Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Трускавецького міського суду Львівської області із позовом до Трускавецької міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, приведення земельної ділянки у попередній стан. Позивачі позовні вимоги мотивують тим, що 21 грудня 2011 року Трускавецька міська рада ухвалила рішення №234 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою та технічних документацій із землеустрою», пунктом 10 якого надала дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0050 га для надання у користування на умовах оренди (обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за рахунок земель міської ради, не наданих у власність та користування. Пунктами 2, 2.1 рішення від 21лютого 2013 року №468 «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій, надання земельних ділянок та вилучення земельних ділянок з користування» Трускавецька міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надала у користування на умовах оренди терміном на 5 років гр. [PERSON] земельну ділянку кадастровий [NUMBER] площею 0,0050 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель міської ради, не наданих у власність та користування. На підставі даного рішення між Трускавецькою міською радою та гр. [PERSON] 27 березня 2013 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0050 га по [ADDRESS] в м. Трускавці. Позивачі у справі проживають у будинках садибного типу (район малоповерхової забудови) по [ADDRESS]. До кожного з цих будинкволодінь є можливим заїзд лише з цієї [ADDRESS] - тупикова, ширина проїжджої частини становить 3 м 50 см. При проектуванні даної вулиці ще у 60-х роках минулого сторіччя було запроектовано та збудовано уздовж проїжджої частини «кишеню» - місце для роз'їзду автотранспорту, що підтверджується планом [ADDRESS], який міститься у матеріалах КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО». Без вказаної «кишені» два легкових автомобілі, які рухаються назустріч один одному по даній вулиці для уникнення зіткнення повинні виїжджати на тротуар. При цьому, спеціальний автотранспорт - автомобіль швидкої допомоги, пожежна машина, асенізаційна машина та інший вантажний великогабаритний автомобіль взагалі не спроможний потрапити до місця призначення за наявності на дорозі іншого транспортного засобу. Це місце роз'їзду орієнтовною площею 50 кв.м. було розташоване і суміжне до будинковолодіння [ADDRESS], належного [PERSON] І саме цю частину дороги загального користування вищезазначеними рішеннями Трускавецької міської ради було передано в оренду [PERSON] для обслуговування житлового будинку. Ще у 2004 році [PERSON] намагався змінити конструкцію [ADDRESS] шляхом зняття бордюрів і руйнування дорожнього полотна. Мешканці вулиці звернулися зі скаргою до тодішньої влади міста. За результатом звернення мешканців міжвідомчою комісією було прийнято рішення про заборону [PERSON] змінювати конструкцію дороги і проводити будь-які самовільні роботи по зняттю асфальтового покриття (протокол міжвідомчої комісії №6 від 28.12.2004 року). Але оспорюваними рішеннями Трускавецька міська рада нового скликання надала незаконний дозвіл на одноосібне користування [PERSON] частиною дороги, яка до сих пір перебувала у загальному користуванні. Про існування договору оренди та оспорюваних рішень позивачі у справі дізналися з письмових відповідей міського голови від 06.08.2013 року №03/н-826, від 16.10.2013 року №03/02-КО-1004у та від 18.10.2013 року №03/Н-999. Позивачі вважають п.10 рішення Трускавецької міської ради №234 від 21.12.2011 року та п.2,2.1 рішення Трускавецької міської ради від 21.02.2013 року №468 незаконними, такими, що порушують права та інтереси позивачів. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача Трускавецької міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що Трускавецька міська рада винесла оспорювані рішення законно в межах своїх повноважень, оскільки елементи благоустрою можуть перебувати у користуванні громадян, лише, можливо, не був врахований протокол міжвідомчої комісії з цього питання, а відтак немає підстав для їх скасування. Представник відповідача [PERSON], проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що рішення Трускавецької міської ради є законними, жодних прав позивачів не порушено. Позивачі зробили біля своїх будинків стоянку, а не заїзд, тортуар фактично відсутній, земельну ділянку, яка була йому надана він використовував з моменту укладення договору оренди. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 21 грудня 2011 року Трускавецька міська рада ухвалила рішення №234 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою та технічних документацій із землеустрою», п. 10 якого надала дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0050 га для надання у користування на умовах оренди (обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за рахунок земель міської ради, не наданих у власність та користування. Пунктами 2, 2.1 рішення від 21 лютого 2013 року №468 «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій, надання земельних ділянок та вилучення земельних ділянок з користування» Трускавецька міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надала у користування на умовах оренди терміном на 5 років [PERSON] земельну ділянку кадастровий [NUMBER] площею 0,0050 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель міської ради, не наданих у власність та користування. На підставі даного рішення між Трускавецькою міською радою та [PERSON] 27 березня 2013 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0050 га на [ADDRESS] в м. Трускавці. Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно зі ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Відповідно до ст.8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відтак, суд вважає, що має бути застосована аналогія закону, тому що правовідносини, які виниклі, є подібними, оскільки зі змісту ст. 83 Земельного кодексу України передбачається, що площі, вулиці, проїзди, дороги, набережні тощо повинні знаходитись тільки у комунальній власності, а відповідно і в оренду передаватись не можуть. Відповідно до ст.18 Земельного кодексу України усі землі в межах території України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель мають основний правовий режим. Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України, Класифікації видів цільового призначення земель, затверджених Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 року за N 548, землі категорії В «землі житлової та громадської забудови» передбачають будівництво та обслуговування будівель та споруд різної категорії та призначення. Вказана у рішеннях Трускавецької міської ради №234 від 21.12.2011 року та № 468 від 21.02.2013 року земельна ділянка, яка стосується предмету спору відповідно до категорій, визначених Земельним кодексом України належить до земель загального користування населених пунктів. Надання вказаної земельної ділянки у користування для обслуговування житлового будинку призводить до її використання не за цільовим призначенням. Спірними рішеннями та договором оренди землі частина дороги загального користування передані для обслуговування житлового будинку [PERSON] та, таким чином, змінене цільове призначення земельної ділянки. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, що визначено статтею 21 Земельного кодексу України. Згідно із ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно з статей 93, 124 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. В ст.123 Земельного кодексу України передбачений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в якому зазначено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. При цьому в ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Ні Трускавецькою міською радою, ні [PERSON] не розроблявся план зонування, детальний план території, який би передбачав доцільність та відповідність суспільному інтересу зміну цільового призначення земельної ділянки з загального користування на обслуговування житлового будинку. Відповідно до приписів Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» дорога є розташованою на земельній ділянці інженерною спорудою, яка не підлягає приватизації. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» дорога не може бути об'єктом оренди. За нормами Закону України «Про автомобільні дороги»: автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів. Автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях. Відповідно до ст.18 цього Закону складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається. Таким чином, у розумінні норм даного закону проїзна частина дороги - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для безпечного, зручного руху транспортних засобів, а не для обслуговування житлового будинку. Відповідно до п.п 1, 4 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених Постановою КМУ №198 від 30.03.1994 року до дорожніх об'єктів відносяться міські вулиці і дороги загального користування. Користувачами дорожніх об'єктів є учасники дорожнього руху, власники та користувачі земельних ділянок, які знаходяться в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, рекламних засобів та інженерних комунікацій і споруд, розташованих у зазначених межах. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобовязані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Підставами для визнання незаконним та скасування рішення субєкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства, визначеній законом компетенції органу, який видав це рішення. Обов'язковою умовою визнання акту незаконним є також порушення у звязку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Судом встановлено, що п. 10 рішення Трускавецької міської ради № 234 від 21.12.2011 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0050 га по [ADDRESS]. Крім того, п. 2, 2.1 рішення Трускавецької міської ради від 21.02.2013 року № 468 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у користування на умовах оренди терміном на 5 років [PERSON] земельну ділянку кадастровий [NUMBER] площею 0,0050 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель міської ради, не наданих у власність та користування (землі житлової та громадської забудови). Суд вважає, що приймаючи дані рішення міська рада вийшла поза межі своєї компетенції, оскільки фактично змінила цільове призначення земельної ділянки з загального користування на обслуговування житлового будинку. Таким чином, враховуючи, що Трускавецька міська рада, як суб'єкт владних повноважень, прийняла оскаржувані рішення поза межами наданих повноважень, всупереч вимогам діючого законодавства, чим порушила права, свободи та інтереси позивачів, в зв'язку з чим наявні підстави для їх скасування в частині позовних вимог, що тягне за собою визнання недійсним договору оренди землі від 27.03.2013 року, укладеного між Трускавецькою міською радою та громадянином [PERSON] та зобов'язання [PERSON] привести земельну дідянку по [ADDRESS] площею 0,0050 га у попередній стан (відновити асфальтове покриття, встановити бордюрний камінь).

Outcome: approved