Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 29 серпня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, який оформлено борговою розпискою. Відповідно до розписки, він передав, а [PERSON] отримав в борг 12 тисяч доларів США, які зобов`язався повернути через місяць. Натомість відповідач зобов`язання щодо повернення позики на даний час не виконав, кошти не повернув, заборгованість становить 12000 доларів США, що еквівалентно 303600 грн. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.08.2016 позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 доларів США, що еквівалентно 303600 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.01.2021 заочне рішення від 12.08.2016 скасоване, справу призначено до розгляду. 12.05.2021 представник позивача адвокат Джирма А.В. скерувала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначила наступне: відповідач обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, належним чином не виконав, суму позики не повернув. Таким чином, порушення зобов`язання є підставою для застосування правових наслідків, передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Строк (термін) виконання зобов`язання відповідно умов розписки та ст. 530 ЦК України настав 29.09.2014 року. Прострочення виконання грошових зобов`язань відповідача виникло з 30.09.2014 та станом на 11.05.2021 становить 2416 календарних дні. Заборгованість зі сплати 3 % за користування коштами згідно ст. 625 ЦК України за період з 30.09.2014 по 11.05.2021 становить 66149,42\~грн.\~(333120\~х 3\~%\~річних/365\~х 2416),що станом на 11.05.2021 за курсом НБУ становить 2383 дол. США (27,76 грн.) Крім того, невиконання зобов`язання відповідачем завдало позивачу значної моральної шкоди. Тривалі поневіряння між судами, виконавчими службами та правоохоронними органами з метою захисту свого порушеного права також завдали моральної шкоди. Отже, негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного невиконання зобов`язання відповідачем перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали [PERSON] моральної коди, яку він оцінює в 10000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 12000 доларів США, 3 % річних за користування коштами 2383 дол. США та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Шахов О.М. в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки відповідач не брав в борг у позивача коштів. В подальшому представник відповідача адвокат Шахов О.М. 07.04.2021 скерував заяву, в якій повідомив, що договір про надання правової допомоги з [PERSON] достроково розірваний з 07.04.2021 року. Тому він, як адвокат, не здійснює представництво відповідача по даній справі. Особисто відповідач в судові засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням рішення. Заслухавши думку адвоката позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. 29\~серпня 2014\~року була\~складена розписка,\~відповідно до\~якої [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 12000 доларів США та зобов`язався повернути через місяць. В розписці зазначена дата «29.08.2014» та прізвище та підпис [PERSON] . Як вказав у позові позивач, кошти відповідач не повернув, тому заборгованість складає 12000 доларів США. Відповідно до положень статті 509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду оригінал письмової розписки від 29.08.2014. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] , паспорт [NUMBER] вид. Придніпровським РВ УМВС в м. Черкаси 04.04.1997, взяв в борг у [PERSON] , паспорт [NUMBER] Черкаським РВ УМВС України Черкаської обл.. 07.12.1996, взяв у борг 12000 (дванадцять тисяч доларів США) строком на місяць. Дата написання розписки 29.08.2014. Прізвище [PERSON] Підпис.». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в них зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки\~\~є особистий підпис позичальника [PERSON] . Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. Стаття 204\~ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046\~Цивільного кодексу\~України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність",\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"\~(далі -\~Декрет N 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена в Постанові ВПВС (справа № 373/2054/16ц, 16.01.2019). Таким чином, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв`язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 29.08.2014 в розмірі 12000 доларів США. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14. Тобто, з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Так, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних, нараховані на суму заборгованості по поверненню позики. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, відповідно до якого за позикою від 29.08.2014 року розмір 3 % річних від прострочення основного зобов`язання за позикою становить 2383 доларів США (333120 х 3 % / 365 днів х 2416 днів). Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. В даному випадку відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Аналогічний висновок\~міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс19), у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790 цс 15. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору при подачі позову звільнений відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Станом на 03.06.2021 офіційний курс долара становить 27,34 грн. Таким чином, розмір судового збору складає 3932,31 грн. (14383 х 1% х 27,34) Отже, до стягнення із відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 3932,31 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial