Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання членом сім'ї власника жилого приміщення, визнання права користування жилим приміщенням та взяття на реєстраційний облік за даним житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини, що відповідач [PERSON] її мати, вони з 1977 року проживали разом у квартирі [ADDRESS]. Дану квартиру відповідач приватизувала на своє ім'я, а її вселила до квартири як члена своєї сім'ї, але на реєстраційний облік не поставила. Відносини у неї з матір'ю склалися дуже погані, відповідачка вважає, що вона не має права користуватися житловим приміщенням, не дає їй користуватися кухнею, посудом, ванною кімнатою, хоча вона приймає участь у витратах по утриманню квартири. Іншого житла у неї немає, тому просить визнати її членом сім'ї відповідача, визнати за нею право користування жилим приміщенням та зареєструвати її на вказаній житловій площі. В свою чергу відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення з квартири, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності в якій вона зареєстрована. Відповідач [PERSON] в її квартирі не зареєстрована, проживає в ній разом з сином. Відповідачці на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS], яку вона продала, також після смерті її матері [PERSON] відповідач прийняла в спадщину однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], позивач, як спадкоємець по закону відмовилась від спадщини на користь своєї дочки, але вона і цю квартиру продала. Відповідач продавши свої квартири, обманним шляхом, прийшовши до неї разом з сином в гості, попросилась деякий час пожити, але до цього часу не уходять. Відповідач чинить їй перешкоди в розпорядженні власністю, викинула її речі, всякими шляхами витісняла з квартири, душила, закривала на лоджії у зимку, погрожувала. Тому позивач звернувшись до суду просить усунути перешкоди в користуванні власністю та виселити з квартири. Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судовому засіданні свій позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні позовні вимоги первинного позову не визнала, вказала на їх безпідставність пред'явлення та просила відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник третьої особи ТОВ "Житлокомцентр" у судовому засіданні висловив свою думку, що ТОВ "Житлокомцентр" нічиїх прав не порушував, тому залишає розгляд цивільної справи на розсуд суду. Представник третьої особи Сектор у справах громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, попередньо представником направлено клопотання про можливість розгляду справи у відсутність їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, який був допитаний у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, оцінивши, досліджені у судовому засіданні докази, вважає, що первинна позовна заява не підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи та наявними доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON], що підтверджується записом акту про народження (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 8653 від 12.05.1993 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради та зареєстрована в "Криворізькому бюро технічної інвентаризації", двокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON].(а.с.29,30). Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] вселилась до квартири матері та проживає там без реєстрації. Між ними склались погані стосунки. Про виникнення частих конфліктів між сторонами підтвердив також в судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила, що знає [PERSON] 30 років, це дуже добра та порядна жінка. В неї дві доньки [PERSON] і [PERSON], яка померла. У [PERSON] було дві квартири, вона їх продала, зараз в неї немає квартири і вона з сином прийшла на деякий час в гості до матері і залишилась там жити. [PERSON] живе в кімнаті, а [PERSON] разом з онуком в спальні, [PERSON] спить на полу. Згідно з правилами ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Стаття 156 ЖК України передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116, а саме якщо члени сім'ї або інші особи, які проживають разом з власником, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Для з'ясування правового статусу членів сім'ї власника, які підлягають виселенню, важливе значення має той факт, чи були вони зареєстровані за вказаною адресою у житловому приміщенні. Якщо реєстрація відбулася, вони виселяються як члени сім'ї на підставі даної статті та інших норм, які регулюють виселення членів сім'ї; якщо вони зареєстровані за іншою адресою - вони вважаються тимчасовими мешканцями і підлягають виселенню у спрощеному порядку на вимогу власника або членів його сім'ї, зареєстрованих за даною адресою, відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК. Згідно правилами ч.3 ст.98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12.04.1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. На підставі досліджених доказів та наведених законодавчих положень суд приходить до висновку, що [PERSON] має статус тимчасового мешканця, оскільки місце її проживання не зареєстроване в спірній квартиры. Тому позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] усунути перешкоди шляхом її виселення із квартири [PERSON] суд вважає обгрунтованими та таким, що підлягають до задоволення. Щодо вимог [PERSON] про визнання членом сім'ї власника жилого приміщення, визнання права користування жилим приміщенням та взяття на реєстраційний облік за даним житловим приміщенням, то відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, її зверненя до суду з таким позовом є безпідставним, оскільки згідно з правилами ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в первинному позові [PERSON] посилання позивача є не обґрунтованими, та відповідно такими, що не підлягають до задоволенню. Позивні вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме, оскільки позивачем [PERSON] при подачі позову не сплачено судовий збір, на підставі звільнення від сплати, а позивач за зустрічним позовом не наполягає на стягненню судового збору з відповідача, то судовий збір залишається за її рахунок. На підставі наведеного, 98, 116, 150, 156, 157 ЖК України та,

Outcome: approved