Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить винести рішення, яким оголосити [PERSON] померлим [INFO] в с. Андріївка м. Севастополь АРК. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] являвся йому батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] батько заявника помер с. Андріївка м. Севастополь АРК, про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Нахімовським відділом РАГС м. Севастополя. При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, заявникові відмовлено з посиланням на те, що свідоцтво про смерть видне на окупованій території не є дійним на території України. Заявник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги заяви та просить суд розглядати справу без його участі. Представник Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, відповідно до якої вимоги заявника визнав та просить суд розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], батьком [PERSON] вказаний [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] в с. Андріївка м. Севастополь Російської Федерації (а.с.9). За приписами ст.234, п.8 ч.1 ст.ст.256, 257-1 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За змістом частин 1-2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Частина 2 ст. 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. А згідно з ч.3 ст.9 цього Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у даній справі суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема "[PERSON] v. Turkey", "[PERSON] v. Turkey"), а також Молдови та Росії ( зокрема, "[PERSON] v. the Republic of Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Вищевказані обставини свідчать про те, що [PERSON] дійсно помер [INFO] в с. Андріївка м. Севастополь, на тимчасово окупованій території. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання спадщини після смерті батька. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що видане свідоцтво про смерть [PERSON] не має юридичної сили на території України, іншого способу отримати свідоцтво про смерть останнього на території України у заявника не має, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки, не пов'язані з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне встановити факт, що [PERSON], помер [INFO] у с. Андріївка м. Севастополь. Вимога про оголошення людини померлою є не доречною в даному випадку, так як смерть особи є відомим фактом та відомий час та місце смерті, що виключає застосування ст. 246 ЦПК України. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial