Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 18 травня 2012 року він працює на посаді заступника начальника управління відділу державного нагляду по Східному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації та має 7 ранг державного службовця. На підставі плану перевірок суб'єктів ринку телекомунікацій на третій квартал 2014 року була проведена планова перевірка суб'єкта ринку телекомунікацій - товариства з обмеженою відповідальністю "СВД ІНТЕРКОМ", щодо дотримання вимог законодавства у сфері телекомунікацій. Після проведення перевірки було складено акт перевірки дотримання законодавства про телекомунікації від 25 липня 2014 року, а 09 жовтня 2014 року директор ТОВ "СВД ІНТЕРКОМ" Величинський В.А. звернувся до Голови НКРЗІ зі скаргою, у якій зводить наклеп на дії комісії з перевірки товариства та звинувачує їх у некомпетентності, упередженості та замовному характеру висновків, зроблених членами комісій у результаті перевірки, таким чином бажаючи скомпрометувати посадових осіб НКРЗІ та нівелювати результати перевірок. Так, у своїй скарзі Величинський В.А. посилається на дії конкурентів, які зробили, "занос" грошей до в НКРЗІ Дніпропетровської області" з метою провести упереджено перевірку товариства. Крім того, скаржник не соромиться обвинувачувати комісію в зроблених на його адресу погрозах та попередженнях про майбутні негаразди, які будуть спіткати товариство у разі його відмови стати на бік комісії, а саме "За этим последовали угрозы расправой в адрес предприятия, внеплановыми проверками, принудительными выявленными недовольных абонентов. С их слов, в случае если я предоставлю им информацию о двух абонентах, которых нет, это якобы не навредит фирме, и обойдется, всего лишь, штрафом в 1700-3000 гривен. Перед тем, как покинуть офис, они дали два дня на размышления"'. Більше того, Величинський В.А. звернувся до Голови Правління Інтернет Асоціації України Т. Попової за захистом, надав їй та зацікавленим особам усі матеріали перевірки, копію скарги, та дав інтерв'ю з коментарями та обвинуваченнями стосовно дій комісії з перевірки Товариства. Дана інформація розміщена у всесвітній мережі Інтернет за електронною адресою: [INFO]. Тому позивач просить суд визнати недостовірною інформацію відносно уповноваженої НКРЗІ для здійснення державного нагляду посадової особи - голови комісії з перевірки ТОВ "СВД ІНТЕРКОМ" [PERSON] поширену Величинським В.А. у скарзі до Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформації від 09 жовтня 2014 року що містяться у мережі за електронною адресою: [INFO]. Зобов*язати Величинського В.А. принести свої вибачення у залі суду та не пізніше наступного дня від дня набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом направлення та оприлюднення на сайті [INFO] листів до Голови НКРЗІ Животовського О.М. та Голови Правління Інтернет Асоціації України Т. Попової, із зазначенням у ньому такого тексту: "Прошу Вас інформацію, яка надана мною у скарзі від 09.10.2014р. вих.1 та розповсюджена за адресою: http://internetua.com/nkrsi-obesxaet-provesti-rabotu-nЈ oshibkami-1, вважати недостовірною та не враховувати її під час службової перевірки стосовно голови комісії з перевірки ТОВ "СВД ІНТЕРКОМ" заступника начальника управління - начальника відділу управління державного нагляду Східному регіону ДДН [PERSON] та члена комісії головне державного інспектора управління державного нагляду по Східному регіону ДДН [PERSON]". В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив. Треті особи в судовому засідання просили позовні вимоги задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 32 Конституції України, фізична чи юридична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Судом встановлено, що [PERSON] з 18 травня 2012 року працює на посаді заступника начальника управління відділу державного нагляду по Східному регіону Департаменту державного нагляду Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації та має 7 ранг державного службовця. На підставі плану перевірок суб'єктів ринку телекомунікацій на третій квартал 2014 року була проведена планова перевірка суб'єкта ринку телекомунікацій - товариства з обмеженою відповідальністю "СВД ІНТЕРКОМ", щодо дотримання вимог законодавства у сфері телекомунікацій. Після проведення перевірки було складено акт перевірки дотримання законодавства про телекомунікації від 25 липня 2014 року, а 09 жовтня 2014 року директор ТОВ "СВД ІНТЕРКОМ" Величинський В.А. звернувся до Голови НКРЗІ зі скаргою, у якій зводить наклеп на дії комісії з перевірки товариства та звинувачує їх у некомпетентності, упередженості та замовному характеру висновків, зроблених членами комісій у результаті перевірки, таким чином бажаючи скомпрометувати посадових осіб НКРЗІ та нівелювати результати перевірок. Величинський В.А. у своїй скарзі посилається на дії конкурентів, які зробили, "занос" грошей до в НКРЗІ Дніпропетровської області" з метою провести упереджено перевірку Товариства. Крім того, скаржник не соромиться обвинувачувати комісію в зроблених на його адресу погрозах та попередженнях про майбутні негаразди, які будуть спіткати Товариство у разі його відмови стати на бік комісії, а саме "За этим последовали угрозы расправой в адрес предприятия, внеплановыми проверками, принудительными выявленными недовольных абонентов. С их слов, в случае если я предоставлю им информацию о двух абонентах, которых нет, это якобы не навредит фирме, и обойдется, всего лишь, штрафом в 1700-3000 гривен. Перед тем, как покинуть офис, они дали два дня на размышления"'. Окрім того, Величинський В.А. звернувся до Голови Правління Інтернет Асоціації України Т. Попової за захистом, надав їй та зацікавленим особам усі матеріали перевірки, копію скарги, та дав інтерв'ю з коментарями та обвинуваченнями стосовно дій комісії з перевірки Товариства. Дана інформація розміщена у всесвітній мережі Інтернет за електронною адресою: [INFO]. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Проаналізувавши скаргу Величинського В.А., суд вважає, що дана скарга містить оціночні судження та не може вважатися інформацією яка порочить честь та гідність . За таких обставин, згідно положень ст. 277 ЦК Українине є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, у рішеннях цього суду у справах "Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та „Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року. У зв'язку з наведеним суд вважає, що позивачем не доведено факт, що скарга відповідача була цілеспрямованою дією з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію. Відповідно ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, в своїх позовних вимог позивач просить суд визнати дії відповідача незаконними, однак ст. 16 ЦК України не містить саме такого способу захисту порушених прав. Відповідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України 27.02.2009 N 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed