Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Мотосів»(код ЄДРПОУ 35152316) м. Виноградів та просить суд трудові відносини між нею та ТОВ "МОТОСІВ" (код ЄДРПОУ 35152316, з місцезнаходженням за адресою: 90300, Україна, м.Виноградів, вул. пл.Миру, буд. 6, визнати припиненими з 31.07.2017 року, у зв'язку зі звільненням [PERSON] за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2009 року, позивачку [PERSON] було призначено на посаду директора ТОВ "МОТОСІВ" (код ЄДРПОУ 35152316, з місцезнаходженням за адресою: 90300, м.Виноградів, Закарпатської обл., пл. Миру,6). Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців" (в редакції Закону, що діяла на дату призначення позивачки директором) відомості про неї [PERSON], як керівника та підписанта ТОВ "МОТОСІВ" було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань при призначенні на відповідну посаду Відповідно до ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Загальні збори здійснюють управління товариством та реалізують право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу від виконання обов'язків члена виконавчого органу Обираючи директора товариства та припиняючи його повноваження, загальні збори товариства є уповноваженим органом товариства та діють від імені товариства в трудових відносинах з директором. Засновниками ТОВ "МОТОСІВ" є юридична особа HTS s.r.l. в особі дирекора [PERSON] з місцезнаходженням: Caselle di Altivole, via Giorgione,5, Italy і фізична особа [PERSON] з місцезнаходженням: Caselle di Altivole, via Mararon ll/1, Italy He являються резидетами України, що стверджується роздруківкою із інтернет- порталу Міністерства юстиції України "Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"; №3 копія витягу зі статуту ТОВ "МОТОСІВ". З огляду на те, що засновники ТОВ "МОТОСІВ" фактично не опікуються своїм підприємством, ТзОВ працівників не має, підприємство не виконує поставлені економічні завдання. У зв'язку з чим позивачка [PERSON], втратила економічну чи будь-яку зацікавленість у перебуванні директором ТОВ "МОТОСІВ" у трудових відносинах та у зайнятті посади директора, бажає звільнитися з посади директора. . Припинення повноважень позивача, як директора товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОСІВ", відповідно до пп. 10.4.3. Статуту ТОВ "МОТОСІВ", належить до компетенції загальних зборів товариства. Листом-повідомленням від 15/05/2017 року позивачка як директор ТОВ "МОТОСІВ", повідомила засновників ТОВ "МОТОСІВ" HTS s.r.l. в особі [PERSON] про скликання Зборів Товариства з порядком денним про звільнення діючого директора ТОВ "МОТОСІВ" [PERSON] з посади директора, що стверджується копією листа-повідомлення засновників товариства про скликння Зборів товаритсва з копією чеку про відправлення листа та чеку повідомлення від засновників про вручення листа. Засновники ТОВ "МОТОСІВ" ніяк не відреагували на повідомлення позивачки , директора ТОВ "МОТОСІВ", не вчинили ніяких дій щодо скликання Зборів товариства Заявою від 17.07.2017 року позивачка [PERSON], повідомила уповноважений орган ТОВ "МОТОСІВ", засновників, "МОТОСІВ", про своє бажання звільнитися за власним бажанням в порядку, передбаченому ст. 38 Кодексу законів про працю України, що стверджується копією заяви [PERSON] про звільнення з копією чеку про відправлення листа. Так як засновники ТОВ "МОТОСІВ" ніяк не відреагували на повідомлення позивачки як директора ТОВ "МОТОСІВ", не вчинили ніяких дій щодо скликання Зборів товариства, чим порушили право позивача, на вільний вибір роботи, позивачка фактично припинила свої повноваження 31.07.2017 року позивач, фактично припинила повноваження директора Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "МОТОСІВ", відповідно до наказу № 2-211-к «Про звільнення з роботи», звільнившись за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, про що внесено запис до трудової книжки позивача (запис № 11 від 31.07.2017), що стверджується копією наказу про звільнення від 31.07.2017 року. Позивачкою [PERSON], заява від 17.07.2017 року про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України не відкликалася. Фактично трудові відносини між позивачкою, та товариством припинені з 31.07.2017. Отже, згідно до приписів трудового законодавства України позивачка [PERSON]П повністю припинила трудові правовідносини з ТОВ "МОТОСІВ" з 31.07.2017 року, та будь-яких рішень по діяльності товариства в подальшому вже не приймала. Однак, уповноважений орган ТОВ "МОТОСІВ" - одноособовий учасник ТОВ "МОТОСІВ" з моменту направлення заяви про звільнення, та на дату звернення з позовом до суду не вчинив будь-яких дій щодо розгляду заяви позивачки, не вчинив будь-яких дій зі створення нового виконавчого органу товариства та дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо звільнення позивача, чим порушив позивача, конституційне право на вільний вибір роботи. Враховуючи обставини, що унеможливлюють дотриматись порядку звільнення встановленого статутом, ЦКУ та ГКУ, з метою захисту свого права щодо вільного вибору праці позивачка звернулася до суду та просить визнати трудові відносини із відповідачем припиненими відповідно до ст. 38 КЗпП України. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, однак надала суду заяву та просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду заяви, не повідомив суд про причину неявки. За таких обставин судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому 08.05.2009 року позивачку [PERSON] було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОСІВ" (код ЄДРПОУ 35152316, з місцезнаходженням за адресою: 90300, м.Виноградів, Закарпатської обл., пл. Миру,6). Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців" (в редакції Закону, що діяла на дату призначення позивачки директором) відомості про неї [PERSON], як керівника та підписанта ТОВ "МОТОСІВ" було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань при призначенні на відповідну посаду Відповідно до ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Загальні збори здійснюють управління товариством та реалізують право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу від виконання обов'язків члена виконавчого органу Обираючи директора товариства та припиняючи його повноваження, загальні збори товариства є уповноваженим органом товариства та діють від імені товариства в трудових відносинах з директором. Засновниками ТОВ "МОТОСІВ" є юридична особа HTS s.r.l. в особі дирекора [PERSON] з місцезнаходженням: Caselle di Altivole, via Giorgione,5, Italy і фізична особа [PERSON] з місцезнаходженням: Caselle di Altivole, via Mararon ll/1, Italy He являються резидетами України, що стверджується роздруківкою із інтернет- порталу Міністерства юстиції України "Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"; №3 копія витягу зі статуту ТОВ "МОТОСІВ". З огляду на те, що засновники ТОВ "МОТОСІВ" фактично не опікуються своїм підприємством, ТзОВ працівників не має, підприємство не виконує поставлені економічні завдання. У зв'язку з чим позивачка [PERSON], втратила економічну чи будь-яку зацікавленість у перебуванні директором ТОВ "МОТОСІВ" у трудових відносинах та у зайнятті посади директора, бажає звільнитися з посади директора.. Припинення повноважень позивача, як директора товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОСІВ", відповідно до пп. 10.4.3. Статуту ТОВ "МОТОСІВ", належить до компетенції загальних зборів товариства. Листом-повідомленням від 15/05/2017 року позивачка як директор ТОВ "МОТОСІВ", повідомила засновників ТОВ "МОТОСІВ" HTS s.r.l. в особі [PERSON] про скликання Зборів Товариства з порядком денним про звільнення діючого директора ТОВ "МОТОСІВ" [PERSON] з посади директора, що стверджується копією листа-повідомлення засновників товариства про скликння Зборів товаритсва з копією чеку про відправлення листа та чеку повідомлення від засновників про вручення листа. Засновники ТОВ "МОТОСІВ" ніяк не відреагували на повідомлення позивачки , директора ТОВ "МОТОСІВ", не вчинили ніяких дій щодо скликання Зборів товариства Заявою від 17.07.2017 року позивачка [PERSON], повідомила уповноважений орган ТОВ "МОТОСІВ", засновників, "МОТОСІВ", про своє бажання звільнитися за власним бажанням в порядку, передбаченому ст. 38 Кодексу законів про працю України, що стверджується копією заяви [PERSON] про звільнення з копією чеку про відправлення листа. Так як засновники ТОВ "МОТОСІВ" ніяк не відреагували на повідомлення позивачки як директора ТОВ "МОТОСІВ", не вчинили ніяких дій щодо скликання Зборів товариства, чим порушили право позивача, на вільний вибір роботи, позивачка фактично припинила свої повноваження 31.07.2017 року позивач, фактично припинила повноваження директора Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "МОТОСІВ", відповідно до наказу № 2-211-к «Про звільнення з роботи», звільнившись за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, про що внесено запис до трудової книжки позивача (запис № 11 від 31.07.2017), що стверджується копією наказу про звільнення від 31.07.2017 року. Позивачкою [PERSON], заява від 17.07.2017 року про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України не відкликалася. Фактично трудові відносини між позивачкою, та товариством припинені з 31.07.2017. Отже, згідно до приписів трудового законодавства України позивачка [PERSON]П повністю припинила трудові правовідносини з ТОВ "МОТОСІВ" з 31.07.2017 року, та будь-яких рішень по діяльності товариства в подальшому вже не приймала. Однак, уповноважений орган ТОВ "МОТОСІВ" - одноособовий учасник ТОВ "МОТОСІВ" з моменту направлення заяви про звільнення, та на дату звернення з позовом до суду не вчинив будь-яких дій щодо розгляду заяви позивачки, не вчинив будь-яких дій зі створення нового виконавчого органу товариства та дій щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо звільнення позивача, чим порушив позивача, конституційне право на вільний вибір роботи. Відповідно до п.п. 10.4.3. Статуту ТОВ "МОТОСІВ" до компетенції загальних зборів належить призначення та звільнення директора товариства. Згідно до ч. 1 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Відповідно до ч. 1 ст. 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Згідно з ч. 1, 2 ст. 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема створення та відкликання виконавчого органу товариства (п. З ч. 4 ст. 145 Цивільного кодексу України). Приписи ст. 22 КЗпП України та ст. 43 Конституції України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, передбачено ч. 1 ст. 38 КЗпП України. За змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 Цивільного кодексу України, ст. 58, 60, 62 Закону України "Про господарські товариства" праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов'язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення і створення нового виконавчого органу . Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Уповноважений на звільнення директора орган ТзОВ "МОТОСІВ" проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього Статутом обов'язки по створенню нового виконавчого органу (призначення директора). З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася у не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства, ТОВ "МОТОСІВ" були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Окрім цього, невнесення відповідачем відповідних змін про звільнення із посади директора позивачки [PERSON] до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про те, що відповідач не визнає припинення трудових відносин з позивачкою та продовжує вважати його керівником товариства. Згідно п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є припинення правовідношення. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпПУ трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст. 38, 39 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпПУ працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки ніхто не може примушувати працювати, якщо цього не бажає сама особа, це право закріплено Конституцією України, позивач відповідно до ст.38 КЗпП України вправі розірвати трудовий договір за власним бажанням, а обмеження його в цьому є порушенням його трудових прав. Враховуючи те, що позивачка позбавлена можливості звільнитися з роботи з власної ініціативи, передбаченої ч.1 ст.38 КЗпП України, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову і захист права позивача шляхом припинення трудового договору за власним бажанням працівника з 31.07.2017 року. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, позивач надав суду докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у доказах у суду не виникло. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved