Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області з наступними вимогами: встановити факт його постійного проживання зі своєю матір'ю [PERSON], на момент її смерті [INFO] року; визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON] Після смерті батька залишилися спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS] Зміївського району Харківської області. Все своє майно його батько заповів йому. Він своєчасно прийняв спадщину після смерті батька. Але ним було прийнято лише 5/6 часток спадкового майна в зв'язку з тим, що на момент смерті батька його мати [PERSON] мала право на обов'язкову частку у спадщині, а оскільки нею не подавалося заяви до нотаріальної контори, то 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] Зміївського району Харківської області залишилися оформленою за покійним батьком. [INFO] року померла його мати [PERSON] За життя вона не подавала заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка (його батька) [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки постійно мешкала разом з ним, тому 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] Зміївського району Харківської області залишилася зареєстрованою за його померлим [INFO] року батьком [PERSON] На момент смерті матері ніхто крім неї в спадковому будинку не був зареєстрований. Він постійно мешкав разом зі своїми батьками як на момент смерті батька так і на момент смерті матері. Коли він звернувся за оформленням спадщини до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, то виявилось, що оформити спадщину після смерті своєї матері [PERSON] він не може в зв'язку з тим, що ним своєчасно не було подано заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Про це його було повідомлено листом Зміївської державної нотаріальної контори від 9 вересня 2017 року №1175/02-14. Таким чином, для того щоб оформити 1/6 частину спадщини після смерті батьків, йому необхідно або продовжити термін на прийняття спадщини, або встановити факт, що має юридичне значення - факт його проживання разом з батьками (матір'ю) на момент їх смерті. Спадкоємцем на спадкове майно є він, інших спадкоємців немає. Таким чином, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку №82 (з відповідною часткою надвірних будівель та споруд) по [ADDRESS] Зміївського району Харківської області, оскільки відсутній документ про факт його постійного проживання разом з батьками на момент їх смерті. Хоча фактично, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з батьками і на момент їх смерті і після, заяву про відмову від спадщини ним не подавалася. 30.10.2017 позовна заява була залишена без руху. 06.11.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд. 06.12.2017 за клопотанням позивача відкладено розгляд справи. 19.01.2018 від представника відповідача - голови Зідьківської сільської ради [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутністю представника територіальної громади в особі Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області. Відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення судового розгляду з причини нез'явлення представника територіальної громади Зідьківської селищної ради Харківської області, що дало суду підстави для судового розгляду справи по суті за відсутності представника територіальної громади Зідьківської селищної ради Харківської області. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовну заяву задовольнити. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Враховуючи, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування, судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], а після його смерті успадкована його дружиною (матір'ю позивача) [PERSON] Згідно довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" №2369 від 06.09.2017, заповіту посвідченого 07.02.2000 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Трубніковою В. В., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2012 вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] Зміївського району Харківської області належить: в 1/6 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Зідьківської селищної ради депутатів трудящихся 21.05.1962, зареєстрованого в ХМБТІ 31.05.1962 в кн. 6-485; в 5/6 частці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 24.12.2012 р-р №1-1924, зареєстрованого Зміївською РДА Харківської області 08.08.2017 [PERSON] Дійсна інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями станом на 17.08.2017 становить 145055. Вартість часток: 1/6 частина - 24176 грн., 5/6 частин - 120879. (а. с. 10, 16, 17, 18). Даними свідоцтв про одруження та про народження, копії яких надані позивачем [PERSON], підтверджується, що він є сином [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі. (а. с. 12, 14). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 11.04.2000 Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 71 років. (а. с. 9). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 29.06.2004 Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 69 років. (а. с. 11). З довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області №830 від 06.09.2017 вбачається, що [PERSON] - 1934 року народження була зареєстрована з 01.02.1955 по день смерті [INFO] за адресою [ADDRESS]. На момент смерті за вказаною адресою більше ніхто не був зареєстрований разом з [PERSON], в тому числі малолітні та неповнолітні діти. (а. с. 19). З акту обстеження від 05.09.2017, складеного депутатом Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] дійсно з 1955 року проживав разом зі своїми батьками до їх смерті (батько помер в 2000 році, мати - 2004 році) допомагав їм по господарству, хоча був зареєстрований до 2005 року в м. Харкові, потім з 04.03.2005 по 05.10.2015 в Дергачівському районі [ADDRESS]. Разом з ним проживала в цивільному шлюбі [PERSON], а також її двоє дітей. Факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з початку 1995 року підтверджено свідками. (а. с. 15). З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області №1636/0/16 від 21.12.2017 вбачається, що після померлої [INFO] року [PERSON], з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Після померлого [INFO] року [PERSON], 07 жовтня 2000 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від сина померлого [PERSON], що мешкає в [ADDRESS] (а. с. 34). Відомостями листа завідуючої Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] №1175/02-14 від 09.09.2017 підтверджується, що 19.08.2017 до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] щодо порядку оформлення спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] [PERSON] роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину регулюється книгою 6 Цивільного кодексу України, главою 7 Закону України "Про нотаріат", главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Спадкове майно, може бути оформлено за заявою спадкоємця, який прийняв спадщину в порядку установленому цивільним законом, за умови подачі ним відомостей (інформації) та документів необхідних для вчинення нотаріальної дії підтверджуючих: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, факт прийняття спадщини, документів, за якими встановлюється особа спадкоємця, доказ родинних та інших відносин спадкоємців із спадкодавцем, наявність заповіту, наявність, належність, склад спадкового майна та його оцінка, кого осіб (спадкоємців за законом), які мають право на спадщину. Згідно до ч. 1 ст. 1269 та ст. 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. У зв'язку з відсутністю певних документів неможливо вірно встановити факт смерті зазначеної ним особи та місце відкриття спадщини. Згідно п.п. 1.13, 1.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання спадкодавця, тощо. Уразі відсутності вищезазначених документів місце відкриття спадщини підтверджується рішенням суду про встановлення факту місця відкриття спадщини. Оскільки у встановлений законом шестимісячний термін він не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, пропоновано йому звернутися до суду за продовженням строку на прийняття спадщини. Встановлення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини можливе тільки у судовому порядку. (а. с. 13) Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, дають взаємні права та обов'язки. У відповідністю з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. На підставі зазначених вище наданих позивачем [PERSON] письмових доказів судом достовірно встановлено, що [PERSON] постійно проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] на час її смерті [INFO] року. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачем [PERSON] надано докази, якими підтверджується, що після померлого [INFO] [PERSON], відповідно до ч. 1 ст. 1223, ч. 1 ст. 1241, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняли: 1/6 частки спадщини його дружина [PERSON], як непрацездатна вдова, яка з ним постійно проживала та не подавала заяву про відмову від спадщини; на 5/6 частки спадщини отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом його син [PERSON] У свою чергу позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після померлої [INFO] матері [PERSON], та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі своєю матір'ю [PERSON] на час її смерті [INFO] року та не подавав заяву про відмову від спадщини. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли спадщину після померлої [PERSON] - немає. До складу спадщини входить 1/6 частка нерухомого майна, що належало померлій [PERSON], але отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості через необхідність встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, а також через відсутність правовстановлюючого документа на спірну 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями на ім'я спадкодавця, оскільки вона не отримувала свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідач визнав позов у повному обсязі, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved