Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу, який знаходиться на вкладному рахунку у відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2014 року уклав з відповідачем договір-заяву банківського вкладу №300131/156341/1-14 „Класік", згідно якого розмістив в банку відповідача строковий вклад в розмірі 150 000 грн., на строк з 26.12.2014 року до 26.01.2015 року, зі сплатою процентів. 27.01.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського вкладу. Однак відповідач повернув лише відсотки за вкладом. Протягом розгляду справи позивачем були уточнені і збільшені позовні вимоги, з урахуванням яких позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за вкладом, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 175 050 грн., 3% річних у розмірі 727,4грн., а також відсотки за користування вкладом за період з 28.01.2015 року по 27.03.2015 року у розмірі 4 092,2 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000грн. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, надав заперечення до позовної заяви, в яких просив залишити позов без задоволення. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено наступне. 26.12.2014 року [PERSON] уклав з АТ „Банк „Фінанси та Кредит" договір-заяву №300131/156341/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Класік" на 1 місяць в національній валюті. Відповідно до п. 1,2 договору позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 150 000 грн., на строк з 26.12.2014р. по 26.01.2015р., зі сплатою процентів за ставкою 21,50% річних. Внесення грошових коштів підтверджується також заявами позивача про перерахування грошових коштів у розмірі 100 000грн. і 50 000грн. зі вкладних рахунків [NUMBER] та [NUMBER], відкритих на підставі депозитних договорів „Блискуча сімка" №300131/138661/07-14 від 27.11.2014 року та №300131/127585/07-14 від 04.11.2014 року на вкладний рахунок [NUMBER], відкритий на підставі договору №300131/156341/1-14 від 26.12.2014 року „Класік". Відповідно до п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п. 1 Договору - заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів. Згідно п. 6.1.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у АТ „Банк „Фінанси та Кредит" (в подальшому Основні умови) вкладник має право після закінчення строку, визначеного договором-заявою та Основними умовами, отримати суму вкладу та суму нарахованих процентів згідно з умовами вкладу. Згідно п. 6.3.2 Основних умов банк зобов'язується при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу, та закрити вкладний рахунок. 27.01.2015 року позивач, [PERSON] звернувся до банку з письмовою заявою по повернення йому, після закінчення строку дії договору, 27.01.2015 року, грошових коштів за договором - заявою №300131/156341/1-14 від 26.12.2014 року. Заява прийнята банком 27.01.2015 року, про що свідчить підпис відповідального працівника банку. Однак грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу повернено не було. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1066 ЦК України банк не має права встановлювати не передбачені договором або законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таке ж застереження щодо обмеження прав клієнта або вкладника встановлено і ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оскільки банк не виконав свого обов'язку з видачі вкладу на вимогу вкладника, вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Також, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо іншій розмір відсотків не встановлений договором. Неповернена відповідачем сума банківського вкладу у розмірі 150 000 грн., з урахуванням інфляційних втрат, згідно розрахунку позивача, складає 175 050грн. Три відсотки річних від простроченої суми, за період з 28.01.2015 року по 27.03.2015 року, складають 727,4грн. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відсотки за користування вкладом за період з 28.01.2015 року по 27.03.2015 року, у розмірі, передбаченому п 2 договору, з урахуванням податкових зобов'язань, згідно розрахунку позивача складають 4092,2 грн. Банком не надано доказів на спростування розміру неповернутого вкладу, крім того доводи представника відповідача викладені в запереченнях не спростовують вимог позивача, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 із змінами від 25.05.2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні з'ясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, позивачем не надано конкретних фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та не надано належних доказів. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, в розмірі 15000грн., є необґрунтованими, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди. Отже позовні вимоги в цій частині, не підлягають задоволенню. Таким чином стягненню з відповідача відлягає заборгованість, яка складається з наступного: 175050 грн. - сума неповерненого вкладу з урахуванням інфляційних втрат за період з 28.01.2015р. по 27.03.2015р.; 4092,20грн. - відсотки (21,5% річних) за користування вкладом за період з 28.01.2015р. по 27.03.2015 р., 727,40 грн. - 3% річних з дня прострочення (28.01.2015р.) по 27.03.2015р., а всього 179869,60 грн. Судові витрати у справі складаються з судового збору, від його сплати позивач звільнений, тому його в силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави. 60, 212 - 215, ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 625, 629, 630, 1058, 1060, 1066, 1068, 1074 ЦК України, суд -

Outcome: partial