Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

3 лютого 2020 року Керівник Бориспільської місцевої прокуратури звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області є територіальним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті та має повноваження нараховувати плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. 23.04.2019 посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на 210 км 11+450 м автодороги Київ-Одеса в ході проведення габаритно-вагового контролю встановили факт перевезення автомобілем (тягачем) марки «МАN», модель TGA 18.480, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом (напівпричепом) «VAN HOOL», модель 3 C0013 , реєстраційний номер [NUMBER] , які належать на праві власності [PERSON] , вантажу із перевищенням вагових обмежень. Внаслідок чого було складено акт № 025833 та нараховано плату за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 1163,52 Євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 23.04.2019, еквівалентно 35047,78 грн (курс гривні до Євро складає 3012,00 грн). Ці кошти відповідач добровільно не сплатив, чим порушуються економічні інтереси держави в частині ненадходження коштів до Державного бюджету України. На виконання вимог п.п. 2 п. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура попередньо повідомила Державну службу України з безпеки на транспорті про представництво інтересів держави в її особі, тому просить стягнути із відповідача на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 35047,78 грн, що еквівалентно 1163,52 Євро, та сплачений судовий збір. У письмових запереченнях на позов відповідач посилається на те, що розрахунок плати за проїзд від 23.04.2019 № 567 великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування є протиправним та не відповідає обставинам справи. Так 23.04.2019 працівники Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області здійснили габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки «МАN», модель TGA 18.480, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом (напівпричепом) «VAN HOOL», модель 3 C0013 , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому, з порушенням вимог законодавства та зробили безпідставний висновок про перевищення вагових параметрів. Матеріали позову не містять чеку зважування та підписів водія автомобіля та оператора. Позивач не надав необхідних та допустимих доказів про правильне виконання зважування автомобіля та визначення його маси відповідно до вимог п.п. 2 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879). Водій автомобіля не мав можливості надати свої пояснення щодо зафіксованих у акті порушень стосовного того, що він перевозив сипучий вантаж - насіння соняха, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху. За своєю природою сипучий вантаж не міг бути розподілений нерівномірно та як наслідок перенавантаження на вісь не мого бути допущено. Отже при здійсненні такого контролю необхідно брати до уваги лише фактичну повну масу транспортного засобу без врахування осьового навантаження. Порядок № 879 передбачає наявність методики, на підставі якої проводиться процес зважування та навантаження на вісі транспортного засобу, проте відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена. Цього ж дня з цим же вантажем було проведено два зважування габаритно-вагового контролю, загальна маса не перевищувала 40 тон. Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки не містить відбитку повірчого тавра, є лише підпис персоналу, який виконував роботи з повірки. Відтак наявні підстави для визнання протиправним та скасування зазначеного розрахунку. Зазначає, що відповідно до п. 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні - понад 24 т, або фактичною масою понад 46 т у разі перевезення подільних вантажів. У даному випадку перевозився саме подільний вантаж, оскільки насіння соняха можна розподілити на частини будь-якої ваги та перевозити їх окремими транспортними засобами. Таким чином норми чинного законодавства не передбачають можливості надання дозволу великоваговим транспортним засобам для перевезення подільних вантажів з перевищення габаритних або вагових обмежень. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві на позов викладена аналогічна позиція відповідача. Крім того, вважає, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язана із вирішенням питання про стягнення коштів. Учасники правовідносин у сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором. Встановлена Порядком № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу на користь бюджету України не створює для відповідача обов`язку по її сплаті, оскільки встановлена не законом, прийнятим Верховною Радою України, а підзаконним актом Кабінету Міністрів України; спірна плата за проїзд не передбачена жодним законом України і не повинна справлятись з набранням чинності законами України № 5203-VI та № 2806-ІV, визнаються Великою Палатою Верховного Суду необґрунтованими з огляду на те, що предметом спору є застосування до нього відповідальності за порушення правил діяльності у сфері господарювання і загальні засади застосування такої відповідальності визначені законодавчо. Відповідач не надав доказів направлення копії відзиву іншим учасникам справи. В судовому засіданні прокурор позов підтримала повністю, учасники справи в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, представник позивача позов підтримує повністю, відповідач позов не визнає повністю. В судовому засіданні прокурор надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначила, що відповідач порушив строк подання відзиву та не направив його іншим учасникам справи. Останній не оскаржив акт, складений за результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажу автомобільним транспортом під керуванням [PERSON] Автомобіль зареєстрований за відповідачем як фізичною особою. Акт також складено щодо фізичної особи. На момент перевірки відповідач не здійснював господарської діяльності та впродовж 2019 року не мав найманих працівників, що підтверджує інформацією Головного управління ДФС у Київській області. Засіб вимірювальної техніки пройшов відповідну повірку. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що уповноважені посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 23.04.2019 на 210 км + 450 м автодороги Київ-Одеса здійснили габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки «МАN», модель TGA 18.480, реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом (напівпричепом) «VAN HOOL», модель 3 C0013 , реєстраційний номер [NUMBER] , якими керував [PERSON] та власником яких є [PERSON] (а.с.47 - копії облікових карток). Положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. Повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів здійснено уповноваженими посадовими особами позивача (а.с.17-18, 25 - копії направлення на рейдову перевірку та графіків) за допомогою приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-AS2-PWIA № 17-407 (свідоцтво про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 18 лютого 2019 року № 35-02/5347; сертифікат від 27 листопада 2017 року, виробник: ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD.STI, Туреччина) (а.с.27-29, 32-43 - копії свідоцтва, сертифіката та Положення). За результатами проведеного контролю було складено акт від 23.04.2019 № 127662 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, надання послуг із перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначених статтею 48 цього Закону, зокрема відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень. Так фактична повна маса транспортного засобу становить 41,65 т, при нормативно допустимій - 40 т, нормативно допустиме осьове навантаження становить 11 т; 11 т; 22 т, а фактичне - 7,04 т; 10,375; 24,24. На підставі зазначеного акта уповноважена особа позивача нарахувала відповідачу плату в розмірі 1163,52 Євро, врахувавши офіційний курс національної валюти України щодо Євро станом на 23.04.2019, що еквівалентно 35047,78 грн (а.с.20, 21, 22, 23, 145 - копії актів та довідок, інформація про офіційний курс НБУ). Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м. Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази. Пунктом 27 постанови № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. У разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник. У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. Як встановлено судом, перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням транспортними засобами, що належать на праві власності відповідачу як фізичній особі, про що 23.04.2019 під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу працівниками Управління Укртрансбезпеки складено усі передбачені Порядком № 879 документи. Відповідач є фізичною особою-підприємцем. Проте впродовж 2019 року господарську діяльність не здійснював, найманих працівників не мав, що підтверджується інформацією Головного управління ДФС у Київській області та податковими деклараціями платника єдиного податку ФОП [PERSON] (а.с.138, 139-144). При пред`явленні позову прокуратура сплатила судовий збір у розмірі 2102,00 грн (а.с.53, 54 - платіжні доручення). Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. Підставою для пред`явлення позову прокуратурою в інтересах держави стало те, що чинним законодавством України не передбачений механізм примусового стягнення Укртрансбезпекою та її територіальними підрозділами плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у випадку несплати у добровільному порядку. Великогабаритний транспортний засіб - це транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри (ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (постанова Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" від 27.06.2007 № 879 (далі - постанова № 879). Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком № 879, пунктом 3 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Згідно з п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила від 18.01.2001) встановлено, що транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Пунктом 22.5 ПДР встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.94 № 198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства. Згідно з п. 4 Правил від 18.01.2001 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Згідно з п. 28 постанови № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Пунктом 26 постанови № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету. Незважаючи на те, що відповідно до п. 31-1 постанови № 879 відповідач зобов`язаний був протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це позивача, за даними останнього відповідач зазначену суму добровільно не сплатив, дії його уповноважених осіб не оскаржив (а.с.13-16, 24 - копія повідомлень). Заперечення відповідача на позов суд вбачає неспроможними, які спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі. Матеріали справи містять копію довідки фактичної маси автомобіля (а.с.21) та пояснення водія [PERSON] про причини порушень, у яких він зазначив про перевищення габаритів транспортних засобів, загальна вага яких становила 41,65 т, строєна вісь - 24240 кг. Відтак вбачається, що водій автомобіля мав можливість надати свої пояснення й щодо інших обставин. Щодо допустимого навантаження, то постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 869 заборонено рух для транспортних засобів фактичною масою понад 40 тонн, або більше 11 тонн на вісь на автомобільних дорогах загального користування при перевезенні подільних вантажів. Стосовно розгляду справи у порядку господарського судочинства, то відповідач не надав доказів здійснення ним господарської діяльності та захисту прав, свобод та інтересів у сфері господарсько-правових відносин та того, що водій [PERSON] перебував з ним у трудових відносинах. Аргументи відповідача про те, що встановлена Порядком № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу на користь бюджету України не створює для відповідача обов`язку по її сплаті, оскільки встановлена не законом, прийнятим Верховною Радою України, а підзаконним актом Кабінету Міністрів України; спірна плата за проїзд не передбачена жодним законом України і не повинна справлятись з набранням чинності Законами України № 5203-VI та № 2806-IV, суд також вважає необґрунтованими з огляду на те, що визначення розміру заподіяних збитків відповідно до способу, передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом, не суперечить чинному законодавству. Зміст і призначення закріпленої у Порядку № 879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Положення цього нормативного акта, оприлюдненого в установленому законом порядку, у повній мірі визначають механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Отже відповідач не надав суду будь-яких необхідних та допустимих доказів на спростування аргументів позивача. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів здійснено уповноваженими посадовими Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, які діяли на підставі та у спосіб, встановлені чинним законодавством, а також з дотриманням вимог чинного законодавства, власником транспортних засобів є [PERSON] як фізична особа, якими керував водій [PERSON] як фізична особа, фактична повна маса транспортних засобів перевищила нормативно допустиме осьове навантаження, визначена позивачем плата за проїзд не сплачена відповідачем та набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України. На підставі викладеного і

Outcome: approved