Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

І. Короткий зміст заяви 04.10.2019 [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Зазначив, що йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає йому володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на квартиру його прізвище записано як « [PERSON] », що не збігається із записом його прізвища в свідоцтві про народження та в паспорті громадянина України, де його прізвище зазначене, як « [PERSON] ». Звернувшись до виконавчого комітету Ладижинської міської ради щодо внесень виправлень до правовстановлюючих документах, зокрема у свідоцтві про право власності на житло, йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Вважає, що дана помилка виникла при перекладі з російської на українську мову. Таким чином існує розбіжність у зазначені його прізвища. Тому він вимушений звернутися в суд з заявою про встановлення факту належності йому свідоцтва[NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] від 05.03.1998 виданого на ім`я [PERSON] .. ІІ. Заяви, клопотання учасників справи Сторони в судове засідання не з`явилися. Заявник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглянути заяву у його відсутність, вимоги викладені у заяві підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області подав до суду заяву, в якій не заперечує щодо задоволення вимог заявника та просить прийняти рішення за відсутності представника. Заінтересована особа [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 04.11.2019 заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку окремого провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 04.12.2019 (а.с. 14). У судовому засіданні 04.12.2019 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності заінтересованої особи [PERSON] та представника заінтересованої особи виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом У справі, що розглядається судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. В свідоцтві про право власності на квартиру прізвище [PERSON] записано як « [PERSON] », що не збігається із записом його прізвища в свідоцтві про народження та в паспорті громадянина України, де його прізвище зазначене, як « [PERSON] ». Звернувшись до виконавчого комітету Ладижинської міської ради щодо внесень виправлень до правовстановлюючих документах, зокрема у свідоцтві про право власності на житло, [PERSON] було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу [PERSON] необхідне для користування та розпорядження своєю власністю на власний розсуд. Ці факти стверджуються сукупністю доказів. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] народився [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . З копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Ладижинським МВМ УМВС України у Вінницькій області 28 вересня 2000 року вбачається, що прізвище, ім`я та по батькові позивача записано « [PERSON] ». З копії свідоцтва [NUMBER] на право власності на житло від 05 березня 1998 року вбачається, що на підставі рішення, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради №75 від 18 лютого 1998 року [PERSON] та [PERSON] було передано в приватну спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . З копії листа №6-07-К-594-1 від 31 жовтня 2019 року виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області вбачається, що розглянувши заяву [PERSON] щодо внесення виправлень до правовстановлюючих документів, а саме: до свідоцтва на право власності на житло йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з метою встановлення факту належності правовстановлюючого документа. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування За правилами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." У п. 13 означеної постанови Пленум ВС України роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених доказів переконує суд, що [PERSON] на підтвердження заяви надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву у суду і є достатніми для встановлення юридичного факту належності йому свідоцтва [NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] від 05.03.1998, у яких його прізвище записане як « [PERSON] », встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на вчинення правочину і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Ушаков та Ушакова проти України" від 18.06.2015 (остаточне 18.09.2015), в пункті 78 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…".

Outcome: approved