Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог та враховуючи заяву про зменшення позовних вимог посилався на те, що відповідач, згідно з Форми 17 був власником квартири [ADDRESS], загальною площею 98,3 кв.м., згідно договору дарування квартири Серія [NUMBER], 07.10.2014 право власності на квартиру перейшло до іншої особи, 03 грудня 2015 року відповідач виписаний з квартири, але продовжує мешкати у ній. Крім того, позивач звернув увагу суду на те, що між сторонами було укладено графік погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням пропозиції власника квартири [ADDRESS] [PERSON], наведених в листі від 23.09.2014. Зазначено, що загальна сума заборгованості у відповідача перед позивачем за послуги утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.03.2015 по 01.11.2016, включно, становить 5 294,07 грн., заборгованість за спожиту гарячу воду з травня 2014 року по червень 2016 року включно становить 5379,19 грн., за водовідведення - 499,67 грн., заборгованість за послуги холодного водопостачання з травня 2014 року по червень 2016 року включно становить 4 100,58 грн. З огляду на зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2014 по 30.11.2016 в сумі 15 273,51 грн., а також судовий збір в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що був власником квартири [ADDRESS], у 2007-2014 роках, крім того, у Солом'янському районному суді м. Києва розглядається справа, предметом спору якої є право власності на дану квартиру, разом з тим, увесь цей період відповідач проживає у вказаній квартирі. Також відповідач вказав, що не розуміє яким чином нараховується заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно договору дарування квартири від 26.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П., реєстровий №8041, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], яка розташована у [ADDRESS] (а.с. 12), вищезазначене також підтверджується довідкою Форми №17 (а.с. 11). В ході судового розгляду встановлено та не заперечувалося сторонами, що 07.10.2014 право власності на вказану квартиру перейшло на іншу особу - [PERSON], а 03.12.2015 відповідач був виписаний з квартири (а.с. 11). Позивач, звертаючись з позовом до [PERSON], про стягнення з нього заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, наданих за адресою: [ADDRESS], посилався на те, що відповідач, хоча був власником вищезазначеної квартири до 07.10.2014, проте досі проживає там та є споживачем комунальних послуг. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував факту проживання в даній квартирі, після того як втратив право власності на квартиру. Крім того, з наданих у судовому засіданні пояснень та матеріалів справи вбачається, що відповідачу було відомо про наявну в нього заборгованість перед позивачем, оскільки, між сторонами також укладався графік погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням пропозиції власника квартири [ADDRESS] [PERSON], наведених в листі від 23.09.2014. Так, позивач, беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, наголошував, що у відповідача перед ним наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2014 по 30.11.2016 в сумі 15 273,51 грн., а саме: за послуги утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.03.2015 по 01.11.2016 включно заборгованість становить 5 294,07 грн., за спожиту гарячу воду з травня 2014 року по червень 2016 року включно - 5379,19 грн., за водовідведення - 499,67 грн., за послуги холодного водопостачання з травня 2014 року по червень 2016 року включно - 4 100,58 грн., на підтвердження чого позивачем було подано відповідні розрахунки, на що суд зазначає наступне. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій статтею 13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" віднесені до житлово-комунальних послуг. Пунктом 18 Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Пунктами 20, 21 вищевказаних правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: - з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення -з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; - з централізованого опалення -з розрахунку за 1 кв. м (куб. м) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Статтею 1 ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону у разі, якщо правління об'єднання самостійно здійснює функції управителя, воно за договором з постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. У цьому випадку об'єднання несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих членами об'єднання комунальних послуг. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Згідно зі ст. 29 цього ж Закону, договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, ОСББ «Протасів Яр» мало право отримувати від мешканців-власників квартир та членів їх сім'ї оплату за надані послуги. Враховуючи вищевикладені факти, позивач належним чином виконував свої обов'язки з надання житлово-комунальних послуг, а саме: послуги з водопостачання та водовідведення та утримання прибудинкової території, а, споживач, згідно із зазначеними нормами закону, зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Згідно з ст.13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов'язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частини загального майна об'єднання має право звернутися до суду для стягнення нарахованих платежів в судовому порядку. Що стосується заперечень відповідача, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно не є власником зазначеної квартири, однак, встановлено, що вказана квартира належала йому на праві власності. На даний час ним оспорюється право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], та він весь час користувався і користується вказаною квартирою. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що саме він повинен бути відповідачем по справі. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі 6-110цс12: з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, підтверджується обов'язок відповідача сплачувати надані йому послуги обслуговуючою організацією (постачальником послуг). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved