Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] ( в процесі розгляду справи стала [PERSON] , згідно відповідного свідоцтва про одруження, яке наявне в матеріалах цієї справи) звернулася у грудні 2018 р. до суду із позовом, який уточнювала в ході судового розгляду до [PERSON] в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття дитини. Встановити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дочкою через тиждень у суботу з 14.00 год. до 18-00 год. За місцем фактичного проживання позивача: [ADDRESS] з участю матері [PERSON] та психолога або без психолога. Надати дозвіл позивачу на виїзд дитини без згоди батька [PERSON] щорічно, до країн Європейського союзу (Польська Республіка, Чеська Республіка), Турецька Республіка та Республіка Єгипет на період не більше 90 календарних днів, включаючи час на дорогу, до досягнення дитиною 16- річного віку. Надати дозвіл позивачу право на виготовлення та отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон особи, що не досягла 16-річного віку на малолітню [PERSON] , [INFO] без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони із 20.09.2012р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 31.08.2018р. було розірвано. [INFO] народилася донька [PERSON] , яка проживає разом із позивачем. Відповідач не регулярно надає матеріальну допомогу на утримання доньки, іншим особам аліменти не платить. За його бажанням позивач надає можливість спілкуватися з донькою, відповідач забирає її до місця свого проживання у м. Черкаси, де вона також бачиться з дідусем та бабусею. Однак результати таких зустрічей мають негативний вплив на доньку, після зустрічей з батьком вона перебуває у пригніченому стані, часто плаче, погано спить, втрачає апетит та бажання до ігор. При розмові з дитиною вдалося вияснити, що батько принижує в її розумінні позивачку як матір, нав`язує дитині відчуття небажаності по відношенню до матері. Усні переговори з відповідачем з цього питання щодо врегулювання конфлікту результату не дали. Також позивач вказує, що відповідач всіляко чинить перешкоди і у виїзді дитини за кордон на відпочинок, тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 28.12.2018 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали від 20.03.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідач частково заперечив проти позовних вимог, не заперечував проти стягнення аліментів, надання дозволу на виготовлення документів на виїзд за кордон та виїзд за кордон, просив залишити його право бачитися з донькою без обмежень та без присутності сторонніх осіб Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував частково, не заперечував проти стягнення аліментів, надання дозволу на виготовлення документів на виїзд за кордон та виїзд за кордон, просив залишити його право бачитися з донькою без обмежень та без присутності сторонніх осіб. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився. До суду направив заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та прийняти рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Заслухавши думку учасників судового засідання, повно та всебічно дослідивши матеріалами справи, надані сторонами провадження докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 20.09.2012р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.08.2018р. було розірвано. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Положенням ч. 4 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, закон допускає стягнення аліментів на одну дитину в розмірі чверті від доходів боржника у безспірному порядку. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; а також інші обставини, які відповідно до ст. 182 СК України мають значення і повинні враховуватись судом при прийнятті рішення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання малолітньої доньки, суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, потреби дитини відповідного віку, матеріальний стан відповідача та положення Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" який визначає, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 р. становит 2027 грн та обов"язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що лежить на обох батьках, у зв"язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховується судом також позиція самого відповідача, який в цій частині позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 18.12.2018 року. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). Щодо позовних вимог в частині надання дозволу на виготовлення документів на виїзд дитини за кордон та сам виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, то такі також підлягають задоволенню, оскільки визнаються самим відповідачем та відповідають нормам, які регулюють вказані правовідносини. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 534), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без згоди та супроводу батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 1, абзацу одинадцятого пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях і що зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Отже, заслухавши доводи сторін, оцінивши подані докази по справі, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині надання дозволу матері малолітньої [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , на виїзд дитини без згоди батька [PERSON] , [INFO] , щорічно, до країн Європейського союсу, а саме : Польська Республіка, Чеська Республіка та до Турецької Республіки та Республіки Єгипет на період не більше 90 (дев"яносто) календарних днів, включаючи час на дорогу, до досягнення дитиною 16- річного віку та надання дозволу матері малолітньої право на виготовлення та отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, особи що не досягла 16 -річного віку на малолітню [PERSON] , [INFO] без згоди батька, оскільки це в інтересах самої дитини, проти чого не заперечують у судовому засіданні і самі батьки дитини. Щодо позовних вимог в частині визначення графіку побачень з дитиною, то такі підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. З довідки дитячого садка «Заріна» від 01.11.2018р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 01.03.2018р. відвідує ДЗ «Заріна» в м. Києві по вул. Регенераторна, 4. Згідно висновку психолога від 01.12.2018р. щодо [PERSON] , [INFO] , в поведінці спостерігається підвищена реактивна тривожність, емоційна лабільність на тлі психотравмуючої ситуації. Відповідно до довідки від 29.01.2019р. [PERSON] дійсно перебувала в молодшій групі ПНВК «Оазис» з жовтня по грудень 2016р. Оплата за перебування в ПНВК «Оазис» здійснювалася [PERSON] . Відповідно до довідки від 29.01.2019р. [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідувала дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 84 «Вінні-Пух» Черкаської міської ради з 01.09.2017р. по 10.09.2018р. За цей період батько дитини постійно приводив і забирав дитину з дошкільного закладу, брав активну участь у житті групи, постійно цікавився успіхами дитини, був присутній на батьківських зборах і святкових заходах групи. Згідно довідки про доходи від 30.01.2019р. [PERSON] працює в ТОВ НВП «Брандмайстер» на посаді інженера, загальна сума доходу за період з 01.07.2018р. по 31.12.2018р. без урахування аліментів становить 22 530,48 грн. Згідно свідоцтва про шлюб 09.04.2019р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після одруження [PERSON] . Згідно дослідженого судом висновку Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації про участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] від 23.09.2019р. рекомендовано визначити наступний графік спілкування батька з донькою: щомісяця через тиждень у суботу з 14-00 до 18-00 за місцем фактичного проживання дитини. Оскільки, згідно зі ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження існування у нього житла в м. Черкаси та умови такого житла, яке б відповідало інтересам дитини, тому визначити можливість дитини знаходитись там в момент зустрічей з батьком суд не має можливості та вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : - щомісяця через тиждень у суботу з 09.00 год. до 19-00 год. та неділю з 09.00 год. до 19-00 год. в м. Києві без участі матері дитини та без участі психолога. В даному випадку, суд зважає перш за все на інтереси дитини, її вік, стан здоров"я, прив"язаність до обох батьків та вважає за можливе визначити такі зустрічі з батьком без матері та без участі психолога, оскільки таких вагомих рекомендацій судом не було з"ясовано, стороною позивача не доведено. Суд, зважаючи на те, що відповідач проживає в м. Черкаси, вважає за можливе визначити йому такі зустрічі також і в неділю з 09.00 год. до 19-00 год. за вище вказаним графіком, таким чином урівноваживши права обох батьків на їх участь у вихованні та спілкуванні із дитиною. Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково в обсязі зазначеному вище. На підставі викладеного та

Outcome: partial