Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

у січні 2013 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] помер його дід [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], а саме: будинок, земельна ділянка, сарай, погріб, уборна та гараж. Позивач, як спадкоємець першої черги, за правом представлення після смерті своєї матері [PERSON], котра померла [INFO] та була рідною дочкою померлого [PERSON], прийняв спадщину свого діда і вступив у володіння зазначеним спадковим майном. 21.11.2006 року Позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. До цієї ж контори із заявою про прийняття спадщини згодом звернулися Третя особа - [PERSON] та Відповідач - [PERSON], який надав оригінали правовстановлюючих документів, з яких нотаріус зняла копії. Згодом, Позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки Позивач не надав оригіналів правовстановлюючих документів. Документи знаходяться у Відповідача, [PERSON], який відмовляється надати їх, чим порушує право власності Позивача. В судовому засіданні Позивач посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на: - ? житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 92,1 квадратних метри; - ? господарських споруд, (сарай літера "Б", погріб літера "В", уборна літера "Г", гараж літера "Д", сооружения) розташованих при житловому будинку, за адресою: [ADDRESS]; - ? земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0552 га з цільовим призначенням: "обслуговування жилого будинку і господарських будівель"; - визнати право спільної власності на місця загального користування, розташовані при житловому будинку [ADDRESS] та на земельній ділянці розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0552 га з цільовим призначенням: "обслуговування жилого будинку і господарських будівель", а саме: кухня, сооружения. Крім того, Позивач пояснив, що Відповідач був третьою особою на стороні позивача по справі №22-10145/08 про зміну черговості одержання права на спадкування, що підтверджується Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2009 року. Відповідач заперечував право власності Позивача. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Необхідно також вказати, що у судовому засіданні 15.05.2013 р. відповідач пояснив, що правовстановлюючі документи знаходяться у нього та він надасть їх в судове засідання. У зв'язку із тим, що Відповідач не виконав вимоги ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 15.05.2013 року про надання оригіналів документів, розгляд справи неодноразово відкладався. Треті особи в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати Позивача. [INFO] помер [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS] - дід Позивача, батько померлої [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності належали: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 92,1 квадратних метрів; господарські споруди, (сарай літера "Б", погріб літера "В", уборна літера "Г", гараж літера "Д", кухня, сооружения) розташовані при житловому будинку за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0552 га з цільовим призначенням: "обслуговування жилого будинку і господарських будівель". Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2009 року по справі №22-10145/08 встановлено, що Позивач, [PERSON], є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке. Як зазначено вище, положеннями ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Викладене означає, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлена обставина, що Позивач є спадкоємцем першої черги та те, що Відповідач не визнає права власності Позивача на спадкове майно. В судовому засіданні 15.05.2013 р. відповідач вказав, що правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у нього. Суд, своєю ухвалою зобов`язав Відповідача надати Суду оригінали правовстановлюючих документів, проте, Відповідач не виконав вимоги ухвали суду про витребовування документів. Судом з Другої київської державної нотаріальної контори витребувана копія спадкової справи, з якої вбачається, що Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом. Також, судом встановлено, що заповіту [PERSON] не залишав. У відповіді Державного агентства земельних ресурсів України від 03/02/2014 року 9-26-0.22-487/2-14, на запит Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2014р. зазначено, що земельна ділянка за адресою - [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] - зареєстрована за [PERSON] на праві власності. Також, слід зазначити, що інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна містить дані, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON], а саме: - 1/2 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київською держнотконторою 14.07.1987р. №7н-10587, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 24.07.1987р. за реєстровим №5439 в реєстровій книзі 25-60; - 1/4 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київською держнотконторою 28.11.1987р. №7н-20247, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 11.12.1987р. за реєстровим №5439 в реєстровій книзі 25-60; - 1/4 ч. на підставі договору дарування, посвідченого 2-ю Київською державною нотаріальною конторою 03.06.1997р., №7-1479, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 27.12.1997р. за реєстровим №5439 в реєстровій книзі д.127-242 Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування, є обгрутнованоми, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved