Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У грудні 2018 року позивач публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), яке в подальшому було перейменоване в акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Одинадцята київська державна нотаріальна контора,про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги АТ "Універсал Банк" обґрунтовувало тим, що 26 грудня 2007 року відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", та [PERSON] укладено кредитний договір № 053-2902/840-0837, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит для споживчих потреб у сумі 80000,00 доларів на строк з 26 грудня 2007 року до 10 вересня 2016 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45 % річних, у випадку прострочення позичальником терміну сплати щомісячного платежу встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 40,35 % річних. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, узятих на себе за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, АТ "Універсал Банк" та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки від 26 грудня 2007 року, згідно з яким [PERSON] , [PERSON] передали АТ "Універсал Банк" в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] . 10 липня 2009 року, 27 липня 2009 року, 10 березня 2011 року та 15 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), правонаступником якого є АТ "Універсал Банк", та [PERSON] було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837. 27 липня 2009 року та 15 березня 2011 року АТ "Універсал Банк" та [PERSON] , [PERSON] уклали додаткові угоди б/н до договору іпотеки від 26 грудня 2007 року. Як зазначив позивач, 29 травня 2012 року ним надіслано іпотекодавцям [PERSON] і [PERSON] вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, які були залишені без задоволення. [INFO] іпотекодавець [PERSON] помер. Як стверджувало АТ "Універсал Банк", спадкоємцем після його смерті є його син [PERSON] . З цих підстав позивач просив суд у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н) у сумі 190100,25 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 70408,52 доларів США, процентів за користування кредитом у сумі 41610,49 доларів США, підвищених процентів у сумі 78081,25 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, що буде визначена суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження. У ході розгляду справи АТ "Універсал Банк" неодноразово змінювало позовні вимоги, остаточно пред`явивши їх до відповідачів [PERSON] та [PERSON] (т. 2, а. с. 141-147), та просило суд у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н) у сумі 190100,25 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 70408,52 доларів США, процентів за користування кредитом у сумі 41610,49 доларів США, підвищених процентів у сумі 78081,25 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, що буде визначена суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] відзиви на позовну заяву АТ "Універсал Банк" до суду не подали. Третя особа [PERSON] пояснення щодо позову АТ "Універсал Банк" до суду не подала. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, подала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2007 року АТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 053-2902/840-0837, за умовами якого позивачем надано [PERSON] кредит для споживчих потреб у сумі 80000,00 доларів на строк з 26 грудня 2007 року до 10 вересня 2016 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 13,45 % річних, у випадку прострочення позичальником терміну сплати щомісячного платежу встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 40,35 % річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком щомісячних платежів, який є невід`ємним додатком до кредитного договору (т. 1, а. с. 7-11). 10 липня 2009 року АТ "Універсал Банк" та [PERSON] уклали додаткову угоду б/н до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, якою на період з 10 липня 2009 року до 26 липня 2009 року зменшено процентну ставку до 3,02 % річних, а підвищену процентну ставку збільшено до 44,85 % річних. З 27 липня 2009 року до 09 липня 2010 року процентну ставку підвищено до 14,95 % річних, а підвищену - встановлено у розмірі 44,85 % річних (т. 1, а. с. 12). 27 липня 2009 року АТ "Універсал Банк" та [PERSON] укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, за умовами якої змінено розмір процентної ставки за користування кредитом. Так, розмір процентної ставки за період з 27 липня 2009 року до 09 липня 2010 року встановлено у розмірі 3,02 % річних, підвищеної - у розмірі 11 % річних; за період з 10 липня 2010 року до 09 липня 2015 року - у розмірі 17,34 % річних, підвищеної - у розмірі 25,52 %; за період з 10 липня 2015 року до 10 вересня 2016 року - у розмірі 14,95 % річних, підвищеної - у розмірі 22,95 % річних (т. 1, а. с. 13-17). 10 березня 2011 року між АТ "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, згідно з якою на період з 10 березня 2011 року до 14 березня 2011 року зменшено процентну ставку до 3 % річних, а підвищену процентну ставку збільшено до 44, 85% річних. З 15 березня 2011 року до 09 березня 2012 року процентну ставку підвищено до 19,57 % річних, а підвищену - до 58,71 % річних (т. 1, а. с. 18). 15 березня 2011 року АТ "Універсал Банк" та [PERSON] уклали додаткову угоду б/н до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, відповідно до якої змінено розмір процентної ставки за користування кредитом. Так, розмір процентної ставки за період з 15 березня 2011 року по 09 березня 2012 року встановлено у розмірі 3 % річних, підвищеної - у розмірі 11 % річних; за період з 10 березня 2012 року до 10 вересня 2016 року - у розмірі 19,57 % річних, підвищеної - у розмірі 27,57 % річних (т. 1, а. с. 19-27). Виконання зобовєязання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абз. 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку", який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, узятих на себе за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, АТ "Універсал Банк" та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки від 26 грудня 2007 року, згідно з яким [PERSON] , [PERSON] передали АТ "Універсал Банк" в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. (т. 1, а. с. 28-29). У зв`язку з внесенням змін до кредитного договору додатковою угодою від 27 липня 2009 року б/н було внесено зміни до договору іпотеки від 26 грудня 2007 року (т. 1, а. с. 38-41). Зважаючи на підписання АТ "Універсал Банк" та [PERSON] додаткової угоди від 27 липня 2009 року б/н до кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837, цього ж дня банком та іпотекодавцями [PERSON] , [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень б/н до договору іпотеки від 26 грудня 2007 року (т. 1, а. с. 30-37). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. АТ "Універсал Банк" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі, обумовленій у договорі. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів згідно з графіком, який є невід`ємним додатком до цього договору. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. У п. 5.2.4 кредитного договору від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н) сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань позичальника за договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частини) та/або процентів за користування кредитом тощо) вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня направлення кредитором позичальнику повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання позичальника), якщо інший термін/строк виконання такого зобов`язання не передбачений у повідомленні/вимозі кредитора. У зв`язку з простроченням позичальником [PERSON] сплати чергового щомісячного платежу АТ "Універсал Банк" надіслало йому вимогу від 11 квітня 2012 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н). З огляду на те, що боржник не виконав вимогу банку від 11 квітня 2012 року, не усунув порушень умов кредитного договору, АТ "Універсал Банк" звернулося до суду з позовом про дострокове стягнення з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року у справі № 2605/13965/12 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н) у сумі 655359,02 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 07 липня 2012 року становило 81996,75 доларів США, у тому числі тіло кредиту у сумі 562740,09 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 07 липня 2012 року становило 70408,52 доларів США; проценти за користування кредитом у сумі 92618,93 грн, що згідно з офіційним курсом НБУ на 07 липня 2012 року становило 11588,23 доларів США (т. 1, а. с. 42-45). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених ст. 12 вказаного Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 4 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"). За рішення суду може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах (ст. ст. 39, 41 Закону України "Про іпотеку"). АТ "Універсал Банк" зазначило, що на виконання приписів ст. 35 Закону України "Про іпотеку" ним 29 травня 2012 року надіслано позичальнику, який одночасно є іпотекодавцем, [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, які залишились без задоволення. 19 липня 2012 року [PERSON] , один з іпотекодавців за договором іпотеки від 26 грудня 2007 року (у редакції договору про внесення змін та доповнень від 15 березня 2011 року б/н), помер (т. 2, а. с. 13). Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На випадок своєї смерті [PERSON] 18 квітня 2012 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Потаповим М.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4-498, яким заповів [PERSON] усе належне йому за життя на праві власності майно, зокрема 1/2 частину квартири [ADDRESS] (т. 2, а. с. 27). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснювалось за заповітом. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] прийняла шляхом подання державному нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Потапову Ю.М. заяви про прийняття спадщини у строк, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (т. 2, а. с. 13). Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки вiдiпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов`язки за iпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст.1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 636/2726/16-ц). Таким чином, на сьогодні іпотекодавцями є [PERSON] та спадкоємець після смерті [PERSON] - [PERSON] . За положеннями ч. 1 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги. Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 08 квітня 2019 року у справі № 338/1769/15-ц зазначив, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого iпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). При цьому сплив строку позовної давності по основному зобов`язанню не є підставою для припинення основного зобов`язання, а отже і іпотеки. Як стверджував позивач, отримавши постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. від 05 липня 2013 року у виконавчому провадженні № 38725829, він дізнався про смерть іпотекодавця [PERSON] (т. 2, а. с. 40). 25 вересня 2013 року АТ "Універсал Банк" надіслало до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з вимогу до спадкоємця іпотекодавця [PERSON] (т. 2, а. с. 43-44). У своїх постановах від 22 травня 2019 року у справі № 640/18356/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 759/4036/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду зазначив, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості. За рахунок предмета іпотеки кредитор має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не вважається подвійним стягненням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-ц) Отже, суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором лише у межах "непогашених" вимог кредитора за основним зобов`язанням із зазначенням у рішенні суми заборгованості за кредитним договором; суд може звернути стягнення на предмет іпотеки, коли боржник є особою, відмінною від іпотекодавця, враховуючи положення ст. 11 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, не вважається подвійним стягненням звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності невиконаного рішення суду про стягнення основної суми заборгованості (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 751/2322/16-ц). Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року у справі № 2605/13965/12 позивач управі у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н) вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . За положеннями ч. 1 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Аналіз змісту ст. ст. 1050, 1054 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно з його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника, обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц). Отже, проценти за користування кредитними коштами не могли бути нараховані кредитором АТ "Універсал Банк" після зміни строку виконання зобов`язання, тобто після 21 квітня 2012 року та пред`явлення позову до суду у рамках цивільної справи № 2605/13965/12. Більш того, заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н) визначена рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року у справі № 2605/13965/12 та становить 655359,02 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 562740,09 грн, проценти за користування кредитом у сумі 92618,93 грн. Натомість після зміни строку виконання зобов`язання АТ "Універсал Банк" здійснило донарахування процентів за користування кредитом та нарахування підвищених процентів, що суперечить приписам ст. ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 053-2902/840-0837 (у редакції додаткової угоди від 15 березня 2011 року б/н), що визначена рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року у справі № 2605/13965/12 та становить 655359,02 грн, у тому числі тіло кредиту у сумі 562740,09 грн, проценти за користування кредитом у сумі 92618,93 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу її на прилюдних торгах за ціною, яка буде визначена при примусовому виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з виконання рішення суду. Водночас суд зазначає, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пп. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є суб`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомог о житлового майна) не перевищує 140,00 кв. м для квартири та 250,00 кв. м для житлового будинку. Мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (постанова Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15). Квартира [ADDRESS] виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим позичальнику кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, її площа не перевищує 140,00 кв. м. Доказів на підтвердження того, що у власності іподекодавця [PERSON] знаходиться інше нерухоме майно, окрім того, яке було предметом іпотеки за договором від 26 грудня 2007 року (у редакції договору про внесення змін та доповнень від 15 березня 2011 року б/н), у справі немає. П. 4 Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. З огляду на викладене, рішення суду у цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відстрочити до чинності Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Outcome: partial