Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

07\~червня 2019\~року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до [PERSON] в якому зазначила, що 10.10.1998 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із-за різних поглядів на життя та несумісність характерів з початку червня 2019 року сторони припинили сумісне проживання. Позивач виїхала проживати в іншу місцевість до своїх батьків разом з неповнолітнім сином. Після того як вони стали проживати окремо, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча і має таку змогу, оскільки існує за рахунок ведення товарного сільськогосподарського виробництва та отримує дохід від орендованих земельних ділянок. Крім того отримує пенсію по інвалідності,оскільки є інвалідом ІІІ групи, яку витрачає на власні потреби. Вважає, що обов`язок утримувати дитину є обов`язком рівною мірою, як матері, так і батька. По цій причині просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] , 2004 року народження в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно до виповнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 600 гривень. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2019 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.26). Представник відповідача адвокат Підборська Т.Р. (діюча на підставі договору про надання правничої допомоги №2409/19-2 від 24.09.2019 року) в судове засідання направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача визнає частково і згодна на стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1100 грн., але не менше ніж 50 відсотків, щомісячно на дитину відповідного віку, так як [PERSON] має невеликий середньомісячний дохід в сумі 3656,25 грн., а не 15000 грн., як зазначила позивач в позовній заяві і не надала про вказане відповідних доказів, а справу просила розглядати за її відсутності та за відсутності відповідача (а.с.28-32, 35). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 10 жовтня 1998 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Новосевастопольській сільській раді Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 21 (а.с.9). В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис №2 (а.с.10). Як вбачається з позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини, позивач подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу і змінила місце проживання окремо від відповідача. Дитина залишилася проживати з матір`ю. У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 вказаного вище Закону України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі наданих відповідачем письмових доказів, зокрема довідки про доходи від 02.05.2019 року № 7085 виданої на підставі декларації про доходи встановлено, що дохід [PERSON] , як одноосібника, за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року становить 43875 грн. (а.с.29). Згідно довідки № 27 від 07.10.2019 року, виданої заступником начальника відділу з питань виплати пенсій № 10, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ ГУПФУ в Миколаївській області і отримує пенсію по інвалідності, в жовтні 2019 року він отримав 2000 грн. (а.с.38). З вказаного можливо зробити висновки, що дохід [PERSON] в місяць становить 5656 грн. 25 грн. (3656,25 грн. в місяць як одноосібник та 2000 грн. пенсія). Згідно ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", встановлено, що в 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За такого, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1500 грн. щомісячно, що не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим, на підставі ст.141 ЦПК України стягнення судового збору належить з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підставі зазначеного,

Outcome: partial