Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовної заявою до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування, яку в ході судового засідання уточнила, а саме збільшила позовні вимоги і просила визнати право власності в порядку спадкування за законом на наступне майно:\~\~ на легковий автомобіль марки «Hyundai», модель «Tucson 2.0 4AT4», державний номер «АН7300НТ», 2011 року випуску, що належав її батькові [PERSON], який помер 02.11.2013 року; на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], які належали на праві власності її батькові [PERSON], який помер 02.11.2013 року та її матері [PERSON], яка померла 25.12.2015 року. Обґрунтовуючи вимоги позивачка вказувала, що вона є донькою [PERSON] В»ячеславовича, який помер 02.11.2013 року. Її матір [PERSON] померла 25 грудня 2015 року. Після смерті останніх відкрилася спадщина у вигляді легкового автомобіля марки «Hyundai», модель «Tucson 2.0 4AT4», державний номер «АН7300НТ», 2011 року випуску, який належав її батькові [PERSON] та 2/3 квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], які належали на праві власності її батькові [PERSON] та її матері [PERSON]. У встановлені законом строки, після смерті батька та матері позивачка звернулась до нотаріуса з заявами прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батьків. На підставі її заяви була відкрита спадкова справа після смерті батька, але до теперішнього часу отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування вона не може, так як спадкова справа була заведена нотаріусом Харцизької нотаріальної контори. У зв»язку з бойовими діями на Донбасі нотаріус перемістилася на підконтрольну територію України, але весь архів нотаріальних справ залишився в м.Харцизьк. Нотаріус, який знаходиться на підконтрольній території України відмовив їй в оформленні спадщини після смерті батька, у зв»язку з наявністю відкритої спадкової справи іншим нотаріусом. Після смерті матері вона також не отримала документів про отримання спадщини, хоча своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивачка зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину. У неї її рідний брат [PERSON], який не бажає приймати спадщину і заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батьків не надавав. Виходячи з викладеного просила визнати за нею право власності на вищевказане майно в порядку спадкування після смерті своїх батьків. Позивачка в судове засідання не з»явилась, про дату час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити з підстав викладених в письмовому позові. Відповідач [PERSON] до суду не з»явився. Від останнього надійшла до суду заява від 05.03.2018 року, завірена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 184 (а.с.132), яка свідчить, що останній просить розглядати справу без його участі. Також зміст вказаної заяви свідчить, що відповідач повністю визнає позовні вимоги позивача і зазначає, що позивачка після смерті батька [PERSON] звернулась до нотаріуса в м.Харцизьк про прийняття спадщини після його смерті, але отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв»язку з проведенням АТО в Донецькій області не встигла. Після смерті батька він також звертався до нотаріуса в м.Харцизьк з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь своєї сестри [PERSON]. Після смерті матері сестра звернулась для прийняття спадщини до нотаріуса в м.Київ, а він подав заяву, в якій відмовився від спадщини, що відкрилась після смерті матері, на користь своєї сестри. На підставі ст.223 ЦПК України, суд вважав можливим розглядати справу без участі не з»явившихся позивача та відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Позивач [PERSON] В»ячеславівна, [INFO] та відповідач [PERSON] В»ячеславович, [INFO] є рідними сестрою та братом, батьками яких є [PERSON] В»ячеслав Гаянович, [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються: паспортом позивача серії ВК 961623, який виданий Центрально-Міським РС у м.Макіївці ГУ ДМС України в Донецькій області 13.11.2012 року на ім.»я [PERSON] В»ячеславовни, [INFO](а.с.4); паспортом відповідача серії ВВ 699331, який виданий Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 02.03.1999 року на ім.»я [PERSON] В»ячеславовича, [INFO](а.с.5); свідоцтвом про народження [PERSON] В»ячеславівни, [INFO], яке видано 07.03.1984 року 343700 відділом ЗАЦС Донецької області (актовий запис № 207 від 07.03.1984 року)(а.с.6); свідоцтвом про народження [PERSON] В»ячеславовича, [INFO], яке видано 13.11.1973 року Волноваською міськрадою Донецької області (актовий запис № 341 від 13.11.1973 року)(а.с.7); свідоцтвом про шлюб [PERSON] В»ячеславівни, [INFO], яке видано 12.09.2012 року міським відділом ДРАЦС Макіївського МУЮ в Донецькій області серія І-НО № 293420 (актовий запис № 768 від 12.09.2012 року) та згідно якого [PERSON] після одруження має прізвище «Коломоєць» (а.с.8). Свідоцтвом про смерть серія І-НО № 741653, яке видано 07.11.2013 року відділом ДРАЦС РС Харцизького МУЮ у Донецькій області (актовий запис № 852 від 07.11.2013 року) підтверджується факт смерті [PERSON] В»ячеслава Гаяновича, який помер 02.11.2013 року(а.с.10). Свідоцтвом про смерть серія І-НО № 919512, яке видано 29.12.2015 року відділом ДРАЦС Волноваського РУЮ у Донецькій області (актовий запис № 1214 від 29.12.2015 року) підтверджується факт смерті [PERSON], яка померла 25.12.2015 року(а.с.71). З свідоцтва про реєстрації транспортного засобу САК 885502, яке 21.06.2012 року видано ВРЕР м.Харцизька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.11) та інформації територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області № 31/5-1443-563-17аз від 06.03.2018 року (а.с.131) вбачається, що за життя за [PERSON] В»ячеславом Гаяновичем, [INFO], був зареєстрований автомобіль марки Hyundai Tucson 2.0 4AT4, державний номер [NUMBER], кузов Y6LJN81BPBL209270, 2011 року випуску,чорного кольору. Свідоцтвом про право власності на квартиру від 17.10.2000 року, яке видано Харцизькою міською радою (а.с.38) підтверджується, що на праві спільної сумісної власності [PERSON] В»ячеславу Гаяновичу, [PERSON] та [PERSON] В»ячеславівні належала квартира за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті(ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] В»ячеслава Гаяновича та [PERSON] відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори)№ 49197331 від 22.09.2017 року після смерті [PERSON]Г.(а.с.58) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори)№ 49197444 від 22.09.2017 року після смерті [PERSON]Д.(а.с.60), які надані приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] В»ячеслава Гаяновича є його дружина [PERSON] та його діти, які є сторонами у даній цивільній справі, а саме позивач [PERSON] В»ячеславівна та [PERSON] В»ячеславович. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти, які є сторонами у даній цивільній справі, а саме позивач [PERSON] В»ячеславівна та [PERSON] В»ячеславович. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] В»ячеслава Гаяновича є його донька позивачка у справі [PERSON] В»ячеславівна, яка, в установлений законом строк, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та дружина померлого [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що фактично прийняла спадщину. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в досліджених судом письмових доказах. Свідоцтвом про одруження (а.с.9) та копією паспорта [PERSON](а.с.72) підтверджується факт перебування у шлюбі останньої з [PERSON] В»ячеславом Гаяновичем з 1973 року по день його смерті. [PERSON] на день смерті свого чоловіка [PERSON] мешкала(була зареєстрована) разом з останнім за адресою м.Харцизьк м-н Металургів 15/60. Вказане підтверджується копією паспорта [PERSON] (а.с.72) та копією домової книги (а.с.86-91). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49197296 від 22.09.2017 року, яка надана приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] В»ячеслава Гаяновича, [INFO], який помер 02.11.2013 року, приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], 15.05.2014 року була відкрита спадкова справа за № 19/2014. Вказана довідка не містить відомостей щодо особи, на підставі заяви якої була відкрита вказана спадкова справа, а також не містить відомостей щодо видачі свідоцтв про право на спадщину в рамках цієї спадкової справи. З пояснень представника позивача судом встановлено, що вищевказана спадкова справа була відкрита на підставі заяви позивачки [PERSON]. Вказані пояснення підтверджуються і письмовою заявою відповідача, яка засвідчена нотаріально, з якої вбачається, що саме за заявою його сестри позивача у справі, після смерті їх батька була відкрита у нотаріуса спадкова справа. З вказаної заяви також вбачається, що відповідач від спадщини після смерті батька відмовився на користь своєї сестри. Про оформлення спадкових справ [PERSON] після смерті батька [PERSON] також свідчить і надана представником позивача копія листа директора Харцизького БТІ від 23.05.2014 року, яка адресована нотаріусу Харцизького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], яка збереглася у позивачки. Так, копією листа, який виданий директором Харцизького БТІ - [PERSON] № 793 від 23.05.2014 року (а.с.120) підтверджується, що вказаний лист був адресований нотаріусу Харцизького міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] на її запит № К-8 від 16.05.2014 року у зв»язку з оформленням спадкових прав. Вказаний лист містить інформацію щодо реєстрації нерухомого майна за адресою м.Харцизьк м-н Металургів 15/60 за [PERSON] В»ячеславом Гаяновичем. Другий абзац вказаного листа свідчить про те, що вказаний лист був наданий [PERSON] для передання нотаріусу з метою оформлення спадщини. Суд зазначає, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній справі, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.\~ Але, суд зазначає, що витребувати спадкову справу за № 19/2014 суд не мав можливості, бо вказана спадкова справа знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній українській владі. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Харцизьк Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Листом головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 4-5-50 від 19.01.2018 року (а.с.112-113), підтверджується, що приватний нотаріус Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] заяв про припинення приватної нотаріальної діяльності по Харцизькому міському нотаріальному округу не подавала та на даний час зареєстрована як приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу. Архів нотаріальних документів знаходиться на відповідальному зберіганні у останньої, але не був вивезений з території, тимчасово непідконтрольній українській владі у зв»язку з загрозою життю приватного нотаріуса [PERSON]. Вказаний лист також свідчить, що видати свідоцтво про право на спадщину на теперішній час не є можливим. Листом завідувача Роменської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 07.06.2017 року № 681/01-16 (а.с.22) підтверджується, що архів приватного нотаріуса Харцизького міського нотаріального округу Донецької області залишився на непідконтрольній Україні території і будь-які питання, що стосуються діяльності [PERSON], як приватного нотаріуса Харцизького міського нотаріального округу, в тому числі дії по видачі будь-яких документів, в тому числі свідоцтв про право на спадщину можуть бути вирішені тільки після переходу м.Харцизька Донецької області, де розташоване робоче місце приватного нотаріуса Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] до підконтрольних Україні територій. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Відповідно до частини 1 статті 91\~Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто, матеріалами справи доведено, що на день розгляду справи у суді у спадкоємців [PERSON] відсутні умови одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після його смерті, з вищевказаних причин. Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі\~«Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED»\~проти України» Європейський Суду зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах\~"[PERSON] проти Італії"\~[ВП], заява N 22774/93, п. 44,\~ECHR\~1999-V, та\~"Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії"\~[ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п.\~1);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі\~"Іатрідіс проти Греції"\~[ВП], заява N 31107/96, п. 58,\~ECHR\~1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі\~"[PERSON] проти Франції",\~від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та\~"Кушоглу проти Болгарії",\~заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі\~"Спорронг та Льонрот проти Швеції",\~пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі\~"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства",\~n. 50, Series A N 98) (п.\~3)».\~ На теперішній час законні підстави для втручання органу влади у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися часткою квартири, що входять до спадкового майна та належаить їй в порядку спадкування за законом після смерті батька з 02.11.2013 року, відсутні. Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено - через тимчасову окупацію окремих районів Донецької області, проведення на території Донецької області антитерористичної операції і позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Відповідно до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві сумісної власності належало наступне майно: автомобіль марки Hyundai Tucson 2.0 4AT4, державний номер [NUMBER]; квартира за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ст.372 ЦК України). Враховуючи наведене, а також те, що квартира на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON], таким чином суд приходить до висновку про те, що спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/3 частина цієї квартири, яку прийняли в спадок після його смерті його донька (позивачка) та дружина [PERSON], тобто по 1/6 кожна. Відповідно до ст.60 СК України (в редакції, що діяла станом на 21.06.2012 року на час реєстрації автомобіля) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Автомобіль марки Hyundai Tucson 2.0 4AT4, державний номер [NUMBER] був придбаний [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], тобто останньому належала 1\\2 частина вказаного автомобіля, яку після його смерті успадкували його донька (позивачка) та дружина [PERSON], тобто по 1\\4 частині вказаного автомобіля кожна. Судом встановлено, що [PERSON] померла 25.12.2015 року. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи наведене позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] підлягають частковому задоволенню і за останньою слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 квартири за адресою [ADDRESS] та на 1\\4 автомобіля марки Hyundai Tucson 2.0 4AT4, державний номер [NUMBER]. В решті позовних вимог слід відмовити. Що стосується вимог позивачки щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], то вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого. Як вже раніше зазначалося, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що після смерті матері [PERSON] позивачка, в строки, передбачені ст.1270 ЦК України, звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - [PERSON]Б.(а.с.77). На підставі вказаної заяви вказаним приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа щодо майна померлої [PERSON], яка померла 25.12.2015 року. Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49197401 від 22.09.2017 року, яка надана приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу [PERSON], з якої вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 25.12.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 23.06.2016 року була відкрита спадкова справа за № 75/2016. Вказана довідка не містить відомостей щодо видачі свідоцтв про право на спадщину в рамках цієї спадкової справи. З наданих суду, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], матеріалів спадкової справи № 75/2016 (а.с.68-80) судом встановлено, що вказана спадкова справа відкрита на підставі заяви [PERSON] від 23.06.2016 року, в якій остання, звертаючись до нотаріуса, зазначала про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON]. Надані суду матеріали спадкової справи № 75/2016 не містять відомостей, які б свідчили про існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку для [PERSON] після смерті її матері [PERSON] і тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial