Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

11.02.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Лимантепломережа", в якому просила: - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування плати за комунальні послуги і постачання теплової енергії, зокрема, за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування за листопад, грудень 2020 pоку, січень 2021 року в розмірі 211,83 грн., 301,70 грн., 285,00 грн. відповідно, що становить загальну суму в розмірі 798 гривень 53 копійки; - визнати протиправними дії щодо нарахування плати за комунальні послуги постачання теплової енергії, зокрема, за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за листопад, грудень 2020 року, січень 2021 року в розмірі 141,22 грн., 201,14 грн., 190,00 грн. відповідно, що становить загальну суму 532 гривні 36 копійок; - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування плати за абонентське обслуговування за жовтень, листопад, грудень 2020 pоку, січень 2021 року в розмірі 26,42 грн. щомісячно, що становить загальну суму 105 гривень 68 копійок; - скасувати нараховану заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії відповідно до рахунку на оплату послуг за листопад 2020 року, сформованого відповідачем на ім`я позивача, яка складається з наступного: плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування - 211,83 грн., плати за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - 141,22 грн., а всього в розмірі 353,05 грн. гривні 05 копійок; а також плати за абонентське обслуговування за жовтень і листопад - 26,42 грн. за кожний місяць, а всього в розмірі 52,84 гривні 84 копійки; - скасувати нараховану заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії відповідно до рахунку на оплату послуг за грудень 2020 року, сформованого відповідачем на ім`я позивача, яка складається з наступного: плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування - 301,70 грн., плати за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - 201,14 грн., а всього в розмірі 502 грн. гривні 84 копійки; а також плати за абонент обслуговування за грудень - 26 гривень 42 копійки; - скасувати нараховану заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії відповідно до рахунку на оплату послуг за січень 2021 року, сформованого відповідачем на ім`я позивача яка складається з наступного: плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування - 285.00 грн., плати за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - 190,00 грн., а всього в розмірі 475 гривень 01 копійка; а також плати за абонентське обслуговування - 26 гривень 42 копійки; - зобов`язати відповідача припинити в подальшому здійснювати нарахування плати за комунальні послуги з постачання теплової енергії, зокрема, плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, плати за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, а також плати за абонентське обслуговування, на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири серія ВАК № 465562, посвідченого 03 липня 2003 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. в реєстрі за № 1598, належить на праві приватної власності трикімнатна квартира [ADDRESS] ) загальною площею 51,8 кв.м., в тому числі житловою площею 36 кв.м. В зазначеній квартирі проживає син позивача - [PERSON] . З початку опалювального періоду з жовтня 2020 року під`їзд не обігрівається, в відключений від системи централізованого опалення уже декілька років. Теплова енергія опалення місць загального користування фактично не споживалась та не споживається теперішній час. 16 грудня 2020 року даний факт був зафіксований актом-претензією про неналеж надання або ненадання послуг, складеним сином позивача [PERSON] та підписанним мешканцями будинку [ADDRESS] . Зазначений акт того ж дня був вручений відповідачу. Проте, відповідач продовжує нараховувати заборгованість за послуги з постачані теплової енергії, які взагалі не надає. Крім того, зазначає, що між позивачем та відповідачем договір про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води не укладений, позивач не є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, виконавцем яких є відповідач, оскільки з 2007 року квартира позивача у багатоквартирному будинку відключена від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. Дана обставина підтверджується витягом з протоколу від 26.04.2007 року про відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, а також технічними умовами по розбудові автономної системи опалення і гарячого водопостачання від 16.05.2007 року в квартирі [ADDRESS] , при умові обладнання індивідуального джерела теплопостачання. Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.02.2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання, надано строк відповідачу для надання відзиву по суті позовних вимог. 22.02.2021 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що опалювальний період 2020-2021 років в м. Лиман розпочато 02.11.2020 року відповідно до рішення Лиманської міської ради від 28.09.2020 року № 437 «Про початок опалювального періоду 2020-2021 pp.», що підтверджується двостороннім Актом про підключення житлових будинків до централізованої системи опалення з КП «Лиманська СЄЗ» від 02.11.2020 року. 16.12.2020 року в адресу ВО «Лимантепломережа» надійшов Акт-претензія від третьої особи [PERSON] , в якому зазначено, що мешканці будинку по [ADDRESS] не отримують послугу з теплопостачання місць загального користування. На дане звернення ВО «Лимантепломережа» надано обґрунтовану відповідь від 24.12.2020 року вих. № 1461/07. Житловий будинок по [ADDRESS] обладнано приладом обліку теплової енергії, який на теперішній час знаходиться в технічно справному стані та є комерційним. Ст. 17 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Згідно до ч. 6 ст.10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також; на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та /або гарячого водопостачання. Для розподілу обсягів спожитої у будинку послуги з постачання теплової енергії використовується виключно обсяг теплової енергії, який було подано на будинок (відповідно до показань вузла комерційного обліку теплової енергії). Вузол комерційного обліку враховує всю теплову енергію, витрачену на будівлю, та складається з: теплової енергії, витраченої на опалення житлових та нежитлових приміщень (квартири, офіси, тощо які підключено до мереж опалення); теплової енергія, витраченої на опалення місць загального користування; теплової енергія витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Тобто здійснюючи нарахування за послуги з постачання теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, відповідач не робить жодних додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійша до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та всередині будівлі була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Відповідно до пункту 2 Розділу 1 Загальні положення Методики визначені наступні поняття: місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень; опалювані МЗК та допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж" або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря; опалюване приміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря; неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води. Тобто нормування внутрішнього повітря для відповідного приміщення є показником для застосування розрахунків згідно Методики. Отже, на думку відповідача, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Плата за абонентське обслуговування (граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України) входить до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором. Стаття 1 Закону №2189 визначає, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги (оскільки відповідно до ст.10 Закону 2119 співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньо будинкової системи опалення). Дана правова позиція співпадає з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуЗІ 1/3489/18, де зазначено що Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно, до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Також відповідач зазначає, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.І ст.9 Закону №2189), як і відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі М 6-2951цс15, де Судом зроблено висновок, шо «споживачі зобов^язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послугу повному обсязі». Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем не додано по позовної заяви детального опису очікуваних витрат, яку він планує понести, а лише зазначена сума 10 000,00 грн. залишається незрозумілим з чого вона складається. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 15.03.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, у якому [PERSON] зазначає, що з огляду на те, що в будинку взагалі відсутні прилади опалення в місцях загального користування, при цьому надавачем послуг не доведено факту витрачення теплової енергії на опалення саме місць загального користування, нарахування відповідачем плати за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування за листопад, грудень 2020 року, січень 2021 року є незаконним, внаслідок чого ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не поширюють свою дію за даних обставин. Також позивач наголошує, що з огляду на те, що в її квартирі транзитні ділянки трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення ізольовані від втрати тепла, при цьому надавачем послуг не доведено факту втрати теплової енергії транзитними трубопроводами, які проходять через квартиру позивача, нарахування відповідачем плати за теплову енергію, витрачену на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення за листопад, грудень 2020 року, січень 2021 року вважає незаконним. Зазначає, що в ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не йде мова про плату за абонентське обслуговування, а отже посилання відповідача на вказану норму, як на підставу нарахування плати за абонентське обслуговування є необґрунтованим. Також посилається на недопустимість застосування Методики № 315 до укладення нових договорів, що на теперішній час унеможливлено дією карантину в Україні. 17.03.2021 року відповідачем надано заперечення на відповідь, в якому відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві від 15.03.2021 року. Ухвалою суду від 23.03.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання 13.04.2021 року позивач не прибула, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Враховуючи думку учасників судового засідання, судовий розгляд справи проведено за відсутності позивача. Представники відповідача Лисенко К.І. , Суворова О.О. , Бордюгова В.В. просили відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві, запереченні на відповідь на відзив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, вважаючи, що позивач не має обов`язку з оплати комунальних послуг, які вона не отримує. Підтвердив, що в під`їзді відсутні будь які засоби опалення, а температура повітря взимку в під`їзді не відрізняється від температури повітря на вулиці. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що в позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ВАК № 465562, посвідченого 03 липня 2003 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. в реєстрі за № 1598, є власницею квартири [ADDRESS] ) загальною площею 51,8 кв.м., в тому числі житловою площею 36 кв.м. У вказаній квартирі з 09.11.2017 року зареєстроване місце проживання позивача, а також з 21.01.2004 року її сина [PERSON] . Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, що діє на підставі Статуту, зареєстрованою в установленому законом порядку. До складу підприємства у вигляді відокремлених підрозділів входить 18 теплопостачальних відокремлених підрозділів, в тому числі Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань. Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» не є юридичною особою, є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», діє на господарських засадах згідно з Положенням про неї, здійснює виробничу діяльність в межах прав, наданих обласним підприємством, керується законодавчими актами та іншими нормативними документами України, наказами та розпорядженнями ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з метою найбільшого, повного та якісного задоволення споживачів щодо забезпечення тепловою енергією, іншими видами послуг. Позивачем зазначено, що між нею та відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не укладено індивідуального договору про надання комунальної послуги, а її кватира обладнана індивідуальним автономним опаленням, вона не є споживачем централізованого опалення. Втім суд, не приймає доводи позивача з огляду на таке. Згідно п.5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Статтями 20,21 Закону України «Про житловокомунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово- комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово- комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово- комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тобто, відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14. За змістом ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Верховним Судом України у Постанові від 27 лютого 2019 року, у справі №334/2789/15-цзазначено, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Згідно з актом обстеження відключеного від мереж централізованого опалення житлового приміщення (квартири) в багатоквартирному будинку, який обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, квартиру [ADDRESS] відключено від системи централізованого теплопостачання, транзитні трубопроводи, які подають теплоносій на інші поверхи будинку заізольовані, джерело опалення приміщення - газовий котел. Відповідно до довідки від 01.02.2021 року, складеної директором КП «Лиманська СЄЗ», прилади опалення в містах загального користування, а це всі допоміжні нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку, наприклад сходові клітини, міжквартирні майданчики, коридори, які є спільною власністю всіх власників квартир/нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] , відсутні. 16.12.2020 року [PERSON] було складено акт-претензію до відповідача про неналежне надання або ненадання послуг. Вказаний акт підписано іншими мешканцями будинку. Аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що вказані правовідносини між сторонами виникли з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Крім того, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21.08.2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Житловий будинок по [ADDRESS] обладнано приладом обліку теплової енергії, який на теперішній час знаходиться в технічно справному стані, що не заперечується сторонами. ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (ВП "ВО Лимантепломережа") надає [PERSON] послуги на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, яка має оплатити надані послуги. Згідно листа Департаменту комунальних послуг та комунального обслуговування Міністерства розвитку громад та територій України від 14.01.2021 року - на відключену від мереж централізованого опалення окрему квартиру також витрачається теплова енергія на обігрів цієї квартири від тепла сусідніх квартир та інших приміщень (через стіни, стелю), а також втрати тепла розподільчих мереж. За все тепло, яке спожите будинком, мають сплачувати всі співвласники будинку (в тому числі ті споживачі, що мають індивідуальне опалення). При частковому відключенні приміщень у багатоквартирних будинках збільшується собівартість постачання теплової енергії, що порушує права та інтереси інших співвласників будинку. Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли споживач на законних підставах відключений від внутрішньобудинкової системи опалення, виконавець послуг з постачання теплової енергії повинен укласти з таким споживачем договір у відповідності до Правил та договорів № 830, а також проводити відповідні нарахування у відповідності до Методики за тепло, витрачене на опалювальні МЗК та допоміжні приміщення, втрати на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання. Якщо між виконавцем комунальної послуги та споживачем буде укладений Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії у відповідності до Правил та договорів № 830, то відповідно до пункту 34 зазначеного договору: «Споживач вносить плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги; плати за абонентське обслуговування в розмірі, не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України» Тобто, в разі, якщо між виконавцем комунальної послуги та споживачем з індивідуальним опаленням укладений тип договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, то плата за абонентське обслуговування також передбачається. Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивач на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" звільнена від сплати судового збору. Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed