Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

15.09.2017 року [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області зпозовом до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором дарування від 04.07.1997 року йому на праві приватної власності належить 6/8 частини будинку №7 "а" по вул. Лозова в с. Щурове м. Лиман Донецької області. З даної дати він постійно проживав за вказаною адресою. На підставі рішення Краснолиманської міської ради від 17.12.1997 року №391 він отримав державний акт на право приватної\\ власності на земельну ділянку площею 0,0904 га, що розташована за адресою: с. Щурове, вул. Лозова, 7 "а". Згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.12.1989 року №1888 [PERSON] та [PERSON] належало по 1/8 частини вказаного будинку кожному. [PERSON] та [PERSON] з 1997 року в будинку не проживають, комунальні послуги не сплачували, догляд за будинком та прибудинковою територією не здійснювали. Позивач самостійно здійснює догляд та ремонт будинку, сплачує комунальні послуги. Місце знаходження їх позивачу не відомо. Вважає, що у зв'язку з тим, що він вже понад 20 років відкрито володіє 2/8 частинами будинку, що належать [PERSON] та [PERSON], тому відповідно до ст. 344 ЦК України набув на цю частку право власності. Просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/8 частин будинку за адресою: с. Щурове, вул. Лозова, 7 "а". В судове засідання, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, позивач [PERSON] не прибув, доручив свої інтереси представляти [PERSON] ( а.с.10). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач - Лиманська міська рада Донецької області, явку представника у судове засідання не забезпечив, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача, рішення просив ухвалити на розсуд суду (а.с.36). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). У судовому засіданні встановлено, що згідно з договором дарування від 04.07.1997 року [PERSON] на праві приватної власності належить 6/8 частини будинку №7 "а" по вул. Лозова в с. Щурове м. Лиман Донецької області (а.с.11). Вказане право власності зареєстроване в БТІ м. Слов"янська за №6509-38-295 14.07.1997 року (а.с. 11 зворот). Крім того, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0904 га, що розташована за адресою: с. Щурове, вул. Лозова, 7 "а", що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І-ДН №001094 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12,14). Згідно даних, що надані КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янська зідно свідоцтва про право на спадщину від 15.12.1989 року №1888 [PERSON] та [PERSON] належить по 1/8 частини вказаного будинку кожному (а.с.15). Згідно акту від 30.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] з 1996 року будинку №7 "а" по вул. Лозова в с. Щурове м. Лиман Донецької області не мешкають. [PERSON] користувався вказаним домоволодінням у повному обсязі, здійснював його ремонт та обслуговування (а.с.28). Згідно звіту про оцінку нерухомого майна вартість будинку на 28.08.2017 року складає 71732 грн. ( а.с.23). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Судом позивачу як при відкриття провадждення по справі (ухвала від 18.09.2017 року), так і в судовому засіданні представнику позивача [PERSON] були надані відповідні роз"яснення щодо належних відповідачів по даній справі, проте представник відповідача наполягала вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно того відповідача, який зазначений в ньому. Згідно зі 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 11, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім того, при вирішенні питання про право власності в силу набувальної давності, задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні зокрема враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41). Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За таких обставин, оскільки в розумінні ст. 344 ЦК України позивач не є добросовісним володільцем спірної частини будинку, власники яких відомі ([PERSON] та [PERSON]В.), а також того, що доказів їх відмови від права власності на належне майно не надано, суд доходить до висновку про відсутність передбачених цією статтею правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на частину будинку за набувальною давністю. Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у позові, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем при пред"явленні позову судові витрати у розмірі 718 грн. відшкодуванню не підлягають (а.с.2).

Outcome: dismissed