Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 07 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. був вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 11118, за яким з неї стягнено заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» в розмірі 18760,00 гривень. Стягнення заборгованості проводиться за Кредитним договором № 8488477 від 23.04.2019 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] за період з 31.07.2019 року по 30.10.2020 року. 17.12.2020 року приватний виконавець територіального округу Харківської області Близнюков Ю.В. на підставі виконавчого напису нотаріуса № 11118 від 07.11.2020 року відкрив виконавче провадження № 63953949. Виконавчий напис є незаконним, оскільки вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Відповідачем не було подано жодного договору про відступлення прав вимоги до позивача за кредитним договором, як на це вказує у виконавчому написі нотаріус. Вказане свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив належним чином права нового кредитора у зобов`язанні та підстави їх виникнення, та відповідно про наявність спору про права нового кредитора вимагати суму боргу. Тому позивачка просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим повернути їй раніше стягнуті кошти. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. за № 11118 від 07.11.2020 р., про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8488477 від 23.04.2019 р. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у розмірі 18760,00 грн. (а.с. 78-79). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року відкрито провадженні у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, вирішено питання про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. належним чином засвідченої копії нотаріальної справи, на підставі якої було видано виконавчий напис, завірених копій документів, які надавались ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» для вчинення виконавчого напису; про витребування у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. належним чином засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження № 63953949 від 17.12.2020 р. та виконавчого напису № 11118 від 07.11.2020 р. (а.с. 76-77). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 20 травня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 162). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29 вересня 2021 року із учасників справи вилучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в поданій суду заяві просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 88). Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, про день, місце та час судового засідання відповідач судом повідомлений належним чином відповідно до вимог частин 6, 7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 167-168, 178, 181, 190, 194, 195, 197, 199, 205, 208, 210, 212). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. у судове засідання не з`явився, про день, місце та час судового засідання судом повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 166, 169, 179, 180, 191, 193, 198, 201-203, 206, 207, 209). 29 вересня 2021 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. З поданої позивачкою копії кредитного договору № 8488477, вбачається що 23 квітня 2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено кредитний договір № 8488477, сума кредиту якого складає 6000 грн., строком на 30 днів з 23.04.2019 р. Сукупна вартість кредиту складає 3900,00 грн. в грошовому виразі та 791,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору (а.с. 23-27). Даний договір нотаріально не посвідчений. За виконавчим написом, вчиненим 07 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 11118, здійснюється стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором № 8488477 від 23.04.2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», ідентифікаційний код юридичної особи 40484607, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № 36-МЛ від 20.08.2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 35234236 (Новий Кредитор), місцезнаходження: 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, далі іменоване - Стягувач, заборгованості за кредитним договором № 8488477 від 23.04.2019 року у сумі 18760,00 грн. (а.с. 99, 214). У зв`язку з примусовим виконанням вищевказаного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 17.12.2020 було відкрито виконавче провадження № 63953949 (а.с. 102-104). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 17 грудня 2020 року у ВП № 63953949 на все майно боржника [PERSON] накладено арешт у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 21136 грн. (а.с. 112-113). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 17 грудня 2020 року у ВП № 63953949 на грошові кошти боржника [PERSON] накладено арешт у межах суми звернення стягнення з урахуванням основоної винагороди приватного виконавця, вит рат виконавчого провадження, штрафів у сумі 21136 грн. (а.с. 116-117). У відповідності до копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, прийнятої 19 січня 2021 року у ВП № 63953949 у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. на виконанні знаходиться виконавчий напис № 11118, виданий 07.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 8488477 від 23.04.2019 року у сумі 18760,00 грн. (а.с. 135-137). Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті суд враховує наступні норми Закону. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженимНаказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. Глави 16 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесенимиПостановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів") для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р.,визнано незаконною та нечинною з моменту прийняттяПостанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якимистягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу«Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинноюПостанови КМУ № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених уст.88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбаченістаттею 88 Закону України "Про нотаріат"умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положеннямстатті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинноюПостанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до ст. 124 Конституції України,ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17),розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З тексту оспорюваного виконавчого напису № 11118 від 07 листопада 2020 року встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України"Про нотаріат"та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою КМУ від 29.06.1999 р. за № 1172. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 07 листопада 2020 року повинен був врахувати, що станом на 07 листопада 2020 р. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у простій письмовій формі, є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат". Пункт 2 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір № 8488477 від 23.04.2019 року не є. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі № 11118, за яким стягнуто заборгованість з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 18760,00 грн., а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зі звіту про здійснення відрахуванння та виплати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо [PERSON] за постановою від 19 січня 2021 ВП № 63953949 виданого за виконавчим документом вбачається, що з доходів останньої утримано в січні 2021 року - 1977,49 грн., в лютому 2021 року - 1861,70 грн., в березні 2021 року - 1659,83 грн. (а.с. 144-145). Таким чином загальний розмір коштів, які були утримані з позивача, як боржника у виконавчому провадженні та направлені на рахунок відповідача, як стягувача у виконавчому провадженні, дорівнює - 5499,02 грн. Отже, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 5499,02 грн., які були утримані із доходів позивача в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 11118, який було вчинено 07 листопада 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми ст. 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16.01.2019 р. у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем суми у розмірі 5499,02 грн. було стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису, який даним рішенням суду визнається таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем відпала. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. за звернення до суду з позовною заявою та 454 грн. 00 коп. за звернення до суду із заявою про забезпечення позову, а всього 1362 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Стосовно застосованих у цій справі заходів забезпечення позову суд зазначає, що згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, підстав для скасування заходів забезпечення позову станом на час ухвалення цього рішення суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved