Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] ПАТ « Акцент-Банк» про визнання договору недійсним, про визнання недійсною заяву позичальника, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.03.2018 року до позивача звернувся відповідач [PERSON] та запропонував йому встановити вікна, зазначені послуги коштували 11 954 грн.. Зазначеної суми у позивача не було, відповідач [PERSON] не розповів як позивач буде сплачувати послуги, однак скориставшись тим, що позивач є психічно хворою людиною і не розумів умови укладення договорів, відповідач змусив останнього підписати договір FC 806 не читаючи. За умовами цього договору [PERSON] зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність « ПВХ» конструкцій, а позивач зобов`язується оплатити та прийняти готові роботи. Після цього позивачу стало відомо, що він підписав також заяву позичальника про взяття кредиту на суму 11 188,32 грн., а орієнтовна загальна вартість кредиту 27 320,74 грн. зміст даної заяви та умови кредитування йому не повідомлялися, позивач вважає, що його обдурили, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року провадження по справі було відкрито. 08.11.2018 року на адресу суду від АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач у задоволенні позову просив відмовити з таких підстав. Твердження позивача в частині введення його в оману при укладанні договору банк вважає безпідставним, оскільки [PERSON] особисто підписав заяву позичальника, паспорт банківського продукту "Розстрочка" про умови кредитування «А-Банку» та сукупну вартість споживчого кредиту, а також графік погашення кредиту. АТ «Акцент-Банк» зазначає, що враховуючи таку кількість підписаних позивачем документів, неможливо стверджувати, що він не розумів той факт, що підписує кредитний договір. Крім того, всі зазначені документи викладені звичним шрифтом, розмір якого дозволяє вільне його читання без додаткових засобів. Доказів, що б підтверджували наявність обставин щодо примушування чи обману до підписання вказаних документів, в позовній заяві не вказано. Щодо не усвідомлення значення та наслідків своїх дій та відсутності вільного волевиявлення, представник зазначає, що позивач не визнаний судом в порядку ст..ст. 36,39 ЦК України обмежено дієздатною чи недієздатною особою, тому підтвердити знаходження позивача в зазначеному стані може лише експерт, жодними іншими доказами вказаний факт підтвердити не можливо. АТ "А-Банк" заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі через відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним (а.с.39-40). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Направлені на його адресу судові повідомлення повернулися до суду з відмітками «про отримання судової повістки» та « за закінченням терміну зберігання». Представник відповідача АТ "А-Банк" в судове засідання не з`явився надав до суду відзив в якому заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі через відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним. У відповідності до п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так договором з індивідуальним номером заказу FC 806 від 13.03.2018 року підтверджується, що 03.03.2018 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір, за умовами якого фірма зобов`язалася поставити та передати у власність замовника металопластикові конструкції. Замовник зобов`язаний сплатити суму замовлення у розмірі 11 954 грн.. Додатком № 1 до договору 806 підтверджується, що [PERSON] у повній мірі був ознайомлений з інформацією про товар та з умовами оплати та доставки товару. Також йому в повній мірі було надано інформацію про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний. Даний додаток підписаний [PERSON] 13.03.2018 року. Витягом з кримінального провадження № 12018220370000716 підтверджується, що в ході перевірки заяв громадян в тому числі [PERSON] встановлено, що протягом лютого-березня 2018 року в смт. Ківшарівка м. Куп`янськ Харківської області шляхом обману під видом укладання договорів на виготовлення та встановлення пластикових вікон заволоділи належним заявникам коштами. Листом - зобов`язанням від 13.03.2018 року за вихідним номером № 014832 ПАТ « Акцент -Банк» повідомляє про те, що прийнято рішення про надання споживчого кредиту [PERSON] в сумі 11 954,00 грн.. Графіком погашення кредиту ( № договору ABH0RG192210014832 від 13.03.2018 року) [PERSON] було повідомлено про щомісячний платіж та про період погашення починаючи з 20.04.2018 року. Заявою позичальника, паспортом банківського продукту "Розстрочка" про умови кредитування «А-Банку» та сукупну вартість споживчого кредиту підтверджується, що [PERSON] був ознайомлений з умовами та правилами надання кредиту, що підтверджується його підписом. Пенсійним посвідченням № 2320300819 підтверджується, що [PERSON] є пенсіонером по інвалідності. Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 694580 виданої [PERSON] , підтверджується, що останній є особою з інвалідністю ІІ групи за загальним захворюванням. Довідкою виданою лікарем - психіатром Куп`янської міської лікарні Літвіновим В.М. від 21.03.2018 року підтверджується, що [PERSON] перебуває на консультативному обліку у лікаря - психіатра с 5.01.2015 року, діагноз розлад особистості та поведінки в наслідок захворювання головного мозку ( а.с.3-21). Рахунком- фактурою за № 9 від 13.03.2018 року підтверджується, що [PERSON] повинен сплатити за вікна 11 954, 00 грн.. Меморіальним ордером № BLFZ0IDC91 від 13.03.2019 року підтверджується, що платник [PERSON] сплатив через АТ « А-БАНК» на рахунок одержувача ФОП « [PERSON] » кошти у сумі 10 758,00 грн. відповідно рахунку-фактури за № 9. Меморіальним ордером № 4GD0 від 13.03.2019 року підтверджується, що платник [PERSON] сплатив через АТ « А-БАНК» на рахунок одержувача АТ « А-БАНК» кошти у сумі 430,32 грн. відповідно кредитного договору. ( а.с. 45-47). Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «РуїзТоріха проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 7.6 договору індивідуального замовлення FC 806 від 13.03.2018 року [PERSON] був повідомлений, що своїм особистим підписом підтвердив, що він під час укладання договору належним чином повідомлений, що ПВХ конструкції виготовляються з використанням скла, розкроєного під визначений замовником індивідуальний розмір. Згідно Додатку № 3 до Постанови КМУ від 19.03.1994 за № 172 затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Відповідно до даного переліку скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню. Враховуючи викладене, розірвання договору не допускається. У випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту. За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, за змістом ч. 1 ст.229, ч. 1 ст.230 ЦК України правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. Судом встановлено, що умови договору погоджені між замовником і виконавцем, та добровільно ними прийняті. Зміст і умова угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач власноручно та добровільно підписав договір на виготовлення ПВХ конструкцій, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначеного договору. Таким чином, доказів щодо того, що позивач був введений в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживача. Згідно до ч. 1 ст.865, ч. ч. 1, 2 ст.872 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати. Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. У той же час, позовних вимог про розірвання вказаного договору у зв`язку з тим, що надане позивачу вікно має істотні недоліки, позивачем не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору індивідуального замовлення № FC 806 від 13.03.2018 року недійсним. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсною заяву позичальника, то суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 ЦК України). Пунктами 1 та 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. За положеннями ч.3 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Однак, на думку суду, позивачем не було дотримано умов реалізації права, наданого вищезазначеною статтею, оскільки жодних дій [PERSON] , спрямованих на направлення на адресу банку заяви про відкликання згоди на укладання споживчого кредиту, у визначений законом строк не здійснено. Грошові кошти, отримані відповідно до умов кредитного договору, А-Банку не повернуті. Доводи позивача в частині того, що його волевиявлення як учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а також те, що він є психічно хворою людиною, суд оцінює критично, оскільки вони випливають лише з його особистих суб`єктивних оцінок як боржника, зацікавленого на теперішній час у мінімізації своїх грошових зобов`язань, хоча на час укладання договору він був згоден з його умовами та взяв на себе відповідні зобов`язання добровільно. Позивач [PERSON] особисто підписав заяву позичальника, паспорт банківського продукту "Розстрочка" про умови кредитування АТ «А-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту, а також графік погашення кредиту, в яких підтвердив, що АТ «А-Банк» письмово проінформував його про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Будь-яких доказів того, що споживчий кредит був укладений під впливом обману позивачем до суду у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надано. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність підстав для визнання заяви позичальника недійсною у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed