Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , про визнання договору купівлі - продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 жовтня 2001 р. між позивачем і відповідачем [PERSON] , яка була власником будинку на підставі Свідоцтва на право власності на житловий будинок від 27.08.2001 р. виданого на підставі рішення Виконкому Троїцько-Сафонівської сільської ради від 16.07.2001 р. № 21, зареєстрованого Казанківським Бюро технічної інвентаризації Миколаївської області в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером 92, було укладено договір купівлі-продажу за № 175000. Даний договір було укладено на Українській товарній біржі . Умови договору були виконані в повній мірі, але нотаріально договір не був посвідчений. З того часу він є зареєстрованим за даною адресою та постійно проживає у вище означеному домоволодіння, веде підсобне господарство, а також сплачує відповідні комунальні платежі, доглядає за будинком та утримую його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачує земельний податок. Ним був замовлений проект по газозабезпеченю та домоволодіння було підключено до газової мережі. Були укладені відповідні договори на надання послуг з постачання природного газу та користування електричною енергією. В 2015 р. він отримав Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою домоволодіння - [ADDRESS] , яка надана йому у власність з метою обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином згідно ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі продажу житлового будинку від 22.10.01 року за № 175000, укладений на Українській товарній біржі між [PERSON] і [PERSON] , копію Технічного паспорту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , де в графі власник будинку зазначений [PERSON] , копією рабочого проекту на газопостачання житлового будинку [ADDRESS] і довідкою від 18.02.2019 року № 10/03-15, виданої Казанківськоїю селищною радою Миколаївської області, що з листопала 2001 року головою господарства за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції ", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 06.12.2001 сторони уклали договір купівлі-продажу №І-233 [ADDRESS], проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується договором купівлі-продажу та зареєстрованим у БТІ правом власності на будинок. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 " Про судову практику з розгляду цивіольних справ про визнання правочинів недійсними " роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 22 жовтня 2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу РСР 1963 року ( далі ЦК УРСР ) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу ). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 ЗУ " Про товарну біржу " (в редакції, що діяла на момент укладення угоди), угоди купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Таким чином, будучи власником, позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм майном, оскільки біржовий договір нотаріально не посвідчений і в той же час він не підлягав нотаріальному посвідченню за законом, який діяв на момент його укладення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved