Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 22.09.2017 року [PERSON] уклала договір № б/н з ТОВ «Мондіаль Емплоєрс Груп» про надання послуг зі працевлаштування, предметом якого було підписання контракту, отримання медичної страховки, візова підтримка до Канади, для влаштування її рідного брата [PERSON] на роботу водієм. У відповідності до положень договору було внесено грошові кошти у сумі 53 000 грн., як 100% передплату через касу виконавця. Згодом виконавець повідомив замовника [PERSON] про проблемність виконання договору та запропонував змінити предмет договору, а саме країну призначення, для договору для працевлаштування у Європейському союзі. 30.01.2018 року [PERSON] , донька позивача [PERSON] , уклала договір № б/н з ТОВ «Мондіаль Емплоєрс Груп», про надання послуг зі працевлаштування, предметом якого було підписання контракту, отримання медичної страховки, візова підтримка до Європи, для влаштування її дядька, рідного брата її матері [PERSON] на роботу водієм. У відповідності до положень Договору №2 було здійснено 100% передоплату послуг у розмірі 3735 доларів США (що у зазначеному в Договорі еквіваленті складає - 100 886 грн.) у повному обсязі, а саме замовником [PERSON] було внесено грошові кошти як передплату через касу виконавця у сумі 47886 грн., а залишок суми було за домовленістю сторін в усному порядку враховано шляхом зарахування платежу у сумі 53 000 грн. раніше внесеного замовником [PERSON] стосовно, того ж [PERSON] , через касу виконавця у сумі 53 000 грн. згідно з квитанцією б/н від 22.09.2017 р., за взаємною згодою всіх сторін. Враховуючи вищезазначене та п. 4.2 ч. 4 Договорів замовники повідомили виконавця шляхом надіслання претензії від 13.06.2020 р. про розірвання обох договорів в односторонньому порядку та повернення внесеної повної передоплати за надання послуг у розмірі - 100 886 грн., відшкодування додаткових витрат у сумі 7890,00 грн., збитків на придбання квитків у сумі 10 645 грн, яку було направлено новою поштою листом, одержано відповідачем 15.06.2020 року. Оскільки, відповідач не виконав у добровільному порядку вимоги претензії замовників (позивачів) та не повернув сплачені грошові кошти в порушення п. 4.2. договорів, як і не виконав своїх договірних зобов`язань протягом майже 3 років, то позивачі просили суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачені кошти за договором №б/н про надання послуг від 22.09.2017 року у розмірі 53 000 грн., відшкодування додаткових витрат у сумі 7890,00 грн., збитки на придбання квитка у сумі 5645 грн., 96 990,00 грн. пені, 265,73 грн. 3% річних, всього 163 790 грн. 73 коп.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачені кошти за договором № б/н про надання послуг від 30.01.2018 року у розмірі 47 886,87 грн., 87 631,38 грн. пені, 240,08 грн. 3% річних, всього 135 757,46 грн.; стягнути судові витрати по справі. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не направив свого представника, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, також розміщено оголошення про виклик відповідача в даній спарві на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не подав та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 22.09.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Мондіаль Емплоєрс Груп» було укладено договір №б/н про надання послуг з працевлаштування, предметом якого було підписання контракту, отримання медичної страховки, візова підтримка до Канади, для [PERSON] на роботу водієм (а.с. 14,15). Згідно п. 3 даного Договору, загальна вартість договору склала 3500 доларів США та замовник передплачує виконавцю передоплату в сумі 53000, грн., що еквівалентно 2000 доларів США по курсу НБУ на момент підписання даного договору. У відповідності до положень договору від 22.09.2017 року [PERSON] було внесено грошові кошти у сумі 53 000 грн., як передплату через касу товариства та 03.10.2017 року було внесено кошти в сумі 7890,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 22.09.2017 р. та №151 від 03.10.2017 року (а.с. 17, 18). Встановлено, що 30.01.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Мондіаль Емплоєрс Груп» було укладено договір № б/н, про надання послуг з працевлаштування, предметом якого було підписання контракту, отримання медичної страховки, візова підтримка до Європи, для [PERSON] на роботу водієм. Згідно п. 3 даного Договору, загальна вартість договору склала 3735 доларів США та замовник передплачує виконавцю передоплату в сумі 100886, грн., що еквівалентно 3735 доларів США по курсу НБУ на момент підписання даного договору. У відповідності до положень договору від 30.01.2018 року [PERSON] було здійснено передоплату послуг, а саме було внесено грошові кошти через касу товариства у сумі 47 886 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №153 в 30.01.2018 року (а.с.17) /30.03.2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим вона змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с13)./ Встановлено, що 14.06.2020 року позивачі направили на адресу ТОВ «Мондіаль ЕМПЛОЄРС ГРУП» в особі [PERSON] претензію від 13.06.2020 року, в якій повідомили відповідача про розірвання обох Договорів в односторонньому порядку та повернення внесеної повної передоплати за надання послуг у розмірі - 47 886 грн. та 53000 грн., відшкодування додаткових витрат у сумі 7890,00 грн., збитків на придбання квитків у сумі 10 645 грн., що підтверджено експрес-накладною № 59000523009700 та одержано відповідачем 15.06.2020 року (а.с. 22-26). Відповідно до Претензії від 13.06.2020 р. позивачі повідомляли відповідача про розірвання Договору №б/н який було укладено 22.09.2017 року між [PERSON] та ТОВ "МОНДІАЛЬ ЕМПЛОЄРС ГРУП" та Договору №б/н який було укладено 30.01.2018 року між [PERSON] та ТОВ "МОНДІАЛ ЕМПЛОЄРС ГРУП" в односторонньому порядку на четвертий календарний день з дати цієї претензії, а саме з 19.06.2020 р. (а.с. 24,25,26). Позивачі суду пояснили, що вони, як замовники та їх родич [PERSON] очікували виконання договорів протягом майже 3 років, але бажаного (жодного) результату не досягнуто, тому враховуючи вищезазначене та п. 4.2 ч. 4 Договорів 13.06.2020 р. повідомили товариство (виконавця) про розірвання обох Договорів в односторонньому порядку та з 19.06.2020 р. - четвертий календарний день з дня одержання претензії - договори є розірваними. Оскільки відповідачем не виконано умов договору від 22.09.2017 року та договору від 30.01.2018 року і не надано жодних передбачених послуг, грошові кошти які були сплачені [PERSON] у розмірі 53 000 грн., [PERSON] у розмірі 47 886 грн., у якості передплат відповідачем не повернуто, залишено їх претензію без задоволення, та не надано жодної відповіді за результатом її розгляду, тому вони вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом. Крім того, позивачі зазначили, що за повідомленням директора ТОВ "Мондіал Емплоєрс ГРУП" в Україну приїхав [PERSON] , який 3 місяці чекав відправлення на роботу в Норвегію, поніс витрати на приїзд з Узбекистану в Україну та на повернення до дому, один квиток купувала своєму брату [PERSON] , а тому просить компенсувати їй вартість понесених витрат -5645 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 кожного Договору визначено зобов`язання замовника що необхідні для виконання Договору, які були виконані належним чином у повному обсязі. Згідно з п. 4.2. кожного з Договорів у випадку ненадання послуг за цим Договором виконавець зобов`язується повернути замовнику всю суму попередньої оплати, (якщо вона була отримана від замовника), без врахування обов`язкових платежів протягом 3-х банківських днів з моменту отримання від замовника відповідної вимоги. Згідно з п. 4.3 Договорів, у випадку відмови замовника від виконання цього Договору, він повинен проінформувати про це виконавця за 3 календарні дні. Повернення сум обов`язкових оплат виконується за виключенням фактично здійснених платежів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами, було здійснено попередню оплату договорів та виконано інші зобов`язання відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 ч. 2, п. 3.1 ч. 3 Договорів у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач умови договору порушив, не надав замовникам належні послуги щодо працевлаштування [PERSON] і не повернув отриманих від позивачів коштів. Крім того, позивачі зверталися до відповідача з претензією щодо повернення всієї суми попередньої оплати послуг згідно договорів, однак, останній отримавши вищезазначену претензію, не повернув грошові кошти, які були сплачені [PERSON] у розмірі 53 000 грн. та 7890 грн., [PERSON] у розмірі 47 886 грн., у якості передплат, претензію залишив без задоволення та не надав жодної відповіді за результатом її розгляду. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Тому, суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивачів про стягнення з відповідача коштів, а саме: сплачені [PERSON] за Договором №б/н від 22.09.2017 року в сумі 60 890 грн., сплачені [PERSON] за Договором №б/н від 30.01.2018 року в сумі 47886 грн., оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором. Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача збитки на придбання квитка в сумі 5645 грн., пені в сумі 96990,00 грн. та 3% річних в сумі 265,73, у зв`язку з невиконанням договору від 22.09.2017 року, пені в сумі 87631,38 грн., 3% річних в сумі 240,08 грн., у зв`язку з невиконанням договору від 30.01.2018 року, то слід зазначити наступне. Так, пунктами 4.2, 4.3. Договорів передбачено право замовника на односторонню відмову від нього у спосіб поінформування про це Виконавця за 3 календарні дні і обов`язок виконавця повернути замовнику всю суму попередньої оплати протягом 3-х банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. Згідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як встановлено вище в рішенні суду, відповідачем не виконано умови договорів, порушено взяті на себе зобов`язання щодо надання послуги, у зв`язку з чим позивачами було направлено письмову претензію від 13.06.2020 року, зокрема, щодо розірвання договорів від 22.09.2017 року та 30.01.2018 року, яку відповідач отримав 15.06.2020 року. Крім того, позивачі повідомили товариство (виконавця), що з 19.06.2020 року, а саме на четвертий календарний день з дня одержання претензії, договори є розірваними. Так, відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлю договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлю договором або законом. Позивачі зазначають, що ними було понесено збитки з вини відповідача (виконавця), які полягають у компенсації витрат на придбання квитків [PERSON] для приїзду з Ташкенту через Астану до Києва на вимогу виконавця 22.06.2018 року у сумі 186 ЕUR, що на момент купівлі квитка за курсом НБУ становило 5645 грн., розмір яких підтверджується копією авіаквитка [PERSON] від 22.06.2018 року, копією його закордонного паспорта про приліт в Україну 2018 р., електронним листуванням за допомогою додатку «Viber», у якому виконавець наполягає на його приїзді та гарантує досягнення визначеного Договором результату. Однак, суд критично оцінює дані докази, оскільки [PERSON] , є рідним братом [PERSON] та рідним дядьком [PERSON] , тобто є родичем позивачів, тому його приїзд до Києва не міг бути вимушеним, та доказів, що перебування [PERSON] в Україні пов`язане саме із вимогою відповідача чи на виконання Договору від 22.09.2017р. від 30.01.2018 року суду не надано. Роздруківка повідомлень від особи на ім`я [PERSON] у Вайбері не може бути належним доказом в підтвердження виклику [PERSON] в Україну для проацевлаштування в іншій державі. Позивачі зазначають, що відповідач частково компенсував у добровільному порядку витрати понесені на повернення [PERSON] до [PERSON] 8000 грн. з 13000 грн. на зворотній квиток, однак, наведеному, також, не має доказів. Щодо стягнення з відповідача пені за порушення виконання зобов`язання, то слід зазначити, що Договорами, які уклали позивачі не передбачено нарахування пені за ненадання послуги чи надання неналежної послуги. Пунктом 4.1 Договорів передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договорів у відповідності з чинним законодавством України. Так, відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає за можливе до даних правовідносин застосувати вимоги саме цивільного законодавства, які регулюють особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), в даному випадку договірні відносини. Оскільки договорами не передбачено сплату пені, не визначено її розмір у відсотках, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначених вимог позивачів про стягнення з відповідача пені в розмірі 3% від вартості роботи,/в сумі96990,00 грн. та в сумі 87631,38 грн./. Права та інтереси позивачів, як замовників за вказаними договорами, в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачі надали суду докази підтвердження розрахунку трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України, враховуючи 61 день прострочення зобов`язання, тому, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачів про стягнення відсотків, що нараховані у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме за договором від 22.09.2017 року при заборгованості в розмірі 60890,00 грн. в сумі 305,28 грн. та за договором від 30.01.2018 року, при заборгованості 47886,00 грн. в сумі 240,09 грн.. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача підлягають стягненню на користь [PERSON] сплачені кошти за Договором №б/н від 22.09.2017 року в сумі 60 890 грн. та 3% річних в сумі 305 грн. 28 коп., на користь [PERSON] сплачені кошти за Договором №б/н від 30.01.2018 року в сумі 47886 грн. та 3% річних в сумі 240,09 грн., а в решті вимог слід відмовити за недоведеністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 2102 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial