Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

18.07.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим будинком № 66, який розташований по вул. Нахімова, 66 в м. Шпола Черкаської області. Свій позов позивач мотивує тим, що [PERSON], є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Нахімова, 66, в м. Шпола Черкаської області. [PERSON] зареєструвався в будинку 26 листопада 2004 року, як член сімї позивача, оскільки на той час сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини сторони припинили 07 лютого 1997 року, офіційно розірвавши шлюб. Після розлучення відповідач залишився проживати в будинку, однак у лютому 2007 року він неочікувано зібрав свої особисті речі і документи та залишив місце свого проживання виїхавши у невідомому напрямку. З того часу відповідач жодного разу не приходив до будинку, хоч позивач неодноразово зустрічав його в м. Шпола, однак при цьому на контакт відповідач не йшов, оскільки після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні відносини. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку, але не проживає в ньому, він створює позивачеві перешкоди, так як позивач не може оформити субсидію на газ та електроенергію, адже при оформленні субсидії враховується матеріальний стан всіх осіб, які зареєстровані в будинку. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. В судове засіданні позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує повністю та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням, причини не явки до суду не повідомив. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що 16.05.1990 [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою вул. Нахімова, 66, м. Шпола, Черкаської області. (а.с.6-7). Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Шполянської нотаріальної контори Черкаської області Курінним В.В. 16.05.1990 (а.с.7). Відповідно до копії будинкової книги будинку, розташованого за адресою вул. Нахімова, 66, м. Шпола, Черкаської області, за вказаною адресою прописаний [PERSON] (а.с.8-9). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 07.02.1997, актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-СР №077144 від 25.12.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.10). Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №8294 від 13.07.2017, виданою Шполянською міською радою Черкаської області, до складу сімї [PERSON]/ зареєстрованих за адресою [INFO], входять власник будинку [PERSON], колишній чоловік власника [PERSON], син власника [PERSON], дочка власника [PERSON], онука власника ткаченко [PERSON] та внук власника [PERSON] (а.с.11). Відповідно до підтвердження голови вуличного комітету віл. Нахімова [PERSON] від 12.07.2017, [PERSON] дійсно проживає за адресою [INFO], а ткаченко [PERSON] за вказаною адресою не проживає, починаючи з 2007 року і по даний час. Підпис голови вуличного комітету вул. Нахімова [PERSON] стверджено секретарем Шполянської міської ради [PERSON] 13.07.2017 (а.с.12). Відповідачем не надані докази поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідач дійсно відсутній у спірному приміщені понад один рік; відповідачем не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2007 року без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України та ст. 72 ЖК УРСР\~втратив право на користування цим житлом. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 64, 72 ЖК України, ст.ст.6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved