Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду в липні 2010 р. звернулася [PERSON] із зазначеним вище позовом, який мотивувала тим, що вона перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію по інвалідності як інвалід II групи. Відповідно до ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» її державна пенсія не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком. Згідно з ст. 50 цього Закону їй як потерпілій від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії інваліду 2 групи, повинна призначатись додаткова щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Однак, виплати пенсій, передбачені зазначеними нормами, їй проводились в неповному обсязі. В зв'язку з цим 01.07.2010 р. позивачка звернулася із заявою про перерахунок її пенсії по інвалідності, але отримала відмову. Просила визнати дії посадових осіб Управління пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області по нарахуванню та виплаті пенсії незаконними, такими, що звужують її конституційні права постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліда 2-ї групи. Призначити за нею право і зобов»язати посадових осіб Управління пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області зробити перерахунок та виплату державної пенсії з дня звернення із заявою в Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені Київської області - постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи - в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також зробити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. В подальшому зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області виплачувати їй державну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі в сумі 120 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення на позов, в яких Управління ПФУ в м. Ірпіні просить розглянути справу без участі представника управління. В письмових запереченнях на позов, відповідач зазначає, що дійсно позивач знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в м. Ірпіні та отримує пенсію, призначену відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок ; Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2006 р. Ця пенсія нараховувалась згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.», постановами Кабінету Міністрів України від 03.01.02 № 1, від 13.07.04 № 894 та від 27.12.05 № 1293. При цьому, при нарахуванні цих пенсій не може бути застосовано розмір пенсії, встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки цей розмір використовується лише у разі нарахування пенсій згідно з цим законом. З 01.01.2008 р. Законом України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", розрахунок додаткової пенсії змінено, а саме встановлено у відсотках від прожиткового мінімуму визначеного для осіб, що втратили працездатність, а саме для інвалідів II групи - 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08* № 10-рп/2008 зазначену норму визнано неконституційною, а тому після цього виплата пенсії відбувається на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 28.05.08 № 530. Також вказує, що відповідно до ст. 63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Таким чином, управлінням Пенсійного фонду України в м. Ірпені проводилась виплата пенсій відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в межах повноважень та в межах виділених коштів з Державного бюджету для проведення виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі вищенаведеного просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в м. Буча та отримує пенсію по інвалідності, в розмірі, передбаченому Постановами Кабінету Міністрів України від 03.01.02 № 1, від 13.07.04 № 894, від 27.12.05 № 1293, виходячи з розрахункової величини 19,91 грн., 22,30 грн. та 500,00 грн. відповідно. Встановлені судом обставини визнаються сторонами, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а)державної пенсії, б)додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно з ч. 4 ст. 54 цього ж Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено, що інвалідам II групи, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (підпункт 12 пункту 28 розділу II Закону), а у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів II групі інвалідності, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (підпункт 15 пункту 28 розділу II Закону). Зазначені норми були визнані неконституційними рішенням Конституційного суду України від 22.05.08 № 10-рп/2008, а тому після винесення цього рішення відновили свою дію норми ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяли до внесення в них змін. Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідач незаконно нараховував та виплачував позивачу пенсію в меншому розмірі ніж вимагають норми ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Доводи відповідача у письмовому запереченні про необхідність застосування постанов Кабінету Міністрів України від 03.01.02 № 1, від 13.07.04 № 894, від 27.12.05 № 1293, від 28.05.08 № 530, від 16.07.08 № 654 для визначення розміру пенсії позивачу необгрунтовані, оскільки зазначеними постановами встановлено розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в меншому розмірі та в твердій грошовій сумі, що суперечить ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими встановлено розмір пенсії у відсотковому відношенні до мінімальної пенсії за віком. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60). Норма ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, не береться судом до уваги, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, та інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком. Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Не заслуговують на увагу посилання відповідача, що розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише для призначення пенсії вперше за правилами, передбаченими частиною першою ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене суд не бере до уваги положення ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вивчивши доводи позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в перерахунку основної та додаткової пенсії позивачу, є незаконною, а тому з метою захисту прав позивача такі дії слід припинити, зобов'язавши відповідача зробити позивачу перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Нарахування суми допомоги, яка повинна бути виплачена позивачу, не відноситься до компетенції суду, тому вимога позивача про стягнення конкретної суми не підлягає задоволенню. Позивача, як постраждалого від аварії на ЧАЕС, звільнено ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» від сплати судового збору. Суд також звільняє Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області від сплати судового збору згідно з п. 34 ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» і відносить витрати по судовому збору за рахунок держави. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судове засідання сторони по справі не з'явилися, тому фіксування судового процесу не здійснювалося. На підставі ст. 19 Конституції України, ст. 14, 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,

Outcome: partial