Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , в якій просить суд визнати протиправним і скасувати рішення №14 від 16.11.2017\~року виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. Позов мотивовує тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину №1628, виданого 22.12.2011\~року нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир\~М.В., є співвласником житлового будинку [ADDRESS] . Виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради була розглянута заява [PERSON] від 23.10.2017\~року №63 і за результатами розгляду 16\~листопада 2017\~року прийняте рішення №14, яким житловому будинку, розміщеному по [ADDRESS] і який належить родині померлого [PERSON] присвоїно адресні реквізити: [ADDRESS] . Відтак, вважає дане рішення виконавчого комітету сільської ради таким, що порушує її право вільного володіння, користування і розпорядження належним їй на праві приватної власності конкретно визначеним майном, а також прийнятим всупереч чинному законодавству. 16.03.20202 року на адресу суду від представника відповідача - Сівко-Войнилівської сільської ради адвоката Долинки Ореста Антоновича надійшов відзив на позовну заяву (а.с.36-44,61-62 ), в якому вказав, що в погосподарських книгах сільської ради №2 і №3 за 2001-2005 роки ні домоволодінню [PERSON] , спадкоємцем якого є третя особа [PERSON] , ні домоволодінню [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач [PERSON] , жодних номерів присвоєно не було. Також у відзиві відповідач зазначає, що за результатами розгляду заяви [PERSON] , який є спадкодавцем позивача, 25 грудня 2003\~року сільською радою прийняте рішення №29 про оформлення за ним права власності на домоволодіння [ADDRESS] , на підставі якого 28.05.2004\~року він отримав свідоцтво про право власності. При вирішенні спору відповідач покладається на розсуд суду, а справу просить слухати без участі представника Сівко-Войнилівської сільської ради і участі представника адвоката Долинки\~О.А. 16.03.2020\~року на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову (а.с…45-60), в яких проти позову заперечила. На обґрунтування заперечень посилається на рішення Калуського міськрайонного суду від 22.01.2020\~року у справі №345/2015/18, яким за нею визнане право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому по [ADDRESS] та зазначає, що ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.06.2019\~року провадження у справі 345/2015/18 закрито, а постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019\~року вказана ухвала суду апеляційної інстанції залишена без змін. А тому, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню та просила відмовити в його задоволенні. . 30.03.2020 року на адресу суду від представника позивача адвоката Миколів Андрія Михайловича, надійшов відповідь на відзив (а.с.71-76), в якому він зазначив, що оскаржуване рішення прийняте сільською радою з перевищенням наданих їй як органу місцевого самоврядування як передбачених законодавством так і делегованих повноважень, без участі, згоди і повідомлення позивача, просить суд справу слухати без участі позивача і її представника, а позов задоволити в повному обсязі. Правом на подання до суду заперечення відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не скористались. 08 квітня 2020\~року від представника позивача адвоката Миколів Андрія Михайловича, надійшли письмові пояснення по справі(а.с.80-84), в яких зазначено, що номер 112 належному позивачу домоволодінню був присвоєний саме рішенням сільської ради ще в 2003\~році. На підставі цього рішення батько позивача 28.05.2004\~року отримав свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно. Після його смерті [INFO] домоволодіння успадкувала дружина померлого [PERSON] мати позивача. Позивач же успадкувала частину домоволодіння після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, встановив наступне. 25\~грудня\~2003\~року Сівко-Войнилівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області розглянула заяву [PERSON] і прийняла рішення №29 про оформлення за ним права приватної власності в цілому на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON] 28\~травня\~2004\~року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] , яке було видане Сівко-Войнилівською сільською радою згідно рішення виконавчого комітету від 25 грудня 2003 року за №29 (а.с.8). Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17\~червня\~2004\~року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації №3884906 від 17\~червня\~2004\~року, який зареєстровано облінвентарбюро за номером запису 35 в книзі 1, реєстраційний номер домоволодіння:6022129 (а.с.83). [INFO] [PERSON] помер, а належне йому на праві приватної власності домоволодіння успадкувала його дружина, яка була матір`ю позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 05.01.2011\~року державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир\~М.В. і зареєстрованим в реєстрі за №1(а.с.83). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , домоволодіння [ADDRESS] успадкувала позивач і онук померлої [PERSON] по 3/8 частини кожен, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 22.12.2011\~року державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир\~М.В. і зареєстрованим в реєстрі за №1628 (а.с84). 16 листопада 2017\~року, розглянувши заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] від 23.10.2017\~року, відповідачем прийняте рішення №14 (а.с.6), яким житловому будинку, розміщеному на житловій ділянці по [ADDRESS] , який належить родині померлого [PERSON] , присвоїно адресні реквізити: [ADDRESS] . Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин 1 і 4 статті 182 ЦК України, в редакції станом на момент отримання 28.05.2004\~року [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Порядок і умови реєстрації права власності на нерухоме майно на той момент регламентовані, зокрема, Законом України "Про власність", Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002\~року (надалі Тимчасове положення), Порядком ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 28.01.2003 року. Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про власність" об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Частиною 4 статті 13 Закону України "Про власність" встановлено, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян. Відповідно до пункту 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002\~року , реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. Обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном (пункт 1.5. Тимчасового положення). Пунктом 1.6. цього Тимчасового положення визначено, що реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об`єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Згідно із пунктом 2.1. Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна входять свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями (пункт 6 Додатку 1 Тимчасового положення), а отже, і свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON] 28.05.2004\~року Сівко-Войнилівською сільською радою згідно рішення виконавчого комітету від 25 грудня 2003 року за №29. Згідно із пунктом 3.8. вказаного Тимчасового положення після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа та містить: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження)\~нерухомого майна; призначення (назву) нерухомого майна; підстави виникнення права власності; особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об`єкти, про накладення арешту, про перебування майна у податковій заставі тощо); відомості про власника (власників); дату видачі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно; прізвище, ім`я, по батькові реєстратора; підпис реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначений витяг скріплюється печаткою БТІ. Разом із витягом власнику (власникам) або уповноваженій особі повертаються правовстановлювальні документи. Як визначено пунктом 3.2. розділу ІІІ "Внесення записів до Реєстру прав" Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 28.01.2003 року на кожний об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше, реєстратором БТІ відкривається відповідний розділ Реєстру прав. Розділ Реєстру прав складається з трьох частин, які містять записи про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації; право власності на об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, та суб`єкта цього права; інші речові права на нерухоме майно та суб`єкта цих прав. Підпункт 3.2.1. пункту 3.2. розділу ІІІ "Внесення записів до Реєстру прав" цього Порядку визначає, що внесення до Реєстру прав запису про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, проводиться шляхом внесення такої інформації: тип (призначення) об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації (житловий будинок, квартира, приміщення, об`єкт незавершеного будівництва тощо); адреса (місцезнаходження) об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; загальна та у разі наявності житлова площа об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; площа земельної ділянки; вартість об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, що визначається станом на дату проведення технічної інвентаризації такого об`єкта; площа та вартість самочинного будівництва (у разі наявності); технічний опис об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; дата прийняття рішення про внесення запису про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації; прізвище, ім`я, по батькові реєстратора БТІ; прізвище, ім`я, по батькові керівника БТІ; додаткові відомості (особливі позначки реєстратора БТІ) про прийняте рішення. Із вказаних норм слідує, що наявність адреси об`єкта нерухомого майна є необхідною умовою для здійснення будь-якої операції з нерухомістю, в тому числі набуття його у власність. Адреса ідентифікує об`єкт нерухомого майна відносно його місця розташування. Привласнення або зміна вже існуючої адреси здійснюється як для житлових будинків, адміністративних, господарських, промислових, побутових споруд або їх частин, так і для інших об`єктів нерухомого майна. Умовою привласнення адреси є знаходження об`єкта на території земельних ділянок, що перебувають у власності, оренді або користуванні, якщо їх переміщення неможливе без знецінення або зміни призначення. Відтак, присвоєння та зміна адреси нерухомого майна може здійснюватись лише за ініціативою його власника, оскільки є дією, спрямованою на зміну однієї із ідентифікуючих характеристик нерухомості. Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Статтею 37 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належали такі власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту; 2) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом. Водночас, пунктом 41 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, встановлено, що питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Повноваженнями на прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", виконавчі органи сільських, селищних, міських рад наділені згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку надання адміністративних послуг у сфері будівництва та створення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва" №199-IX від 17.10.2019\~року, яким до статтю 37 Закону України "Про місцеве самоврядування" доповнено пунктом 1-1. Отже, на момент прийняття 16.11.2017\~року виконавчим комітетом Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області оскаржуваного рішення №14 про зміну належному позивачу домоволодіння номеру 112 на номер 110, виконавчий орган відповідача не був наділений такими повноваженнями. При цьому, суд бере до уваги, що рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради від 25 грудня 2003 року за №29 про оформлення права власності на домоволодіння є ненормативним актом органу місцевого самоврядування. І саме цим рішенням домоволодінню, належному на даний час позивачу, а на момент його прийняття батькові позивача, присвоєно поштову адресу номер [ADDRESS] . Ненормативними правовими актами органу місцевого самоврядування є індивідуально-правові акти, які є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов`язки. Такі акти стосуються конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) і розраховані на одноразове застосування. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Отже, з моменту набуття і реєстрації права приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради від 25 грудня 2003 року за №29 припинило діяти на підставі факту його виконання. Також з цього моменту [PERSON] набув всіх правомочностей власника щодо вільного володіння, користування і розпорядження своїм майном, передбачених статтями 317, 319 ЦК України. Цих прав в подальшому в порядку спадкування набула позивач. При цьому, рішенням від 25 грудня 2003 року за №29 і фактом видачі [PERSON] 28 травня 2004 року свідоцтва про право власності на домоволодіння, Сівко-Войнилівська сільська рада наділила його правом власності на конкретно визначене нерухоме майно із такою ідентифікуючою ознакою як адреса. Оскаржуваним же рішенням №14 від 16.11.2017\~року виконавчий комітет Сівко-Войнилівської сільської ради вніс зміни у рішення виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради від 25 грудня 2003 року за №29, на підставі якого ним [PERSON] видане свідоцтва про право власності від 28 травня 2004 року на домоволодіння [ADDRESS] , а також відповідач без заяви і відома власників майна змінив характеристики нерухомого майна, а саме змінив адресу з існуючого номера 112 на номер 110. При цьому, суд зважає на той факт, що оскаржуване рішення виконавчого комітету сільської ради було прийняте за заявою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] і яка не була наділена правом вирішення подібних питань щодо неналежного їй майна. Її доводи про спроби позивача заволодіння належним їй майном суд до уваги не бере, так як право власності на домоволодіння позивача набуте і зареєстроване її батьком у 2004 році, домоволодіння має власний реєстраційний номер 6022129 та адресу. В той же час, чинним законодавством не встановлено прямої залежності черговості нумерації житлових будинків до фактичного їх місця розташування, а тому суд критично розцінює доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] про належність домоволодінню позивача номеру іншого, ніж зазначений у правовстановлюючих документах із посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019\~року справі 345/2015/18. У даній постанові суд касаційної інстанції прийшов до висновку про право позивача на оскарження рішення №14 від 16.11.2017\~року виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, чим позивач у даному випадку і скористався, або його обов`язку приведення правовстановлюючих на домоволодіння у відповідність до вказаного рішення органу місцевого самоврядування. Посилання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] на факт обізнаності позивача із оскаржуваним рішенням з 2018 року відповідно до довідки Сівко-Войнилівської сільської ради №245 від 28.10.2018\~року спростовуються цією ж довідкою, так як в ній зазначається лиш факт направлення на адресу позивача 05.04.2018\~року копії оскаржуваного рішення сільської ради для ознайомлення, однак відомості і докази про його отримання позивачем відсутні. Суд також враховує, що згідно з наданими відповідачем відомостями погосподарського обліку відповідно до книг №2 і №3 за 2001-2005 роки домогосподарству позивача і домогосподарству [PERSON] , спадкоємцем якого є третя особа [PERSON] адреси присвоєні не були. Ведення погосподарського обілку на той час врегульовано Інструкцією погосподарського обілку в сільських (селищних радах), затвердженою Наказом Державного комітету статистики України від 17.07.2000\~року №234 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2000\~року за №480/4701. Пунктом 6 розділу цієї Інтрукції визначено, що сільські ради один раз на п`ять років проводять закладення нових погосподарських книг та алфавітних книг домогосподарств за станом на 1 січня. Закладення погосподарських книг проводиться шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення в період з 1 до 15 січня. Відповідно до пункту 8 Інструкції особові рахунки домогосподарств у Погосподарській книзі відкриваються під час закладення книг за станом на 1 січня на всіх осіб, що прописані і постійно проживають на території сільської ради. Усі записи в особових рахунках проводяться безпосередньо в домогосподарствах шляхом опитування голови або іншого дорослого члена домогосподарства. Водночас, відомості про сам житловий будинок за вимогами чинної на той час Інструкції погосподарського обілку в сільських (селищних радах) заповнювались в розділі ІІІ "Житловий будинок (квартира) в приватній власності громадян" погосподарської книги. Копія погосподарських книг у цій частині з відомостями про домоволодіння позивача суду не надана. Відповідно до наданих відповідачем копій погосподарських книг №2 і №3 за 2001-2005 роки домогосподарству позивача на 1 січня 2001 року присвоєний особовий рахунок № [NUMBER] , а домогосподарству третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] 178, які не є поштовою адресою. Однак, суд бере до уваги посилання відповідача у відзиві на відсутність присвоєної поштової адреси вказаним домоволодінням відповідно до відомостей погосподарського обліку за 2001-2005 роки, так як дана обставина позивачем і третьою особою не заперечувалась. За таких обставин суд приходить до висновку, що поштова адреса домоволодінню позивача номер [ADDRESS] присвоєна рішенням виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради №29 від 25 грудня 2003 року про оформлення за ним права приватної власності в цілому на будинковолодіння, яке в подальшому було зареєстроване у встановленому законом порядку батьком позивача [PERSON] . З того часу виключно йому, а в подальшому його спадкоємцям, належала правомочність розпорядження нерухомим майном юридично забезпечена можливість визначення і вирішення юридичної долі нерухомого майна, в тому числі вирішення питання зміни його поштової адреси. За фактичних обставин справи і наявних доказів, суд вважає, що рішення №14 від 16.11.2017\~року виконавчого комітету Сівко-Войнилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області прийняте за відсутності наданих законом таких повноважень, тому позов підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню На підставі викладеного,

Outcome: approved