Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її тітка - [PERSON] . При житті [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та право на завершення приватизації земельної ділянки. Позивач прийняли спадщину [PERSON] , оскільки подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та частково оформила свої спадкові права, однак вона позбавлена можливості оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки на них відсутні правовстановлюючі документи. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок та право на завершення приватизації земельної ділянки. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні (а.с. 43). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 38). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19 січня 2016 року серії [NUMBER] (а.с. 12). При житті [PERSON] , а саме 18 березня 2015 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. та зареєстрований у реєстрі за № 823, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй в майбутньому, на день смерті, заповіла позивачу (а.с. 13). Згідно з довідкою Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 12 серпня 2019 року № 464, виданої на підставі погосподарської книги № 2, [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстровна у с. Великі Дмитровичі Обухівського району Київської області у своєї племінниці. На час вибуття із с. Ревбинці Чорнобаївського району Черкаської області 15 травня 2015 року була зареєстрована і проживала одиноко за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 серпня 2019 року № 465, виданої на підставі погосподарської книги за 2011-2015 роки (особові рахунки №№ 2, 0170-1) та погосподарської книги за 2016-2020 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був чоловік [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . Правовстановлюючих документів на будинок та надвірні споруди немає. Після смерті свого чоловіка [PERSON] спадщину на себе не переоформляла (а.с. 15). Згідно з довідкою Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 серпня 2019 року № 466 земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і належала сім`ї [PERSON] на праві користування, приватизована на ім`я її чоловіка [PERSON] , на підставі рішення сесії Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 28 серпня 1997 року № VIII-XXII та здійснено реєстрацію права власності на неї. Після смерті свого чоловіка [PERSON] спадщину на своє ім`я не переоформляла (а.с. 16). Відповідно до довідки Ревбинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 15 серпня 2019 року № 190 земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не приватизовувалася, державний акт на неї не видавався (а.с. 17). Згідно зі змісту листа відділу у Чорнобаївському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 18 грудня 2019 року № 29-23-0.350-331/113-19 (а.с. 47), державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3985 га на ім`я [PERSON] не реєструвався (а.с. 47). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості вказаного будинку від 12 липня 2019 року має ринкову вартість 27300,00 гривень (а.с. 21-22); - право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3985 га, кадастровий номер 7125188400:01:000:6042 (а.с. 18). Згідно зі змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 8 жовтня 2019 року (вих. № 1018/01-16) (а.с. 42), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 32), після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області від 5 жовтня 2019 року (вих. № 158/01-16) (а.с. 40) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 19), однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та право на завершення приватизації земельної ділянки. При цьому судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 24-26). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Абзацом 2 п. 1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги наявність заповіту, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами і право на завершення приватизації земельної ділянки, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved