Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-6), та просить постановити рішення, яким визнати за нею право: - на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" розміром 0.30 умовних кадастрових гектарах, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку серії [NUMBER] , виданого Болградською районною державною адміністрацією 18.03.1997 року; - на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" розміром 0.30 умовних кадастрових гектарах, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку серії [NUMBER] , та була успадкована [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Свої вимоги, мотивує тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та не може оформити належним чином свої спадкові права, до складу яких входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей» у розмірі 0.30 умовних кадастрових гектара у вигляді багаторічних насаджень, яка належала [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Болградської районної державної адміністрації від 13.09.1996 року №738, оскільки за свого життя мати не реалізувала право на пай у вигляді багаторічних насаджень. Також мати позивача [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай) в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектара у вигляді багаторічних насаджень, яка належала її матері [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Болградської районної державної адміністрації від 13.09.1996 року № 738, проте за життя не зареєструвала своє право належним чином. При зверненні до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що мати за життя не зареєструвала належним чином своє право власності. З цих підстав позивач просить позов задовольнити. Позивач підтримала свої вимоги, наполягала на їх задоволенні, про що подала відповідну заяву, та розгляд справи просила проводити у її відсутність (а.с.82). Представник позивача також підтримала доводи позивача, наполягала на задоволенні позовних вимог, згідно поданої заяви просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність позивача (а.с.36). Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.30, 32 ,40). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.37). Представник відповідача Болградської районної державної адміністрації Одеської області Федоренко С.М., діючий на підставі довіреності від 02.01.2019 року за № 01/01-34/002 (а.с.34) не заперечував щодо задоволення позовних вимог (а.с.33). Звернув увагу суду на те, що власникам сертифікатів на земельні частки (паї) вже були виділені землі під ріллею, а сертифікати були вилучені, в свідоцтві про право на спадщину не було і не могло бути зазначено, що до складу спадщини увійшло право на частину земельної частки (паю) під багаторічними насадженнями, яке залишилося у спадкодавців. Тобто фактично виникла ситуація коли у спадкоємців не має жодного документу, який посвідчує право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне їй майно, в тому числі право на земельну частку пай у землі , яка перебувала у колективній власності в КСП «Кубей» розміром 2.0 умовних кадастрових гектара, згідно сертифікату серії [NUMBER] , виданого 18.03.1997 року на підставі рішення Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 13.09.1996 за № 738 (а.с.14). З матеріалів спадкової справи (а.с.43-53), заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою від 11.02.2000 року про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , донька померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.01.1961 року (а.с.48), та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.49). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 14.02.2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 795, спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] є її донька [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельний пай, розміром 2.0 в умовних кадастрових гектарів, розташованого в с. Червоноармійське Болградського району Одеської області, КСП «Кубей», згідно сертифікату [NUMBER] , виданого Болградською районною державною адміністрацією 13.09.1996 року (а.мс.53). Відділ у Болградському районі Головного управління держгеокадарстру в Одеській області підтвердив листом від 22.03.2019 року за № 97-15-0.290-125/166-19, що згідно наявних у Відділі у Болградському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на гр. [PERSON] виписано сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , розміром 2,0 умовних кадастрових гектарів, реєстр. № 548 на території Кубейської (Червоноармійської) сільської ради Болградського району Одеської області, який у свою чергу було переоформлено на гр. [PERSON] на підставі свідоцтва на спадщину серії [NUMBER] від 14.02.2000р., зареєстрованого за № 795 (а.с.87). [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина: - на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектарах у вигляді багаторічних насаджень, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на право на земельну частку, виданого Болградською районною державною адміністрацією 18.03.1997 року; - на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Кубей" в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектарах у вигляді багаторічних насаджень, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на право на земельну частку, та була успадкована [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Зазначене підтверджується: - повідомленням Відділу у Болградському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 07.05.2018 року за № 390/166-18, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 14.02.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №795, право на спадщину було передано гр. [PERSON] від гр. [PERSON] (сертифікат [NUMBER]) (а.с.19-20); - згідно наявних у відділі у Болградському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року за гр. [PERSON] зареєстрована земельна ділянка на території Кубейської сільської ради Болградського району площею 3,34 га (під ріллею) на підставі державного акту серії [NUMBER] , зареєстрованого за № [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (право передано гр. [PERSON] на підставі свідоцтва на спадщину від 31.10.2006 p., зареєстрованого за № 5306), виданого на підставі сертифікатів на земельні частки (паї) серії [NUMBER] , розміром 2,0 умовних кадастрових гектарів, реєстр. № 547, виписаного на гр. [PERSON] та серії [NUMBER] , розміром 2,0 умовних кадастрових гектарів, реєстр. № 548, виписаного на гр. [PERSON] , який в свою чергу було передано гр. [PERSON] (а.с.89-90). - громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і гр. [PERSON] , реалізували своє право власності на земельні ділянки лише під ріллею. Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай [PERSON] саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом, та 0.30 га умовних кадастрових га за успадкованим сертифікатом після смерті матері [PERSON] (а.с.90). - листом Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 30.01.2018 року за № 8/13-18 підтвердила, що згідно з наявною в РДА інформацією середній розмір земельної частки (пай) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових га (в тому числі: рілля - 1.68 у.к.га, сади - 0.0574 у.к.га, виноградники - 0.2526 у.к.га). Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було. Таким чином, розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526). Оскільки право на земельні частки (паї) визначалася в умовних кадастрових гектарах, то число яким зазначалася відповідна площа завжди округлювалася до десятих (одна цифра після коми), то в усіх документах, які складалися з цього приводу завжди зазначалася площа 0.3 у.к.га (а.с.83). Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її донька, позивач [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.1966 року (а.с.9), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.2018 року (а.с.10). З матеріалів спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.54-79) щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що з заявою від 31.10.2006 року про прийняття спадщини звернулася донька померлої [PERSON] (а.с.57), Чоловік померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] на користь доньки [PERSON] (а.с.55). Позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.10.2006 року на земельну ділянку, площею 3.40 га у межах згідно з планом, розташовану на території Червоноармійської (нині Кубейської) сільської ради Болградського району Одеської області, належну померлій [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] (а.с.70). Позивач мала намір оформити належним чином своє право на земельні частки (паї), однак приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М .І. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що мати за життя не зареєструвала належним чином своє право власності (а.с.23). Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України. Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, яка скористалася своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті її матері. Разом з цим її, позивача [PERSON] право порушено, оскільки вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя її мати [PERSON] не оформила належним чином своє право на земельні частки (паї) розміром 0.30 у.к.га та право на земельну частку (пай) розміром 0.30 га на багаторічні насадження, що успадковано нею після її матері [PERSON] Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом… Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що мати позивача [PERSON] мала право на дві земельні частки (паї) розміром кожна по 0.30 умовних кадастрових гектара під багаторічними насадженнями у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей. Проте за час свого життя мати, не змогла реалізувати своє право на ці земельні частки (паї) зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді багаторічних насаджень, та не отримала відповідних державних актів. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкувала дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання за нею права в порядку спадкування на земельні частки (паї) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.81, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, та

Outcome: approved