Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та виготовлення проїзного документу на дитину. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 29.07.2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8.10.2009 року. Від даного шлюбу вони мають одну малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні. Малолітній [PERSON] навчається з вересня 2012 року у вокально-хоровому колективі „Перлинка", що знаходиться в Палаці учнівської молоді по вул. Шопена, 18 в м. Луцьк, бере участь у концертній діяльності як на території України, так і за кордоном. Крім того, син [PERSON] часто хворіє на распіраторні захворювання, лікарі рекомендують йому лікування та оздоровлення на морському узбережжі. Однак, для виїзду малолітнього [PERSON] за кордон потрібна згода обох батьків. Позивач у жовтні 2013 року зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач категорично відмовився надавати такий дозвіл, мотивуючи це тим, що позивач забороняє йому бачитись з дитиною, що не відповідає дійсності. [PERSON] вважає, що така позиція відповідача не відповідає інтересам дитини, оскільки поїздки за кордон мають важливе значення для духовного та фізичного розвитку дитини. Позивач має намір поїхати з малолітнім [PERSON]. в Італію з метою відпочинку та оздоровлення. Також плануються поїздки вокально-хорового колективу „Перлинка" за кордон в Болгарію, Польщу, Німеччину, Грецію та інші країни. З метою вирішення спору позивач зверталася в службу у справах дітей Луцької міської ради, однак це не дало позитивного результату. Відповідач і в подальшому відмовляється надавати дозволи на виїзд дитини за кордон, що буде шкодити інтересам дитини та не сприятиме її всебічному та гармонійному розвитку. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи те, що в досудовому порядку вирішити спір виявилось неможливим, [PERSON] просила суд надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та виготовлення проїзного документу на дитину до досягнення [PERSON]. повноліття. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в поданій до суду заяві, просили надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та виготовлення проїзного документу на дитину до досягнення [PERSON]. повноліття. Крім того, позивач додала, що в 2013 році її син був призером Міжнародного фестивалю „Славянский Венец", який проходив у Болгарії. Також його запрошено для участі в ХІІ та ХІІІ Міжнародних фестивалях „Славянский Венец", які проходитимуть в період з 5.06.2014 року по 20.06.2014 року та з 19.08.2014 року по 29.08.2014 року в Болгарії. В період з 1 липня 2014 року по 30 липня 2014 року позивач разом з сином планує поїхати до Італії з метою відпочинку та оздоровлення. Крім того, в період з 21.10.2014 року по 31.10.2014 року [PERSON] має можливість взяти участь в екскурсії до Будапешту. Враховуючи ту обставину, що в добровільному порядку відповідач відмовляється надавати дозволи на виїзд дитини за кордон, в результаті чого син уже один раз - в жовтні 2013 року не взяв участі у вокальному конкурсі, який проходив за кордоном, позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] вважають, що надання судовим рішенням дозволу [PERSON]. на виїзд за кордон без згоди і супроводу батька буде відповідати інтересам дитини. Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради Шульган Ф.П. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Підтвердив, що після розлучення між позивачем та відповідачем склались неприязні відносини, в зв'язку з чим між ними часто виникають суперечки, в тому числі, і з приводу участі батька у вихованні дитини. Разом з тим, виїзд дитини за кордон для участі у вокальних конкурсах і з метою відпочинку та оздоровлення повністю відповідає інтересам малолітнього [PERSON] і сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку. Надання дозволу на тимчасові поїздки дитини за кордон не буде перешкоджати відповідачу брати участь у вихованні малолітнього [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти задоволення позову заперечує. Підтвердив, що після звернення до нього позивача в лютому 2013 року він надав відповідний дозвіл, щоб син міг прийняти участь в Міжнародному фестивалі „Славянский Венец", який проходив в Болгарії. В жовтні 2013 року до нього теж зверталася позивач з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон для участі у вокальному конкурсі, однак в зв'язку з тим, що позивач перешкоджає йому брати участь у вихованні малолітнього [PERSON], він надавати такий дозвіл відмовився. Проти поїздок дитини за кордон з позивачем з метою відпочинку та оздоровлення він заперечує. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.ст. 33, 51 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 141 СК, ч. 2, 4 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Із вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а реалізація батьківських прав не може здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Одним із документів, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, є проїзний документ дитини. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно п. 2, 4 постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 року „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до п.п. 16, 18 постанови КМУ № 231 від 31.03.1995 року „Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" паспорт/проїзний документ видається особисто заявникові, а у виняткових випадках також його батькам (усиновлювачам), опікунам, піклувальникам у разі пред'явлення ними свого паспорта та відповідних підтверджувальних документів або іншій особі за дорученням заявника. Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачена можливість вирішення в судовому порядку питання про надання дозволу на конкретні (одноразові) виїзди дитини за кордон без згоди батька з визначенням дати їх початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразового виїзду дитини за кордон без згоди батька є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. В судовому засіданні встановлено, що з 29.07.2004 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8.10.2009 року. Від даного шлюбу вони мають одну малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні. Малолітній [PERSON] навчається з вересня 2012 року у вокально-хоровому колективі „Перлинка", що знаходиться в Палаці учнівської молоді по вул. Шопена, 18 в м. Луцьк, бере участь у концертній діяльності як на території України, так і за кордоном. Дитина часто хворіє на распіраторні захворювання, лікарі рекомендують їй лікування та оздоровлення на морському узбережжі. Однак, для виїзду малолітнього [PERSON] за кордон потрібна згода обох батьків. Позивач у жовтні 2013 року зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач категорично відмовився надавати такий дозвіл, мотивуючи це тим, що позивач забороняє йому бачитись з дитиною, що не відповідає дійсності. Така позиція відповідача не відповідає інтересам дитини, оскільки поїздки за кордон мають важливе значення для духовного та фізичного розвитку дитини. З метою вирішення спору позивач зверталася в службу у справах дітей Луцької міської ради, однак це не дало позитивного результату. Відповідач і в подальшому відмовляється надавати дозволи на виїзд дитини за кордон, що буде шкодити інтересам дитини та не сприятиме її всебічному та гармонійному розвитку. Позивач має намір в період з 1.07.2014 року по 30.07.2014 року поїхати з малолітнім [PERSON]. в Італію з метою відпочинку та оздоровлення. [PERSON] запрошено для участі в ХІІ та ХІІІ Міжнародних фестивалях „Славянский Венец", які проходитимуть в період з 5.06.2014 року по 20.06.2014 року та з 19.08.2014 року по 29.08.2014 року в Болгарії. Також в період з 21.10.2014 року по 31.10.2014 року [PERSON] має можливість взяти участь в екскурсії до Будапешту. Зазначене підтвердили позивач та представник позивача, представник органу опіки та піклування Луцької міської ради, свідки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні, вказані обставини не оспорюються відповідачем, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, довідок Палацу учнівської молоді № 414 від 12.12.2013 року та № 7 від 16.01.2014 року, повідомлення служби у справах дітей Луцької міської ради № 31-2195 від 29.11.2013 року, проїзного документа [PERSON], витягу із амбулаторної картки [PERSON], свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.10.2009 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 4.10.2004 року, програми дитячої екскурсії „Усмішки Будапешта", запрошення для участі в ХІІ та ХІІІ Міжнародних фестивалях „Славянский Венец". Свідок [PERSON] яка працює художнім керівником вокально-хорового колективу „Перлинка" суду підтвердила, що малолітній [PERSON] з вересня 2012 року навчається у вказаному колективі, бере участь у концертній діяльності в Палаці учнівської молоді та за межами України. Дитина має здібності до співу і в 2013 році була призером Х Міжнародного фестивалю „Славянский Венец", який проходив у Болгарії. В 2014 році його запрошено для участі в ХІІ та ХІІІ Міжнародних фестивалях „Славянский Венец", які проходитимуть в період з 5.06.2014 року по 20.06.2014 року та з 19.08.2014 року по 29.08.2014 року у Болгарії. Також в період з 21.10.2014 року по 31.10.2014 року Палацом учнівської молоді буде організовуватись екскурсія до Будапешту, в якій малолітній [PERSON] може взяти участь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що особисто знайомий із позивачем та її сином. Як йому стало відомо від позивача, остання в жовтні 2013 року зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак він категорично відмовився надати такий дозвіл. З метою вирішення спору позивач зверталася в службу у справах дітей Луцької міської ради, однак це не дало позитивного результату. Відповідач і в подальшому відмовляється надавати дозволи на виїзд дитини за кордон, що, на думку свідка, не відповідає інтересам дитини. Виходячи із змісту правових норм, що регулюють спірні правовідносини, та інтересів малолітнього [PERSON], враховуючи при цьому право батька на спілкування з дитиною та займатися її вихованням, позицію відповідача, який в добровільному порядку категорично відмовляється надавати дозволи на тимчасові виїзди дитини за кордон, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на тимчасові виїзди дитини без згоди та супроводу батька до Італії, Болгарії та Угорщини із зазначенням часового проміжку перебування дитини в цих державах та мети виїзду, а не до досягнення повноліття, як просить позивач. Також не підлягають до задоволення позовні вимоги про надання дозволу на виготовлення проїзного документу на дитину без згоди батька, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має проїзний документ серії [NUMBER], який відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" є дійсним протягом трьох років - по 19.04.2016 року включно. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що слід надати малолітньому [PERSON]., [INFO], уродженцю с. Чорниж Маневицького району Волинської області, дозвіл на тимчасовий виїзд без згоди та супроводу батька [PERSON] з України до Італії в період з 1.07.2014 року по 30.07.2014 року з метою відпочинку та оздоровлення; з України до Болгарії в період з 5.06.2014 року по 20.06.2014 року для участі в ХІІ Міжнародному фестивалі „Славянский Венец"; з України до Болгарії в період з 19.08.2014 року по 29.08.2014 року для участі в ХІІІ Міжнародному фестивалі „Славянский Венец"; з України до Угорщини в період з 21.10.2014 року по 31.10.2014 року для участі в екскурсії по Будапешту. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 229 гривень 40 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: partial