Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Посилався на те, що 18 квітня 2020 року він позичив [PERSON] 3000,00 доларів США, про що була складена розписка. Згідно розписки відповідач зобов*язався повернути отримані кошти до 31 серпня 2020 року. Однак [PERSON] повернув позику частково в розмірі 1248,56 доларів США. Зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути залишок боргу, однак останній не відреагував. У зв*язку з невиконанням відповідачем зобов*язань, вважає, що [PERSON] має також сплатити 3% річних від простроченої суми. Станом на 25.06.2021 року заборгованість [PERSON] з врахуванням 3% річних складає 1806,96 доларів США: 1751,44 доларів США заборгованість по позиці, 55,52 доларів США заборгованість по 3% річних. Просить стягнути з відповідача заборгованість за позикою в розмірі 1806,96 доларів США, яка складається із заборгованості по позиці в розмірі 1751,44 доларів США, заборгованість по 3% річних в розмірі 55,52 доларів США. Судові витрати просив покласти на відповідача. Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 07 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди представника позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з ч.1 ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Так, судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки [PERSON] 18 квітня 2020 року позичив у [PERSON] 3000,00 доларів США, які зобов*язався повернути в строк до 31 серпня 2020 року (а.с.25). Згідно виписки по рахунку від 11.06.2021 року [PERSON] отримані кошти в позику повернув частково в розмірі 12148,56 грн. (а.с.5). Проте, від повернення решти коштів відповідач ухиляється. Станом на 25.06.2021 року заборгованість по позиці складає 1751,44 доларів США (а.с.6). Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність",\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю",\~Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, яка згідно з ч.4 ст.263\~ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з даних вимог закону, враховуючи прострочену суму позики, сума 3% річних за період з 01 вересня 2020 року по 25 червня 2021 року становить 55,52 доларів США (а.с.6). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за позикою в розмірі 1806,96 доларів США, яка складається із заборгованості по позиці в розмірі 1751,44 доларів США, заборгованість по 3% річних в розмірі 55,52 доларів США. Щодо заявленої вимоги про стягнення судових витрат суд зауважує наступне: Відповідно до\~ч.1\~та ч.3\~статті\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати:\~на професійну\~правничу допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову \~на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с.3). Положеннями\~ст.137 ЦПК України регламентовано,що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно\~ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача Созоник В.В. надано: витяг з договору про надання професійної правової (правничої) допомоги від 18.06.2021 року; додаток №1 до договору про надання правової правничої допомоги від 18.06.2021 року; копія квитанції до прибуткового касового ордера від 25.06.2021 року (а.с.8-10). Згідно п..2 додатку №1 до договору про надання правової правничої допомоги від 18.06.2021 року, гонорар правової допомоги в суді першої інстанції складає 4000,00 грн. У випадку прийняття судом позитивного рішення для клієнта (задоволення позовної заяви), гонорар правової допомоги підлягає збільшенню на 2000,00 грн. та буде становити 6000,00 грн. (а.с.9). Пунктом 3.2 додатку №1 до договору про надання правової правничої допомоги від 18.06.2021 року передбачено, що у випадку прийняття судом позитивного рішення для клієнта (задоволення позовної заяви), гонорар правової допомоги підлягає в розмірі 2000,00 грн. підлягає сплаті не пізніше одного робочого дня з моменту набрання рішенням суду першої інстанції законної сили (а.с.9). 25.06.2021 року [PERSON] оплатив гонорар в сумі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.10). Відповідно до\~ЗУ «Про\~Державний бюджет\~України на\~2021\~рік» мінімальна заробітна плата становить 6000 гривень, а відповідно година роботи адвоката становить 2400 гривень. Згідно приписів п.п.1,2 ч.2 ст.137\~ЦПК передбачено можливість компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, як сплачених, так і тих, що підлягають сплаті стороною. Верховний Суд у своїй постанові від 21.01.2021 (справа №280/2635/20) зробив висновок, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства. Отже, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною, чи має бути сплачено. Дослідивши надані представником позивача документи, судом встановлено, що у договорі про надання професійної правової (правничої) допомоги від 18.06.2021 року та додатку №1 до договору про надання правової правничої допомоги від 18.06.2021 року, сторони узгодили розмір гонорару у розмірі 6000,00 грн. За таких обставин суд вважає, що пред`явлений до стягнення розмір понесених судових витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки представником позивача доведено право на це та заперечень щодо їх розміру від відповідача не надходило, отже відсутній спір щодо розміру заявлених витрат. Оскільки позов задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved