Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. На обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] у місті Ладижин помер [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад двадцять років. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме кімнату [ADDRESS] . Вона є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом, як спадкоємець четвертої черги. Встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше п`яти років до дня відкриття спадщини необхідно їй для оформлення в нотаріальній конторі спадщини, що відкрилася після смерті чоловіка [PERSON] , який помер у місті Ладижин, Вінницької області [INFO] . Тому, заявник звернулася до суду, щоб встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер у місті Ладижин Вінницької області [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.1999 до дня його смерті. У судовому засіданні заявник [PERSON] пояснила, що проживала однією сім`єю з [PERSON] з 1999 по день його смерті, [INFO] . Вони вели спільний побут, доглядали один за одним коли хтось з них хворів. [PERSON] допомагав [PERSON] фінансово оплачувати навчання сина та організувати весілля двох синів від першого шлюбу. Вони разом відвідували її батьків в селі, допомагали їм по господарству. [PERSON] організовувала поховання його батька. За роки спільного життя наживали майно, [PERSON] працюючи на Ладижинській ТЕС отримав кімнату у гуртожитку, яку вдалося приватизувати у квітні 2019 року. [PERSON] бажає реалізувати свої право на спадщину, а тому звернулася до суду. Представник заінтересованої особи Ладижинської міської ради Олійник О. подав до суду заяву, в якій просив розглянути заяву у їх відсутність. При розгляді даної заяви покладаються на розсуд суду. Свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] та покійного [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству з цією родиною з 2006 року. Вони підтримували дружні стосунки, ходили один до одного в гості, на свята. Жили дружно, не сварилися. Свідок постійно бачив цю пару разом. Свідок [PERSON] , який також є сусідом заявника показав, що знає цю родину понад 20 років. Завжди бачив їх разом і стверджує, що вони ніколи не розлучалися і не жили окремо один від одного. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою та другом [PERSON] та покійного [PERSON] показала, що проживала по сусідству з цією родиною з 2006 року до цього часу. Вони з своїм чоловіком [PERSON] підтримували дружні стосунки з заявником та покійним [PERSON] , ходили один до одного в гості, на дні народження, на святкування Нового року. Свідок показала, що ця пара не розлучалася, вони разом обробляли земельну ділянку поблизу дому, прибирали клумбу, вели спільне господарство. Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що [INFO] у м. Ладижині Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому кімнату у гуртожитку [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на жилу площу в гуртожитку № 518 серія МР виданого громадянину [PERSON] 13.01.2016 (а.с.9), копією Технічного паспорта на кімнату [ADDRESS], який складений 28 березня 2019 року (а.с.10-12), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.05.2019 (а.с.14), копією виписки з рішення № 140 виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 23.04.2019 про приватизацію державного житлового фонду м. Ладижин (гуртожитку) (а.с.13). Разом з тим суд досліджує копію паспорта серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженки села Четвертинівка, Тростянецького району Вінницької області(а.с.6-7). З копію довідки, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради громадянці [PERSON] , вбачається, що її чоловік, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 36). З копії профсоюзного білету [NUMBER] вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] , 1954 року народження (а.с.37). З копії посвідчення серії [NUMBER] , копії посвідчення серії [NUMBER] , копії свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № [NUMBER] вбачається, що вони видані на ім`я [PERSON] (а.с. 38). Разом з тим, суд бере до уваги покази свідків [PERSON] , свідка [PERSON] та свідка [PERSON] допитаних у судовому засіданні, які підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 01.01.1999 і по день смерті [PERSON] [INFO]. Також, судом досліджено відповідь надану завідувачем Другої тростянецької державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 22.10.2019 про витребування копій спадкової справи [PERSON] , який помер [INFO] , з якої вбачається, що згідно з алфавітною книгою обліку спадкових справ, спадкова справа після смерті [PERSON] в даній нотаріальній конторі не заводилася (а.с.54). За правилами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення". Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як сім`я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, придбавали майно, мали спільні сімейні інтереси та взаємні права і обов`язки, що випливають зі шлюбу. Згідно із ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки… Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім`єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом… До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявника, її представника, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Аналіз перевірених і оцінених доказів переконує суд, що [PERSON] на підтвердження заяви надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву у суду і є достатніми для встановлення юридичного факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше п`яти років до дня відкриття спадщини, встановлення цього факту має для заявника юридичне значення і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Ушаков та Ушакова проти України" від 18.06.2015 (остаточне - 18.09.2015), в пункті 78 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…".

Outcome: approved