Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.12.2013 року між ним та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір №2304.21.00.2293 (надалі договір). Відповідно до п 2.1 договору, кредитор надає позичальнику кредит у сумі 299 000,00грн. Відсоткова ставка за користування кредитом становить 15,99% річних. Відповідно до п. 3.2 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі -щомісяця, щоквартально тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Однак, порушуючи вищевказану постанову правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, Кредитор вказав лише, що сума погашення кредиту повинна складати 5 947,00 грн., тим самим не зазначив дану суму у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. На даний час, виявилося, що сума коштів до нарахування значно перевищує суму визначену кредитним договором, вищевикладене свідчить, що кредитор допустив порушення прав позичальника, а саме не визначив суми сплати по кредиту з урахуванням сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Так, при сплаті лише суми погашення кредиту визначеної в графіку, в позичальника виникне заборгованість, що призведе до застосування штрафних санкцій, тим самим призведе до збільшення заборгованості по кредиту. Банк приховав від позивача (споживача) реальний розрахунок по Договору, з цілю отримання додаткового прибутку за цим Договором, шляхом визначення щомісячного платежу, який не відповідає відсотковій ставці, визначеній за договором. Кредитор перед укладенням договору у письмовій формі не повідомив позивача про орієнтовну сукупну вартість кредиту та кількість платежів, їх частоту та обсяги щодо виплати суми відсотків за користування кредитом (графік погашення суми відсотків за користування кредитом відсутній). Також, Кредитор не зазначив в Договорі детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та графік погашення суми відсотків за користування кредитом. Тому, своїми діями Кредитор умисно ввів позивача в оману для того, щоб у нього виникла заборгованість за несплату відсотків за користування кредитом і від позивача можна було отримати додаткові кошти за рахунок нарахування пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. На підставі викладеного просить суд визнати недійсним кредитний договір №2304.21.00.2293 від 12.12.2013 року, укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.12.2013 року між позивачем та відповідачем ПАТ «КРЕДОБАНК» в особі Херсонського відділення укладено кредитний договір №2304.21.00.2293, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 299 000,00 грн на строк кредитування до 01.12.2020 року із сплатою процентів за користування кредитом 15,99 % річних. Кредит був наданий під умовами часткового фінансування купівлі у власність автомобіля марки RENAULT модель KOLEOS, дата випуску 2013року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії CAT 375818, видане МРЕВ ДАІ м. Херсон 11.12.2013 року, згідно договору купівлі-продажу №144R-13 від 11.12.2013 року. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 12.12.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави №2304.21.00.2293, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким в заставу було передано рухоме майно, а саме автомобіль марки RENAULT модель KOLEOS, дата випуску 2013року. Додатково в забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 12.12.2013 року між позивачем, відповідачем та [PERSON] укладено договір поруки №2304.21.00.2293/S-1. Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На думку суду волевиявлення позивача при укладенні кредитного договору було вільним, відповідало його внутрішній волі, адже банк жодним чином не змушував позивача укладати цей кредитний договір, а навпаки сам позивач проявив ініціативу та звернувся в одне з відділень банку для отримання грошових коштів на умовах кредиту. Тобто позичальник, на момент укладення кредитного договору, був вільним у виборі банку з яким він мав намір вступити у правові відносини. Банк в свою чергу не нав'язував своїх умов позичальнику. Крім того в пунктах 2.1, 3.2 кредитного договору зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, у пунктах 4.1, 4.2., 4.8. та інших, передбачені щомісячна сума необхідного платежу, строк внесення платежів, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми (на яку у своїй заяві посилається позивач), банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак передбачених законом правових підстав для визнання недійсним у даному випадку кредитного договору немає. Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору із власної волі, був ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився на них, наслідком чого стало підписання ним кредитного договору 12 грудня 2013 року. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов2язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 2 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Посилання [PERSON], на те, що вищевказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору, точно в договорі визначили свої наміри. При цьому сторони не мали на меті інших цілей, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України для кредитних договорів, а саме: банк зобов'язався надати позичальнику кредит у відповідному розмірі в національній валюті на часткову оплату вартості автомобіля, а позичальник зобов'язався повернути кредит у тій же валюті, в якій він його отримав, у строки, встановлені договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особистий підпис позивача на договорі, додатках, інформаційних картках кредитування, свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». В поданій позовній заяві позивач звертає увагу суду на те, що він оскаржує переддоговірну роботу між банком та позичальником, а також відповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства України в частині порушення прав позивача як споживача кредитних послуг на момент підписання сторонами оспорюваного кредитного договору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт його обману. А тому посилання позивача на не ознайомлення його перед укладенням кредитного договору з правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не може свідчити про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитного договору та не дає підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним. Отже, на думку суду на момент укладення кредитного договору, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивач прийняв кредит і зобов'язався повернути його відповідачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки. Враховуючи викладене, доводи позивача щодо визнання кредитного договору недійсним є безпідставними та такими що суперечать вимогам діючого законодавства, матеріалам справи та за таких підстав у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КредоБанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed