Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В квітні 2014 року ТОВ «Жилищник» звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що на підставі заяви товариства від 16 серпня 2013 року Зарічний районний суд м. Суми 28 серпня 2013 року видав судовий наказ про стягнення з [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 7175,6 і судового збору в сумі 114,7 гр. За заявою [PERSON], який посилався на необґрунтованість та безпідставність вимог, ухвалою суду від 25 квітня 2014 року наказ був скасований. Позивач в позові зазначав, що відповідач є власником та зареєстрований в наведеній квартирі і за період з 01 лютого 2002 року по 01 квітня 2014 року у нього виникла заборгованість по наданню послуг з обслуговування житла. Позов до [PERSON] обґрунтовується тим, що вказаний будинок є власністю ЖБК «Олімпія». Між позивачем та кооперативом укладались договори на обслуговування будинку та утримання прибудинкової території. Предметом договору є забезпечення позивачем як виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території (прибирання, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, тощо). За спірний період обслуговування будинку позивач виконував роботи відповідно до умов договору та вимог законодавства, прибирав прибудинкову територію, проводив загальні весняні та осінні огляди будинку, роботи з перевірки вентиляційних та димових каналів, протиепідемічні та профілактичні дезинфекційні заходи тощо. Плата за послуги нараховувалась за тарифами, затвердженими відповідними рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради. Оскільки [PERSON] не сплачував коштів за надані послуги, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 7175,6 гривень та судовий збір в сумі 243,6 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав, мотивуючи це безпідставністю та необґрунтованістю вимог, а також тим, що з ним не укладались договори позивачем, а роботи, що входять до обов'язку позивача або взагалі не виконувались або виконувались неналежним чином. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, своїх заперечень чи пояснень по суті позову не надали. Представник - ЖБК «Олімпія», в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві позов підтримав (а.с. 74). Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 18 липня 1986 року, [PERSON] з 18 липня 1986 року, [PERSON] з 11 березня 2000 року, [PERSON] з 11 червня 2004 року, [PERSON] (неповнолітній) з 22 січня 2013 року (а.с. 67). Єдиним зареєстрованим власником наведеної квартири є відповідач [PERSON] (а.с. 103-106), як і ордер на наведене житлове приміщення видавався також на його ім'я (а.с. 104). ТОВ «Жилищник» зареєстроване за статутом як юридична особа і є виконавцем послуг по утриманню житлового фонду (а.с. 10). 01 лютого 2002 року між позивачем та ЖБК «Олімпія», який є власником будинку, був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно п. 1.1 якого предметом договору є забезпечення виконавцем експлуатаційного обслуговування житлового будинку та прибудинкової території. Плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку нараховується згідно тарифів на вказані послуги та переліку статей витрат, тобто робіт, вартість яких враховується до тарифу, які в спірний період затверджувались рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради. Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, та наданих ним копій квитанцій по нарахуванню комунальних платежів за період з 01 лютого 2002 року по 01 квітня 2014 року заборгованість відповідача складає 7175,6 гривень (а.с. 5-8). Підстав для недовіри наданим позивачем розрахункам та розміру заборгованості, суду надано не було. Суд погоджується з доводами позивача про відповідальність відповідача, як єдиного зареєстрованого власника квартири, який і зареєстрований в ній. Доказів тому, що за весь період виникнення заборгованості були і інші співвласники житла, що вплинуло б на розмір заборгованості самого відповідача, суду надано не було. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст. 13 вказаного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 ч. 1, п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; встановлений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця, відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 21 вказаного Закону, є надання таких послуг вчасно та відповідної якості; виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова N 529). Обов'язок власника та наймача квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений також і п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з послідуючими змінами. Ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. До послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належать, зокрема: підготовка до весінньо-літнього та осінньо-зимового періодів, прочистка димарів та газоходів, наладка та регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджувальних конструкцій, прибирання сходових кліток, прибудинкової території, вивезення сміття, освітлення місць загального користування, обслуговування ліфтів та інше. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, відповідно до вказаних положень ЦПК України, надав суду достатньо доказів про виконання ним обов'язків по наданню послуг, довів, що він надавав послуги відповідачу, який має борг по оплаті наданих ним послуг, надав докази про порушення його прав відповідачем, що є підставою для їх захисту відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України. Доводи відповідача про те, що позивач не надавав їм послуги у належному обсязі, що послуги були неякісними, чи взагалі не надавались, спростовуються наданими позивачем доказами, з яких вбачається, що ним виконувались роботи, які включені до переліку робіт, що враховані при формуванні тарифів (а.с. 25- 28, 38-54, 76-102), а власник будинку - кооператив не має претензій по виконанню позивачем умов договору (а.с. 75). Крім того, необґрунтованими заперечення відповідача суд вважає і тому, що відповідачем у спірний період не складались акти-претензії в порядку, визначеному ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з приводу порушення виконавцем умов надання послуг із зазначенням в них строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо (чого не заперечив сам відповідач), а тому доводи відповідача про те, що позивач в неналежному обсязі надає послуги, є безпідставними і не звільняють його від їх оплати. Ту обставину, що саме позивач є надавачем послуг по будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, факт надання позивачем послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території, правильність нарахування ним плати за надані послуги відповідно до затверджених міською радою тарифів, фактичне отримання цих послуг, відповідач належними доказами не спростував, доказів порушення позивачем вимог закону не надав. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, позов підлягає задоволенню, в тому числі і на підставі ч.1, п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Посилання відповідача на відсутність договору про надання послуг, укладеного відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між позивачем та безпосередньо відповідачем, на наявність такого договору лише між власником будинку - ЖБК і позивачем, за яким позивач визначений надавачем послуг по будинку, є необґрунтованими, оскільки, відповідно до закону, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення є обов'язком, а не правом сторін, в тому числі і споживачів, а крім того відповідачем не заперечено та підтверджено ту обставину, що йому було відомо про необхідність укладення такого договору з відповідних оголошень позивача, а також відповідачу про це повідомлялось по телефону. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з того, що за відсутності письмово укладеного між сторонами договору між ними у спірному періоді існували цивільні права та обов'язки з приводу надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, так як укладеним між позивачем та ЖБК договором позивач був визначений надавачем цих послуг по будинку, у якому знаходиться квартира відповідача, фактично виконував роботи з надання таких послуг, тому мав право зробити нарахування щодо їх вартості, а відповідач повинен їх оплачувати. З наданих позивачем розрахунків, не спростованих відповідачем, вбачається, що відповідач за весь спірний період жодного разу не сплачував коштів, хоча і був обізнаний про необхідність вчинення таких дій (чого не заперечив в судовому засіданні), а жодних клопотань чи заяв стосовно періоду нарахування суду заявлено не було. Таким чином вимоги позивача є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 243,6 гривень (114,7 гривень за судовий наказ та 128,9 гривень за подання позову після скасування судового наказу). На підставі ст.ст. 15, 16, 264, 509, 526 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 18-21, 31, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги",

Outcome: approved