Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

13.02.2018\~до Шполянського\~районного суду\~Черкаської області\~надійшов даний\~позов,\~в якому\~позивач проситьвизнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №91, що розташований по вул. Івана Гончара (колишня Піонерська) в м. Шпола, Черкаської області. Свій позов\~позивач мотивує\~тим,\~що позивач\~постійно проживає\~в [INFO],\~що розташований\~по вул.\~Івана Гончара\~(колишня\~Піонерська),\~який належить\~позивачу направі приватної власності відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10.09.2015. 24.05.2003 дочка позивача [PERSON] спільно проживала з [PERSON], якого 24.05.2003 позивач зареєстрував у власному будинку. [PERSON] з 2007 року і по даний час без поважних причин в будинку позивача не проживає, тому позивач вимушений ставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у реалізації його права власності на будинок, позивач не може оформити житлову субсидію, позивачу безпідставно нараховуються комунальні послуги з урахуванням особи відповідача. Голова вуличного комітету вулиці [PERSON] [PERSON], свідки [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON]Г з 2007 року не проживає за вказаною адресою, але зареєстрований [INFO]. Позивач не бажає, щоб відповідач користувався його житлом, тим паче, що він ним на протязі останніх десяти років не користується, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, з метою захисту свого права власності на будинок. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У судове засідання представник позивача не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про перенесення розгляду справу не надав, причини неявки до суду не повідомив. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 23.02.2018 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15.05.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №91 по вул. І.Гончара в м. Шпола, Черкаської області, що підтверджується рішенням Шполянського районного суду від 10.09.2015 (а.с.5) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45791769 від 16.10.2015, наданим Реєстраційною службою Шполянського РУЮ Черкаської області (а.с.6-7). Відповідно до будинкової книги будинку №91 по вул. Івана Гончара в м. Шпола, Черкаської області, [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 24.05.2003 (а.с.8-9). Згідно з підтвердженням [PERSON] та [PERSON] п з 2007 року [PERSON]. не проживає за адресою [INFO]. (а.с.11, 12).Підписи [PERSON] та [PERSON] засвідчені головою вуличного комітету вул. [PERSON] [PERSON] Підпис голови вуличного комітету [PERSON] стверджено секретарем Шполянської міської ради 21.12.2017. (а.с.10). Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41, 55\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391\~ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. В розумінні житлового права виходячи з положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР членами сімї є дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є кровно спорідненим з позивачем. Позивач та відповідач постійно разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Таким чином відповідач не є членом сімї позивача. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7\~цього ж\~Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірному житловому будинку з 2007 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР\~втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 391 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved