Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила заявою від 12.09.2016 року, просить стягнути з ТзОВ "Теплоенергопроект" заборгованість по заробітній платі у розмірі 24647,18 гривень та відшкодувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 03 травня 2012 року по 13 травня 2016 року працювала на посаді начальника відділу техніко-економічних досліджень у ТзОВ "Теплоенергопроект". Зазначає, що починаючи з березня 2015 року відповідач почав затримувати їй виплату заробітної плати без повідомлення причин, а тому станом на 03 червня 2016 року загальна сума заборгованості з нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період часу з березня 2015 року по квітень 2016 року включно становить 24647,18 гривень. На неодноразові звернення з приводу проведення виплати заборгованих сум відповідач жодним чином не відреагував, а тому на даний час заробітна плата не виплачена. Крім цього, зазначає, що у зв'язку із невчасною виплатою заробітної плати, їй завдана моральна шкода, що полягала у стражданнях морального характеру та відсутності можливості забезпечити себе та її чоловіка належним лікуванням, оскільки являється особою пенсійного віку. Через відсутність коштів вона змушена була позичати кошти, що також морально вплинуло на її стан здоров'я. На підставі наведеного просить позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 24647,18 гривень та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] дала пояснення аналогічні вищенаведеним, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить позов задоволити. Представник відповідача ТзОВ "Теплоенергопроект" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до копії трудової книжки (а.с.2), позивач 13 травня 2016 року звільнена з посади начальника відділу техніко-економічних досліджень у ТзОВ «Теплоенергопроект» за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України. У відповідності до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається із долученої до справи довідки про нарахування заробітної плати від 03 червня 2016 року, [PERSON], яка працювала на посаді начальника відділу техніко-економічних досліджень у ТзОВ «Теплоенергопроект», за період з березня 2015 року по квітень 2016 року нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 24647,18 гривень (а.с.12). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з нарахованої та не виплаченої заробітної плати у розмірі 24647,18 гривень. Позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень до задоволення не підлягають з наступних підстав. Оскільки, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З наведеного вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме діями відповідача їй була завдана моральна шкода. У зв'язку цим, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача ТзОВ «Теплоенергопроект» слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 гривні.

Outcome: approved