Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

До Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом звернулася [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами були довготривалі неприязні відносини. Відповідач обвинувачувався в тому, що 01.09.2019 року приблизно о 19.00 год. між [PERSON] та [PERSON] біля квартири [PERSON] на грунті неприязних відносин виникла сварка, в ході якої в [PERSON] виник умисел на спричинення невизначеного обсягу тілесних ушкоджень [PERSON] та діючи з прямим умислом [PERSON] перебуваючи на відстані близько 1,5 метра від [PERSON] , умисно бризнув газовим балончиком зі сльозоточивою та дратівливою дії речовиною під назвою «Перець-1 Б», внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді гострого посттравматичного /ін`єкційного/ іридоцикліту, які згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 30.10.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та утворилися внаслідок попадання в очі речовини, що має сльозоточиві та дратівливі дії. Своїми злочинними діями [PERSON] завдав [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 8293,78 грн., що проявляється у систематичному відвідуванні лікаря, прийманні лікарських препаратів для лікування очей внаслідок попадання в очі речовини, що має сльозоточиві та дратівливі дії, консультації лікаря щодо погіршення зору та витрати на поїздки до клінік та відділення поліції щодо допитів по вищевказаному кримінальному провадженню та з`явлення до Ульяновського районного суду Кіровоградської області для розгляду кримінального провадження в якому остання визнана потерпілою стороною та витрати на правову допомогу адвоката під час судового розгляду кримінального провадження за №385/1562/19. Вироком Ульяновського районного суду від 29.04.2020 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень. Вирок набрав законної сили 30.05.2020 року. Внаслідок заподіяння легких тілесних ушкоджень [PERSON] була спричинена [PERSON] моральна шкода, яку вона оцінює в 50000 грн. Ця моральна шкода виявляється в тому, що позивачу було завдано тілесних ушкоджень бризнувши, газовим балончиком зі сльозоточивою та дратівливою дії речовиною під назвою «Перець-1 Б», що проявилося у отриманні нею гострого посттравматичного /ін`єкційного/ іридоцикліту. В неї погіршився зір, позивачем продовжується тривале лікування гострого посттравматичного /ін`єкційного/ іридоцикліту по даний час та остання очікує діагнозу лікарів, щодо подальшого хірургічного втручання. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , 8293,78 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, 50000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що помилково у назві позову вказав, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки і це є опискою. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав наданий відзив та позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2020 року, що набрав законної сили 30.05.2020 року, [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вироком встановлено, що 01.09.2019 року приблизно о 19.00 год. між [PERSON] та [PERSON] біля квартири [PERSON] на грунті неприязних відносин виникла сварка, в ході якої в [PERSON] виник умисел на спричинення невизначеного обсягу тілесних ушкоджень [PERSON] та діючи з прямим умислом [PERSON] перебуваючи на відстані близько 1,5 метра від [PERSON] , умисно бризнув газовим балончиком зі сльозоточивою та дратівливою дії речовиною під назвою «Перець-1 Б», внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді гострого посттравматичного /ін`єкційного/ іридоцикліту, які згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 30.10.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та утворилися внаслідок попадання в очі речовини, що має сльозоточиві та дратівливі дії (а.с. 8-12). Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 10.12.2019 року [PERSON] сплатила адвокату Волощуку В.В. 5000 грн. за представництво інтересів [PERSON] по кримінальному провадженню №385/1562/19 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України (а.с. 17-18). Суд вважає, що своїми діями [PERSON] завдав [PERSON] матеріальної шкоди, що проявилася у необхідності придбання ліків для відновлення стану здоров`я та консультації лікаря щодо погіршення зору і підтверджується відповідними копіями фіскальних чеків від 09.09.2019 на суму 100 грн., від 10.09.2019 року на суму 110 грн., від 30.09.2019 року на суму 460 грн.(а.с. 13). Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на ефективний засіб юридичного захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких, зокрема, відшкодування завданих збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При цьому, за змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України диспозитивність є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства. Так, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, позивач як на підставу її заподіяння посилається на витрати на правову допомогу, які остання понесла у кримінальному провадженні №385/1562/19 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, та у зв`язку з його судовим розглядом в Ульяновському районному суду Кіровоградської області, реалізуючи в такий спосіб гарантоване йому законом право вибору способу судового захисту, яке належить виключно позивачеві. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 118 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Порядок розподілу процесуальних витрат, понесених у кримінальному провадженні, встановлений статтею 124 КПК України. Відповідно до частини першої статті 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України). Згідно з частиною другою статті 126 КПК України сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Отже, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Водночас, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом ч.ч. 1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 розділу І КПК України. Аналогічну правову позицію висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400 цс18), висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України. Водночас, за змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). За змістом ч.ч. 1-2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Отже, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, ґрунтуються на договірних відносинах, та понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді, відтак, за своєю правовою природою не є тотожними реальним збиткам чи матеріальній шкоді у розумінні положень цивільного законодавства й можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. За таких обставин, враховуючи вказані вище положення законодавства та встановлені фактичні обставини справи, звернення позивача з цивільним позовом про стягнення з відповідача процесуальних витрат, нерозподілених в кримінальному провадженні, є безпідставними. Враховуючи викладене витрати на придбання пального для поїздок до відділення поліції, щодо допитів по вищевказаному кримінальному провадженню та з`явлення до Ульяновського районного суду Кіровоградської області для розгляду кримінального провадження в якому позивач визнана потерпілою стороною, що підтверджені наданими суду копіями квитанцій (а.с. 13-14) суд не приймає до уваги. У відповідності до положень ч.4 ст.264 ЦК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню на загальну суму 670 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачене ст. 23 ЦК України. Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї (п. 1-2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Загальний порядок відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, наведених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2020 року, умисними протиправними діями відповідача [PERSON] , позивачу [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили останній фізичні та душевні страждання, тому факт заподіяння моральної шкоди є доведеним, оскільки є наслідком вчинення відносно позивача кримінального правопорушення. Разом з тим, моральна шкода не має чітких матеріальних ознак, а тому потребує її обґрунтування, яке б підтверджувало моральні страждання потерпілого, втрату нормальних життєвих зв`язків і необхідність від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості та характер нанесених тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії легких, та відповідний їм характер та обсяг фізичних та моральних страждань, а також вимушених змін, пов`язаних із обмеженням можливостей щодо організації побуту, яких зазнала позивач внаслідок протиправного ушкодження її здоров`я, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, визначивши її в розмірі 4000 грн., що є доведеною та достатньою в конкретних обставинах справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial