Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ПАТ НАСК «ОРАНТА») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов"язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 81640,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 лютого 2017 року між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АК №2882965 від 23.02.2017 року) . Згідно умов договору забезпеченим транспортним засобом є «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] . 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км.+ 100 м. автомобільної дороги Т 2312 сполучення Гусятин - Городок, в с. Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області, водій автомобіля марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухаючись у напрямку м.Городок, Хмельницької області, не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалася по краю проїзної частини в попутньому напрямку, в результаті чого остання отримала травми та була госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Чемеровецької ЦРЛ, де 16 січня 2018 року, не прийшовши до свідомості, померла. 22 березня 2018 року [PERSON] -дочка потерпілої [PERSON] звернулася до відділення ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування щодо сплати заподіяної шкоди у вигляді витрат на лікування, поховання, а також моральної шкоди, завданої у зв`язку з травмуванням та смертю [PERSON] , надавши усі необхідні документи. Крім того, 22 березня 2018 року до відділення ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування щодо сплати моральної шкоди, завданої у зв`язку з травмуванням та смертю [PERSON] звернулися сини останньої - [PERSON] та [PERSON] , надавши усі необхідні документи. 14 квітня 2018 року постановою слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Пілявського Є.А. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240260000003 від 01.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія автомобіля «Ford Transit», р.н. [NUMBER] [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Також даною постановою встановлено, що в діях водія [PERSON] вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 130 КУпАП. ПАТ НАСК «ОРАНТА» на підставі складеного розрахунку страхового відшкодування, страхового акту № ОЦВЗ-18-32-3970/1 та заяви [PERSON] від 02.02.2018 року на розрахунковий рахунок [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 66748,40 гривень, яке складалося із матеріальної шкоди в розмірі 36964,40 - розмір збитків за шкоду пов`язану із витратами на лікування потерпілої та моральної шкоди в розмірі 29784 гривень (по 14892 грн. моральної шкоди завданої [PERSON] і [PERSON] ), що підтверджується платіжним дорученням № 26986 від 31.05.2018 року. Крім того, ПАТ НАСК «ОРАНТА» на підставі складеного розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №ОЦВЗ-18-32-3970/2 на розрахунковий рахунок [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14892 гривень,(моральної шкоди), що підтверджується платіжним дорученням №26987 від 31.05.2018 року. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП. Посилаючись на наведене, норми ст.ст. 1187,1188,1191 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та те, що з вини [PERSON] мало місце ДТП, місце дорожньо-транспортної пригоди останній залишив та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 81640,40 гривеь. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву ПАТ НАСК « Оранта» до [PERSON] про стягнення 81640, 40 грн. страхового відшкодування, виплаченого ПАТ НАСК « Оранта» залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та письмові пояснення від 22.11.2019 року підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні 11.02.2020 року року заперечили щодо задоволення позовних вимог, вважають їх необгрунтованими, просили відмовити в їх задоволенні повністю, виходячи з наступного. Представник відповідача вказав, що позивач у позові правовою підставою звернення до суду із вищевказаним позовом посилається на ст.1187 ч.2, ст.1188 ч.1, ст.1191 ч.1 ЦК України. Однак, вищевказані правові підстави звернення до суду із зазначеним позовом не можуть бути підставою задоволення позовних вимог, оскільки станом на 01.01.2018 року [PERSON] керував автомобілем «Ford Transit», р.н. [NUMBER] без будь-якої правової підстави, так як вказаний автомобіль йому не належав. Лише 08.05.2018 року нотаріусом була посвідчена довіреність на його право керування даним автомобілем. Вважає, що це розцінюється як неправомірне заволодіння транспортним засобом і тому у відповідності до ч.3 ст.1187 ЦК України зобов`язаний відшкодувати шкоду на загальних підставах, а саме, на підставі ст.1166 ЦК України, а не на підставі ст.1187 ЦК України. Крім того, посилаючись на ч.1 ст.1191 ЦК України, представник відповідача вказав, що постановою слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області від 14.04.2018 року про закриття кримінального провадження №12018240260000003 від 01.01.2018 року встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Разом з тим, постановою Гусятинського районного суду від 26.06.2018 року його визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП. Вважає, що встановлені вказаною постановою дії [PERSON] не перебувають у причинному зв`язку зі смертю [PERSON] , тому не можуть бути доказом його вини в заподіянні матеріальної та моральної шкоди родичам померлої [PERSON] .. Тому право регресу до [PERSON] як до винної особи, передбаченого ст. 1191 ЦК України, виключається. Невинність відповідача, крім постанови про закриття кримінального провадження доводиться і слідчим експериментом, який вказаний у вищезазначеній постанові слідчого. Також вказали, що сторона відповідача не заперечує щодо відшкодування страхового відшкодування, факту події. Постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12.06.2018 року та від 26 червня 2018 року, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та відповідно за ст.122-4 КУпАП відповідачем [PERSON] не оскаржувалися. Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2882965, згідно умов якого страхова компанія взяла на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «Ford Transit», номерний знак [NUMBER] . Строк дії договору з 24.02.2017 року по 23.02.2018 року. Страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю двісті тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну сто тисяч гривень (а.с.5). 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км.+ 100 м. автомобільної дороги Т 2312 сполучення Гусятин - Городок, в с.Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області, водій автомобіля марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , рухаючись у напрямку м.Городок, Хмельницької області, не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалася по краю проїзної частини в попутньому напрямку, в наслідок чого остання отримала травми та була госпіталізована у відділення анестезіології та інтенсивної терапії Чемеровецької ЦРЛ, де 16 січня 2018 року, не прийшовши до свідомості, померла. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Вишнівчицькою сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області 19.01.2018 року (а.с.15). 22 березня 2018 року [PERSON] , [PERSON] - діти потерпілої [PERSON] як особи, які мають право на отримання відшкодування, звернулися із заявами про виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи. Постановою слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Пілявського Є.А. від 14 квітня 2018 року кримінальне провадження за №12018240260000003 від 01.01.2018 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Як зазначено у мотивувальній частині вищевказаної постанови слідчого причиною ДТП та причиною смерті [PERSON] у Чемеровецькій ЦРЛ стало порушення останньою вимого п.п.4.1, 4.4, 4.14 ПДР України, а тому в діях водія автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] відсутні порушення правил безпеки дорожнього руху, які б перебували в прямому причинному зв`язку з ДТП та її наслідками. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема, за порушення Правил дорожнього руху за керування транспортним засобом марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км.+ 100 м. автомобільної дороги Т 2312 сполучення Гусятин - Городок, в с.Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, зокрема, за порушення п.2.10 (а) Правил дорожнього руху, а саме, залишення як водієм транспортного засобу марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] , на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на автомобільній дорозі Т 2312 в с.Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Вищевказані постанови суду набрали законної сили. Як вбачаться з копії висновку судово-медичної експертизи №11 від 19 лютого 2018 року, яка проводилася у вищевказаному кримінальному провадженні, та на який є і посилання у вищезазначеній постанові слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Пілявського Є.А. від 14 квітня 2018 року, виялені тілесні ушкодження при проведенні судово-медичної експертизи трупа [PERSON] : закрита черепно-мозкова травма-забій речовини головного мозку на рівні потиличної та тім`яної долей головного мозку справа з формуванням в ділянці забою головного мозку внутрішньо-мозкової після травматичної гематоми (крововилив), аксональне ушкодження головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив (крововилив у м`які мозкові оболонки головного мозку) в проекції тім`яної та скроневої долей головного мозку справа, крововилив у м`які тканини голови на рівні потилично-скронево-тім`яної областей справа, садина тім`яно-потиличної області справа. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення та мають прямий причинно-наслідковий зв`язок із настанням смерті потерпілої [PERSON] .. Біологічна смерть останньої наступила [INFO] ( а.с.22-25). Згідно страхового акту № ОЦВЗ-18-32-3970/1 від 30.05.2018 року та розрахунку (додаток до страхового акту) сума страхового відшкодування становить 66748,40 гривень, яке складається із матеріальної шкоди в розмірі 36964,40 - розмір збитків за шкоду пов`язану із витратами на лікування потерпілої [PERSON] та моральної шкоди в розмірі 29784 гривень (по 14892 грн. моральної шкоди завданої [PERSON] і [PERSON] ). Згідно страхового акту № ОЦВЗ-18-32-3970/2 від 30.05.2018 року та розрахунку (додаток до страхового акту) сума страхового відшкодування (завдання моральної шкоди [PERSON] становить 14892 гривень. Встановлено, що позивач на виконання умов договору №АК/2882965 від 23 лютого 2017 року, страхового акту № ОЦВЗ-18-32-3970/1 від 30.05.2018 року та розрахунку до нього, страхового акту № ОЦВЗ-18-32-3970/2 від 30.05.2018 року та розрахунку до нього) виплатив на користь дітей потерпілої померлої [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , страхове відшкодування на загальну суму 81640,40 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями за №26986 від 31.05.2018 року та №26987 від 31.05.2018 року ( а.с.14,30). У добровільному порядку відповідач коштів в порядку регресу не повертає. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим),а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.21 вказаного вище Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Як передбачено п.22.1 ст.22 вищезгаданого Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п.п.24.1, 24.2 ст.24 вищевказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Відповідно до вимог пунктів 27.1, 27.2, 27.3, 27.4, 27.5 ст.27 зазначеного Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Положеннями ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», cтраховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду зокрема і в разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 січня 2018 року приблизно о 17 год. 20 хв. на 1 км.+ 100 м. автомобільної дороги Т 2312 сполучення Гусятин-Городок, в с.Гусятин, Чемеровецького району, Хмельницької області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалася по краю проїзної частини в попутньому напрямку, в результаті чого остання отримала травми, [INFO] , не прийшовши до свідомості, померла в Чемеровецькій ЦРЛ. Крім того, під час керування вказаним транспортним засобом 01 січня 2018 року у вищевказаний час та місці [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння та після ДТП за його участі самовільно залишив як водій вищезазначеного транспортного засобу місце дорожньо-транспортної пригоди. На підтвердження вказаних доводів позивачем надано суду постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та від 26 червня 2018 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, які не оскаржувалися та набрали законної сили. Згідно з вимогами частин 4 - 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов ПАТ НАСК «ОРАНТА» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу слід задовольнити та стягнути з останнього на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 81640,40 гривень. Стороною відповідача не доведено тих обставин, що потерпіла [PERSON] , яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком. Крім того, відповідач визнає суму страхового відшкодування. Наявність постанови про закриття кримінального провадження від 14 квітня 2018 року у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України сама по собі не звільняє від цивільної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки. Доводи сторони відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Посилання сторони відповідача на те, що відповідач [PERSON] керував вищевказаним транспортним засобом без правової підстави не має правового значення, оскільки згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень № 8397 від 15.04.2011року було ліквідовано вимогу щодо нотаріально завірених довіреностей на право керування транспортним засобом. Тобто, для керування ТЗ не вимагалося наявність доручення. Крім того, 23.02.2017 року між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] укладено вищезазначений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/2882965. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст.993, 1187, 1191 Цивільного кодексу,

Outcome: approved