Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що він знаходився у трудових відносинах з шахтою "Піонер" з вересня 1978 року по травень 2013 року працював прохідником підземним, гірником очисного забою, гірником підземним з повним робочим днем у шахті у шкідливих і небезпечних умовах праці. 30 червня 2004 року під час виконання трудових обов'язків він отримав травму, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку від 02 липня 2004 року та актом про нещасний випадок на виробництві від 02 липня 2004 року. Після отримання травми довгий час перебував на лікуванні. Відповідно до довідки МСЕК від 05 жовтня 2004 року йому було встановлено 20% втрати працездатності безстроково. Згідно довідок обласної МСЕК від 16 липня 2013 року було встановлено третю групу інвалідності з втратою професійної працездатності у розмірі 65% безстроково у сукупності: 45% первино внаслідок профзахворювання, 20% повторно за травмою 30 червня 2004 року. Вважає, що ушкодженням здоров'я йому були спричинені не тільки фізичні, а і моральні страждання, оскільки порушений звичний образ життя. Його здоров'я ніколи не відновиться до попереднього стану, він відчуває себе калікою, у зв'язку з чим став рідше спілкуватися із друзями. Враховуючи ступень тяжкості своїх моральних страждань просить стягнути на його користь з відповідача спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Бабійчук Т.В., що діє на підставі довіреності, позов не визнала. Просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України № 212 від 22 листопада 1995 р., яким затверджено "Порядок встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності", згідно якого обов'язок по встановленню факту заподіяння моральної шкоди працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК). На підставі наведеного просить відмовити в позові в повному обсязі. Суд, вислухавши доводи представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Копією трудової книжки підтверджується, що позивач перебував у трудових відносинах із ДП "Добропіллявугілля" ВП "Шахта "Піонер" з 07 вересня 1978 року до 05 квітня 1979 року; з 25травня 1981 року до 07 лютого 1990 року; з 04 лютого 1997 року до 29 травня 2013 року (а.с.3-6). Актом розслідування нещасного випадку від 30 червня 2004 року за формою Н-5, встановлено, що на ВП "Шахта "Піонер" ДП "Добропіллявугілля" з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав: забій, ссадну, забиту рану правого стегна, шок 1-2 ступенів. (а.с.7). Актом № 24 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 30 червня 2004 року вказано, що [PERSON] отримав виробничу травму на ВП "Шахта "Піонер" ДП"Добропіллявугілля" 30 червня 2004 року (а.с.8). Відповідно до довідки МСЕК від 05 жовтня 2004 року [PERSON] було встановлено 20% втрати працездатності безстроково. Згідно довідок обласної МСЕК від 16 липня 2013 року №247401, № 439246 було встановлено третю групу інвалідності з втратою професійної працездатності в розмірі 65% безстроково у сукупності: 45% первино внаслідок профзахворювання, 20% повторно за травмою 30 червня 2004 року (а.с.9-10). Копією медичною картки підтверджується, що він неодноразово знаходився на лікуванні та звертався за медичною допомогою з приводу отриманої виробничої травми (а.с.14-17). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, врегульовані Законом України «про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 р. №1105-XIV (з наступними змінами та доповненнями). За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ", право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Відповідно до норм ст. ст. 1, 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ", обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди працівникові при стійкій втраті працездатності у разі ушкодження здоров'я на виробництві покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Положеннями ст. ст. 21, 28, 34 Закону України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності " в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, передбачало обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. А тому, враховуючи, що у зв'язку з отриманою виробничою травмою [PERSON] вперше було встановлено втрату професійної працездатності висновком МСЕК від 05 жовтня 2004 року, суд вважає, що позивач має право на отримання з відповідача страхової виплати за моральну шкоду. Згідно зі ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт розслідування професійної травми, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, документи, що підтверджують знаходження позивача на лікуванні. В судовому засіданні на основі аналізу доказів вірогідно встановлено вину підприємства у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійної травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, досліджених у ході судового розгляду. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що факт моральних страждань позивачем не доведений, не заслуговують на увагу, оскільки у п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить із фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених позивачу моральних страждань, принципів справедливості та розумності, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленими травмою на виробництві, моральних страждань. У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає сума в розмірі 6000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial