Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт смерті її матері [PERSON], [INFO], уродженки м. Горлівки Донецької області, місце смерті - м. Горлівка, Донецька Народна Республіка, яка настала [INFO] року. Вимоги мотивувала тим, що [INFO] року у м. Горлівка, Донецька Народна Республіка померла її матір [PERSON], про що Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. З метою проведення державної реєстрації смерті матері вона звернулась до Знам'янського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, однак отримала відмову у проведенні державної реєстрації у зв'язку з невідповідністю документів. Заявник у судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, щодо поважності причин неявки суду не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що заявник є дочкою [PERSON], яка народилася [INFO] року у місті Горлівка Донецької області (а.с.9-10). За даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 31.08.2018р. року Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, [PERSON], [INFO], померла [INFO] року в місті Горлавка Донецька Народна Республіка (а.с. 10). Знам'янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки наданий на підтвердження факту смерті останньої вищезазначений документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма яких не відповідає, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с.15). За приписами ст.ст. 315,317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Відповідно до п.1 Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 №254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Горлівка. За змістом частин 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Частина 2 ст.9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. А згідно з ч.3 ст.9 цього Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у даній справі суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Вищевказані обставини свідчать про те, що [PERSON], дійсно померла [INFO] року в місті Горлівка Донецької області на тимчасово окупованій території. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть у порядку визначеним законодавством України. Враховуючи вищекладене, а саме те, що видане медичне свідоцтво про смерть [PERSON] не має юридичної сили на території України, іншого способу отримати свідоцтво про смерть останньої у заявника немає, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки, не пов'язані з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне встановити факт, що [PERSON],, померла [INFO] року у місті Горлівка Донецької області на тимчасово окупованій території. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved