Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У червні 2020 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 23 вересня 2019 р. їй почали телефонувати невідомі особи та вимагати повернути отримані в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ФІНАНС" кредитні кошти, які вона не отримувала. З цього приводу позивач звернулася до Кременчуцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області та 30.09.2019 р. отримала лист № 10349/110/107/0319, де зазначено, що звернення не містить ознак кримінального правопорушення. 08 листопада 2019 року поштою вона отримала боргове повідомлення від Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про невиконання умов кредитного договору №10000984162 від 20.09.2019 року та про наявність заборгованості станом на 04.11.2019 року в розмірі 2 555 грн. 00 коп. 09.11.2019 року позивач повторно звернулась з заявою № 30545 до Кременчуцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області про шахрайські дії ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ФІНАНС". В подальшому позивач отримувала від ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ФІНАНС" вимоги про сплату судового збору від 18.11.2019 р. на суму 3 045 грн., від 09.12.2019 р. на суму 2 968 грн., від 13.04.2020 р. на суму 2 730 грн. 23.05.2020 р. ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ФІНАНС" надало відповідь на адвокатський запит, зазначивши, що 20.09.2020 р. між ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ФІНАНС" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10000984162 від 20.09.2019 р. на суму 1 400 грн. строком на 30 календарних днів, під 1,50% на залишок суми кредиту, кредитний договір укладено в електронному вигляді на сайті https://cashberry.com.ua, грошові зобов`язання за договором не виконані, наявна заборгованість. Також у відповіді вказано, що грошові кошти по договору № 10000984162 від 20.09.2019 року у сумі 1 400 грн. були перераховані позивачу [PERSON] на карту [NUMBER] (банк емітент АТ "ПриватБанк"), було вказано позивач при реєстрації на сайті Товариства. Крім того, до відповіді додано договір та графік розрахунків. З огляду на те, що кредитний договір від 20.09.2019 р. позивач не укладала, грошові кошти було перераховано на карту [NUMBER] (банк емітент АТ "ПриватБанк"), яка їй не належить, вона просила визнати недійсним кредитний договір № 10000984162 від 20.09.2019 р. Крім того просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Морільну шкоду обґрунтувала тим, що вона неоднарозово отримала від позивача безпідставні вимоги про сплату неіснуючого боргу. Навітть після того, як вона поінформувала відповідачу, що договір вона не укладала і кошти їй не перераховувалися, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» продовжувало погрожувати їй накладенням арешту на майно, блокуванням банківських карток, обмеженням у праві виїзду за кордон. За ініціативою відповідача її внесено як недобросовісного платника до списку Бюро кредитних історій. Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.08.2021 року витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відомості про власника картки № [NUMBER] (його повні анкетні данні, копія паспорту, адреса реєстрації, місця проживання особи) та інформацію про рух коштів по вказаному рахунку, з повною розшифровкою всіх кредитових і дебетових перерахувань, призначень платежів, зазначенням контрагентів, їх кодів ЄДРІІОУ, номерів, розрахункових рахунків, МФО банків. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Звернули увагу суду, що у заяві на отримання кредиту зазначений номер мобільного телефону, яким вона ніколи не користувалася, місце роботи ТОВ «Сільпо», де вона ніколи не працювала, банківська картка, яка їй не належить ( а.с.67). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач зазначив, що позивач здійснивши акцептування Оферти, підтвердив, що впевнений в тому, що всі умови йому зрозумілі та він чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання цієї заяви, він засвідчив, що у належній та допустимій формі був проінформований про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Представник відповідача ТОВ Фінансова компанія «Інвест Фінанс» також пояснив, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення/уникнення від виконання зобов`язаннь, від цивільно-правової відповідальності за кредитним договором, боргові зобов`язання за ким і досі не виконані позичальником, є неприпустимим. У задоволенні позову просив відмовити повністю з підстав його необгрунтовності. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 20.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10000984162 із додатком №1 (графік розрахунків) на суму кредиту 1 400 грн 00. Вказаний договір укладений в електронній формі з проставленням позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти по договору № 10000984162 від 20.09.2019 року в сумі 1 400 грн. були перераховані на карту [NUMBER] (банк емітент АТ "ПриватБанк"), яка була вказана при реєстрації на сайті Товариства. Відповідно до листа Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області №10349/11/107/0319 від 30.09.2019 року [PERSON] дійсно зверталася з заявою до Кременчуцького відділу поліції. Згідно довідки №428980F8L768QAR2 від 05.05.2020 року АТ КБ «Приватбанк» повідомили, що позивач має карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку отримує заробітну плату. Крім того зазначили, що картка № [NUMBER] не відкривалась на клієнта [PERSON] . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що є одним із головних елементів угоди і правочину). Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв лілового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) зазначені на розсуд сторін і породжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (надалі - Постанова Пленуму Верховного Суду України №9), при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди, залежно від предмета і підстав позову, повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено порядок укладання електронного договору. Так, ч.6 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надано шляхом: надсилання електронного повідомлення в особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, відповідно п.4.14 Правил, Товариство направляє (розміщує) в Інформаційно- телекомунікаційній системі (далі - ІТС) Товариства, а саме в Особистому кабінеті на сайті Оферту Заявнику, яка містить істотні умови кредитного договору. Пунктами 4.15, 4.16 цих Правил передбачено, що у разі прийняття Заявником пропозицій укласти електронний договір (Оферта), Заявник, має заповнити в Особистому кабінеті заяву про прийняття Оферти (здійснити акцепт Оферти) в електронній формі. Заява про акцепт Оферти підписується в ІТС Товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Після акцептування Заявником оферти, він одержує електронне повідомлення-підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Судом встановлено, що картка № [NUMBER] ( банк емітент АТ "ПриватБанк") на ім`я [PERSON] не відкривалася (а.с.92). Відповідач надав інформаційну довідку з ТОВ «Платежі онлайн» про те, що через платіжний сервіс «Platon» 20.09.2019 року о 17:33 год. була успішно проведена транзакція типу «виплата» кредиту (1400.00) на зазначену картку (а.с. 66). У запереченні (а.с.87)відповідач висловлює припущення, що [PERSON] при реєстрації на веб-сайті товариства задля отримання кредиту могла зазначити не персоніфіковану карту, держателем якої вона не являється. Проте доказів того, що виплата була проведена на не персоніфіковану картку відповідач суду не надав. У довідці «Платежі онлайн» не зазначено також хто був кредитором. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 17.08.2021 року з АТ КБ «Приват банк» було витребувано інформацію про власника картки № [NUMBER] та інформацію про рух коштів по вказаному рахунку ( а.с.134). На виконання вимог ухвали Банк повідомив , що вказану у запиті особу не вдалося ідентифікувати та просив надати серію, номер паспорту або ідентифікаційний номер ( а.с. 138). Отже, підстав вважати, що кошти були перераховані на не персоніфіковану картку суд не встановив. У підсумку суд вважає, що доказів перерахування кредитних коштів [PERSON] , тобто надання їй кредиту не має. Відповідно договір є недійсним, як такий, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України). Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Неправомірність поведінки відповідно полягала у тому, що грошові кошти були перераховані на кредитну картку особи, відмінної від тієї, яка була зазначена у заяві від 20.09.2020 року, на отримання кредиту. На підтвердження завданої моральної шкоди позивач зазначила, що постійно безпідставно отримувала вимоги щодо повернення коштів, які фактично не отримувала, погрози про притягнення до відповідальності., шляхом накладення арешту і примусового продажу її майна, обмеження права виїзду за межі України, внесення позивача в Бюро Кредит Історій як боржника, що призвело до нервової напруги, безсоння та психологічних розладів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд, оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення останній моральних страждань, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 3 000 грн. 00 коп. Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. судом зазначається наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Так, представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювалося адвокатом Коваль С.М. відповідно до договору про надання правової допомоги №1/23/04/20 від 23.04.2020 року. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок №4/04 та квитанцію №1/29/09/21 на загальну суму 4 000,00 грн. Заявлений розмір витрат є спів мірним із складністю справи, часом та зусиллями, які витратив адвокат на представництво інтересів позивачки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial