Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа [PERSON] (далі - третя особа) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.04.2008 р., між позивачем та відповідачем, був укладений кредитний договір № 72/08-Ж (далі - договір), з подальшими змінами та доповненнями, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 350000,00 доларів США строком до 02.09.2034 р., зі сплатою відсотків згідно з умовами договору. Для забезпечення виконання зобов'язання за даним договором, 24.04.2008 р. між сторонами було укладено договір іпотеки, із подальшими змінами та доповненнями, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яке належить відповідачу. Оскільки, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала, позивач просив суд стягнути з [PERSON] за кредитним договором №72/08-Ж від 24.04.2008 року станом на 04.04.2012 року в розмірі 388460 (триста вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят) доларів США 70 центів, з яких : 336788,41 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 425,82 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 4096,78 доларів США - заборгованість по відсоткам, 21187,77 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам, 25075,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам (при реструктуризації), 886,71 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 24.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрований у реєстрі за №2823, а саме: квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], [INFO]) на підставі договору купівлі - продажу квартири від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрований у реєстрі за №2820, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з визначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації - на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2008 р., між позивачем та відповідачем, був укладений кредитний договір № 72/08-Ж (далі - договір), з подальшими змінами та доповненнями, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 350000,00 доларів США строком до 02.09.2034 р., зі сплатою відсотків згідно з умовами договору. Відповідно до валютних меморіальних ордерів, відповідач отримав вказані кредитні кошти, тобто позивач виконав своє зобов'язання та надав позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором (а.с.34,35). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до розрахунку по кредитній заборгованості відповідача від 04.04.2012 р., загальна заборгованість становить 388460 (триста вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят) доларів США 70 центів, з яких : 336788,41 доларів США - поточна заборгованість за кредитом, 425,82 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 4096,78 доларів США - заборгованість по відсоткам, 21187,77 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам, 25075,21 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам (при реструктуризації), 886,71 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (а.с.9). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на 13.07.2015 р., становить 2191.6483 за 100 доларів США, а тому 388460,70 доларів США складає 8513692,33 грн. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1,2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»). Позивач неодноразово пропонував відповідачу виконати взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, що підтверджується письмовими вимогами, повідомленнями та іпотечним повідомленням в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» від 24.09.2013 р., які містяться в матеріалах справи, однак, відповідач кредитні зобов'язання належним чином не виконала (а.с.45-53). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Договором іпотеки від 24.04.2008 р., із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS] (а.с.39-42). Згідно із договором купівлі - продажу квартири, спірна квартира належить відповідачу на праві приватної власності (а.с.43). Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Пунктом 3.2.5 кредитного договору визначено, що у разі несплати позичальником чергового платежу кредиту згідно п. 1.1 цього договору та/або процентів за користування кредитом згідно п.2.4. цього договору протягом 30 днів, банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказується розмір заборгованості х урахуванням заборгованості в строк до 30 днів, дає право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. Згідно з п. 3.2.6. кредитного договору, у випадку непогашення простроченої заборгованості в строк до 30 днів,банк направляє позичальнику та/або поручителю вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів за користуванням кредитом, штрафів та пені. Якщо позичальник протягом 33 днів з моменту направлення йому вимоги банком, не виконає вимогу про дострокове погашення, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням або звернення стягнення на предмет іпотеку в позасудовому порядку. У випадку порушення позичальником умов цього договору та/або умов договорів, укладених згідно п. 1.3 цього договору у тому числі несплати суми кредиту (частину кредиту), процентів, штрафних санкцій та пені згідно умов цього договору,банк має безумовне право звернути стягнення на майно позичальника, яке перебуває в іпотеці або на інше майно позичальника в порядку, передбаченому чинним законодавством. Судом встановлено, що п.п. 4.1, 5.1 договору іпотеки, передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного та цього договору, в тому числі і у випадку порушення графіку погашення заборгованості. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Даючи юридичну оцінку поясненням представника позивача та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, а кредитним договором та договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення кредитних зобов'язань, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості відповідача необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 3441,00 грн. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 1 ст.360-7 ЦПК України). У правовій позиції постанови Верховного Суду України від 27.05.2015 р. у справі 6-58цс15 зазначено, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. В окремій думці судді Верховного Суду України Сеніна Ю.Л. у справі №6-58цс14 зазначено, що Згідно правової позиції, яка викладена у постанові № 6-58цс15, при новому розгляді суду слід задовольнити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки і одночасно, вказати, що це рішення не підлягає виконанню у період дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Outcome: approved