Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS], а також визначити порядок та розмір участі в оплаті житлово - комунальних послуг між власниками квартири в рівних частках по 1/4 частині кожному, у зв'язку з чим зобов'язати всі комунальні підприємства міста укласти з кожним із власників квартири окремі договори на обслуговування. В подальшому позивач доповнив заявлені позовні вимоги, надавши письмову заяву, в якій також просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому для проживання одну житлову кімнату площею 11,5 кв.м., [PERSON] одну житлову кімнату площею 13,4 кв.м., [PERSON] та [PERSON] одну житлову кімнату площею 18,0 кв.м. з балконом площею 1,92 кв.м., а нежитлові приміщення загальною площею 14,2 кв.м., у тому числі кухню площею 4,9 кв.м., ванну кімнату площею 1,9 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., передпокій площею 5,5 кв.м., вбудовану шафу площею 1,0 кв.м., залишити у спільному їх користуванні. В обґрунтування свої вимог посилається на те, що він разом із відповідачами по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Незважаючи на це, йому самому приходиться нести всі витрати по обслуговуванню квартири та прибудинкової території, сплачувати комунальні послуги, ремонтувати її, доглядати тощо. Він є пенсіонером, інвалідом 2-ої групи. Інших видів доходу, крім пенсії, у нього немає, тому йому приходиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідачі по справі хоча і володіють квартирою на праві спільної часткової власності ? частиною кожний з них, але комунальні послуги по її обслуговуванню в добровільному порядку не сплачують, внаслідок чого йому складно в подальшому проживати у спірній квартирі без встановлення порядку користування квартирою. Жодної домовленості про порядок користування спірною квартирою між співвласниками немає, тому змушений був звернутися з цим позовом до суду. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому він зазначив суду, що запропонований позивачем порядок користування квартирою порушує право власності відповідача, так як виділена частка є значно меншою від належної їй на праві власності частки на квартиру. Належно повідомлені відповідачі [PERSON], [PERSON]. у судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за їх відсутності суду не подавали, тому суд розглядав справу у їх відсутності. Представники відповідачів ДКП "Донецьктеплокомуненерго", філіалу "Техноком" ПП "ІРД" в судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. Між сторонами по справі виникли цивільно - правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме свідоцтвом про право власності на житло, виданим 01.06.1994 року відділом приватизації державного житлового фонду УЖКГ п/о "Дзержинськвугілля" (а.с. 3) співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], позивач по справі та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Дзержинським бюро технічної інвентаризації (а.с. 4) спірна квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по ? частині кожному з них. Згідно довідки б/н від 12.08.2014 року, виданої ДКП "Дзержинськжитлосервіс" (а.с. 5-6) позивач по справі один проживає в квартирі [ADDRESS]. З огляду на це, суд зазначає наступне. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що сторони по справі не дійшли згоди та не домовилися між собою про порядок володіння та користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, а відтак позивач мав право звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою. Як вбачається з представленого суду технічного паспорту на квартиру (а.с. ) квартира [ADDRESS] є приватизованою, розташована на 3 поверсі 4-х поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 42,9кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 18,0 кв.м., 2-а кімната площею 11,5 кв.м., 3-я кімната 13,4 кв.м., а також кухні площею 4,9 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., передпокою площею 5,5 кв.м., вбудованої шафи 1,0 кв.м., балкону площею 1,92 кв.м. Загальна площа квартири складає 57,1 кв.м. Отже, на кожного із співвласників квартири припадає: 42,9 кв.м. / 4 дорівнює 10,72 кв.м. житлової площі. Таким чином виділення відповідачам [PERSON] та [PERSON] зальної кімнати площею 18,0 кв.м призведе до зменшення частки відповідачів і порушить їх права власності на ? частку у праві власності на вказану квартиру. При цьому судом встановлено, що інший порядок користування квартирою між співвласниками неможливий. За таких підстав позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що позовні вимоги щодо визначення порядку та розміру участі в оплаті житлово - комунальних послуг та зобов'язання укласти окремі договори на обслуговування житла є похідними від позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, то вони також не підлягають задоволенню. Крім цього щодо позовних вимог про визначення порядку та розміру участі в оплаті житлово - комунальних послуг та зобов'язання укласти окремі договори на обслуговування житла суд зазначає, що під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правової заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний порядок таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь- яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, визначення порядку та розміру участі в оплаті житлово - комунальних послуг та зобов'язання укласти окремі договори на обслуговування житла не передбачені чинним законодавством в якості способу захисту прав у розумінні ст. 16 ЦК України. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed