Особовий рахунок квартиронаймача, 28.04.2015 року був переоформлений на [PERSON] .. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх обов`язків зі сплати комунальних послуг, виникла заборгованість. Згідно судового наказу від 02.03.2020 року, з [PERSON] на користь КП «ЖЕО» стягнуто заборгованість в сумі 3 529.17 грн. за період з 01.09.2018 року по 01.03.2019 року. [INFO] [PERSON] померла, про що 14.05.2020 року складено відповідний актовий запис, за № 167. Позивач посилається на те, що після смерті дочки, у травні 2020 року, будучи власником квартири [ADDRESS] , переоформив особовий рахунок на себе. Однак відповідач, до чергової платіжки за спожиті комунальні послуги, включив борг [PERSON] , з чим він категорично не згоден, оскільки з квітня 2015 року не був споживачем наданих послуг і вважає, що суд, своїм наказом від 02.03.2020 року підтвердив, що відповідальність за оплату комунальних послуг несе не власник житла [PERSON] , а споживач таких послуг - [PERSON] .. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», рішеннями органів місцевого самоврядування та ін.. Згідно частин 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.3 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Так, судом встановлено, що позивач, будучи власником квартири [ADDRESS] , надав згоду на проживання в належній йому квартирі, своєї дочки [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] , які 25.10.2010 року були зареєстровані в даній квартирі. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Згідно зі ст. 162 ЖК України, порядок сплати за комунальні послуги може бути визначений угодою сторін. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, який набув чинності 01.05.2019 року, визначено загальні терміни, відповідно до яких споживачем житлово-комунальних послуг - є індивідуальний або колективний споживач, де\~ колективний споживач - це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги, а індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; Згідно статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.\~ Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами. Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання», є юридичною особою, що заснована на власності територіальної громади міста Южноукраїнська Миколаївської області та є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Южноукраїнську. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Статтями 7, 8 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. [PERSON] , будучи квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , 28.04.2015 року уклала з КП «ЖЕО» Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак, через неналежне виконанням нею умов договору в частині сплати комунальних послуг, виникла заборгованість, у зв`язку з чим КП «ЖЕО» звернулось до суду з вимогою, яка 02.03.2020 року була задоволена судом, про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2018 року по 01.03.2019 року. [INFO] [PERSON] померла. За змістом ст.ст. 46, 47 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають фізичні особи, якщо вони можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). Частинами 1, 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. У зв`язку зі смертю [PERSON] , рішення суду від 02.03.2020 року про стягнення заборгованості, залишилось невиконаним. Хоча у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Позивач посилається на те, що фактично споживачем комунальних послуг з травня 2015 року, була його дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому вважає неправомірними дії комунального підприємства, яке поклало на нього обов`язок погашення заборгованості. Проте суд не може погодитись з позицією позивача. Відповідно до статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року N 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в комунальному підприємстві "Житлово-експлуатаційне обєднання", є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Згідно зі статтею 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом. Зобов`язання відповідача КП «ЖЕО» щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг чинним законодавством, як спосіб захисту прав, не передбачено. Крім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Дана позиція викладена у висновку колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-3986св14. Також, в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 року № 12/1-64, було зазначено, що списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Частина 4 ст. 319 ЦК України регламентує, що власність зобов`язує. За приписом ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно пункту 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач, як власник належного йому з 31.07.2010 року нерухомого майна, несе повну майнову відповідальність пов`язану з його утриманням. Окрім того, виходячи з того, що [PERSON] та малолітня [PERSON] вселились в належну позивачеві на праві приватної власності квартиру за його згодою, позивач, як власник, брав на себе відповідальність за настання можливих ризиків.\~ Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не грунтується на вимогах закону, а тому не підлягає до задоволення. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840.80 грн., який сплачений при зверненні до суду, покладається на позивача.

Outcome: dismissed