Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

15.08.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком розташованим за адресою: вул. Привокзальна, 60, м. Шпола Черкаської області. Свій позов позивач мотивує тим, що 20 липня 2017 року за договором купівлі продажу він купив у [PERSON] та набув право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами в м.Шпола Черкаської області по вул. Привокзальній, 60. Окрім цього 21 липня 2017 року за договором купівлі-продажі позивач став власником іншої частини зазначеного домоволодіння. 27 вересня 2002 року попередній власник надав житло для проживання в [INFO], [PERSON] а згодом і [PERSON] та [PERSON] для постійного проживання по названій адресі. В 2012 році відповідачі залишили місце свого проживання та стали проживати в м. Шпола на інших квартирах. Спільного господарства з відповідачами позивач не веде. За період з 2012 року по даний час відповідачі жодного разу не з'явилися в місці своєї реєстрації. Всі обов'язки по утриманню будинку, ведення господарства, лежать тільки на позивачеві. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у суд не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується поштовими повідомленнями. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою вул. Привокзальна, 60, м. Шпола, Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 21.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], (а.с.6-8), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень №92503476 від 21.07.2017, наданим приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.10), договором купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 20.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу [PERSON], (а.с.17-19), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень №92447355 від 20.07.2017, наданим приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.20-21), Відповідно до довідок № 603, 604, 605 від 09.08.2017, виданих Шполяською міською радою Черкаської області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO], (а.с.8-9). Згідно з підтвердженнями [PERSON], [PERSON] та голови вуличного комітету вул. Привокзальна Мирошніченка Юрія Васильовича від 18.07.2017 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO], але за вказаною адресою не проживають з 2012 року. Підписи [PERSON] та [PERSON] засвідчено головою вуличного комітету вул. Привокзальна [PERSON]В.(а.с.14-16). Відповідачами не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41,55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідачі дійсно відсутні у спірному приміщені понад шість місяців; відповідачами наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2012 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 71 та ст. 72 ЖК УРСР\~втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідачів, який належить до повного задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Судовий збір позивач просить залишити на власному рахунку. На підставі ст. 391 ЦК України, ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved