Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа: Київська міська рада про зобов"язання вчинити дії. Позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог вказував, що на підставі Договору-купівлі продажу земельної ділянки від 21.02.2017 року він є власником замельної ділянки № 8000000000:75:397:0039, з цільовим призначенням: для індивідуального житлового,гаражного і дачного будівництва, за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказував, що належна йому направі власності вказана земельна ділянка , згідно плану меж на державному акті на землю від п.Ж до п.З межує із земельною ділянкою відповідача з кадастровим номером кадастровий номер 8000000000:75:397:0041, яка розташована за адресосю: [ADDRESS] , право вланості на яку підтверджено інформаційню довдкою з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.08.2017 року. Позивач вказував, що позивач виявив намір здійснити забудову своєї земельної ділянки, у зв"язку із чим замрвив топозйомку земельної ділянки з прилеглими до неї частинами сусіднії земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки відповідача. Позивач вказував, що за результатами топозйомики було виявлено, що земельна ділянка відповідача позначена червоною лінією, також відображено місце розтащування 3-х поверхового будінку відповідача під № 21, зокрема, що найбільш виступаюча стіна будинку проходить по межі земельних ділянок відповідача та позивача, а частина даху виступає за межі ділянки відповідача та нависає над ділянкою позивача. Позивач вказує, що згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 01-04/2018 від 02.05.2018 р., складеного судовим експертом [PERSON] (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта [NUMBER] від 07.10.12016 р.) було встановлено, що: Розташування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:75:397:0041) відносно межі сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:397:0039) не відповідає вимогам пункту 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" в частині не дотримання мінімальної відстані в 1 метр від стіни вказаного будинку до ї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в м . ровий номер 8000000000 :75:397:0039). На сторінках 11-12 вказаного висновку експерта Свериди О.М . зазначено, що виступаюча частина фасаду (еркер) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:75:397:0041) частково знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:397:0041, яка належить позивачу (схеми № 6 та № 7 на стор. 12 експертного висновку), чим підтверджується факт порушення відповідачем вимог пункту 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" в частині не дотримання мінімальної відстані в 1 метр від стіни вказаного будинку до межі сусідньої земельної ділянки. З урахуванням заяви про зміну предмету спору ( а.с.137) позивач просив суд зобов"язати [PERSON] , здійснити відповідну перебудову збудованого нею будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельні ділянці із кадастровим номером 8000000000:75:397 :0150 , таким чином, щоб найбільш виступаюча частина будинку знаходилась від межі земельних ділянок з кадастровим номером 8000000000:75:397:0150 та з кадастовим номером 8000000000:75:397:0039 на відстані не менше ніж 1 метр. У судовому засіданні представник позивача вкзазував, що під час розгляду справи йому стало відомо, що в наслідок договору дарування відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка з іншим кадастровим номером та іншою адресою будинку, але він не встиг усунути недоліки позовної заяви згідно ухвали суду від 25.04.2019 року, у зв"язку із чим згідно ухвали суду від 06.08.2019 року заяву про зміну предмету спору із доданими документами від 02.05.2019 року, заява про залучення співвідповідача від 02.05.2019 року та позовна заява від 02.05.2019 року повернуто позивачу, закінчено підготовче засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача вказував, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136023479 від 30.08.2018 р., доданого відповідачем до своїх заперечень, за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 292,2 кв. м. за адресою [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:397:0150 площею 0,0383 га за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що вищевказані реєстраційні дії відповідача, вчинені ним після подання позивачем позову, а в результаті цих реєстраційних дій була сформована нова земельна ділянка з кадастровим № 800000000 :75:397:0150, на якій розташований належний відповідачу житловий будинок загальною площею 292,2 кв. м. за адресою [ADDRESS] ". У судовому засіданні представник відповідача вказував, що на підтвердження законності набуття у власність житлового будинку М по [ADDRESS] , відповідачем до свого відзиву додана копія технічного паспорту на вказаний будинок, складений 17.08.2018 р. На схемі земельної ділянки, яка міститься у складі вказаного техпаспорту, видно, що крайня права частина будинку розміщена по краю межі земельної ділянки відповідача з позивачем. Що згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 8000791942018 від 30.07.2018 р. який стосується земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:397:0150 площею 0,0383 га за адресою [ADDRESS] , відповідно до розробленої на його замовлення технічної документації із землеустрою від 10.05.2018 р., здійснив поділ земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:75:397:0041) на декілька земельних- ділянок, і в результаті такого поділу виникла нова земельна ділянка - з кадастровим номером 8000000000:75:397:0150 площею 0,0383 га. На кадастровому плані цієї земельної ділянки, що входить до складу зазначеного витягу також позначено, що на межі земельної ділянки від літери "Г" до літери "Д", яка є межею з земельною ділянкою позивача розташований край будинку відповідача.Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136023479 від 30.08.2018 р., доданого відповідачем до своїх заперечень, за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 292,2 кв. м. за адресою [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:397:0150 площею 0,0383 га за адресою [ADDRESS] . Представник відповідача вказував,що згідно копії висновку № 7981 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень від 15.08.2008 р., в якому вказано, що при зіставленні результатів візуального обстеження та обмірів з результатами дослідження наданих документів та вимогами будівельно-технічних нормативів, спеціалист прийшов до висновку, що будинок "М", розташований по [ADDRESS] , побудований з дотриманням протипожежних норм, санітарних вимог та з відступами від меж сусідніх ділянок, які передбачені будівельними нормами. Такий висновок був покладений в основу рішення Святошинськеого районного суду м. Києві по справі № 2-2590 від 13.08.2009 р. (суддя Оздоба М.О.) . Представник відповідача вказував, що на час побудови будинку з на земельній ділянці по [ADDRESS] , (кадастровий номер 8000000000:75:397:0041), суміжна земельна ділянка була вільною, яку розділяв дерев"яний забор, що позивач, коли придбав у власність земельну ділянку, був обізнаний про прохолження межи між земельними ділянками позивача та відповідача, та бачив відстань будинку відповідача до межи, та придбав таку земельну ділянку, проситт у задоволенні позову відмловити. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази надані учасниками справи встановив наступне. Згідно ст.76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.2. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування Згідно ст.79 ЦПК України1. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Згідно ст.80 ЦПК України1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.81 ЦПК України1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.103 ЗК України 1. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).2. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).3. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Судом встановлено, що позивач на підставі Договору-купівлі продажу земельної ділянки від 21.02.2017 року є власником замельної ділянки № 8000000000:75:397:0039, з цільовим призначенням: для індивідуального житлового,гаражного і дачного будівництва, за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідачу на праві вдаснсті належить житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 292,кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером800000000:75:397:0150. Судом встановлено, що згідно висновку (а.с.124-136) спеціаліста будівельно-технічної експертизи № 01-04/2018 від 02.05.2018 р., складеного судовим експертом [PERSON] (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта [NUMBER] від 07.10.12016 р.) було встановлено, що: Розташування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:75:397:0041) відносно межі сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:397:0039) не відповідає вимогам пункту 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" в частині не дотримання мінімальної відстані в 1 метр від стіни вказаного будинку до ї земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в м . ровий номер 8000000000 :75:397:0039). На сторінках 11-12 вказаного висновку експерта [PERSON] . зазначено, що виступаюча частина фасаду (еркер) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:75:397:0041) частково знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:397:0041, яка належить позивачу (схеми № 6 та № 7 на стор. 12 експертного висновку), чим підтверджується факт порушення відповідачем вимог пункту 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" в частині не дотримання мінімальної відстані в 1 метр від стіни вказаного будинку до межі сусідньої земельної ділянки. Суд вважає вказаний доказ недостатнім доказом, оскільки не може бути висновком судової експертизи, на був замовлений для проведення за ухвалою суду, був проведений експертом без повідомлення відповідача, та об"єктом дослідчення слугував житловий будинок за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:75:397:0041, а предметом спопру є житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 292,кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:75:397:0150., а тому вказаним висновком не встановлено, що досліджувася житловий будинок, що є предметом спору. Суд також вважає не достанім доказом, який свідчить про відсутність порушень з боку відповідача щодо розташування будинку [ADDRESS] , загальною площею 292,кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:75:397:0150, по відношенню до межи земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою позивача, оскільки такий висновок надавався у рамках розгляду цивільної справи № 2-2590 від 13.08.2009 р. (суддя Оздоба М.О.), за візуальним дослідженням, без проведення спеціалаьних вимірювань саме в частині предмету спору, та предметом дослідження не було поставлено питання та не надано детальний висновок, яка відстань між найбільш виступаючою частиною житлового буднку та межою сусідньої земельної ділянки, яка на час розгляду належить на прааі власності позивачу . В судовому засіданні були допитаний свідокз боку відповідача : [PERSON] , який повідомив, що попередній власник земельної ділянки, яку у подальшоому придбав позивач, викликав спеціалістів, які визначали у натурі на місцевості межі земельної ділянки, та встановлювали дерев"яний забор, який межує із земельною ділянкою відповідачів, та у такому вигляді вже позивач придбав земельну ділянку із встановленим забором, замість чого на час розгляу справи вже встановив на його місці капітальний забор. Судом встановлено, що позивачем підч час підготовчого провадження за період з 05.09.2017 року до 06.08.2019 року не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог, у судовому засіданні судом були відхилені клопотання предстанвика позивача щодо забезпечення доказів, у зв"язку із не виконанням вимог ст. 116, ст.117 ЦПК України, та порушенням ч.ч.2-3 ст.49 ЦПК України, позивач не просив суд поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк щодо надання певного доказу. Знідно ч.6 ст. 81ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях А тому суд дійшов висновку що позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed