Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

30.12.2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача АКБ «Форум», в якому просить визнати договір поруки № 0156/08/17-КЕе/S-2, укладеного 11.09.2008 року між позивачем та відповідачем АКБ „Форум", припиненим. Вимоги позову мотивовані тим, що 11.09.2008 року між АКБ „Форум" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0156/08/17-КЕе, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] 11.09.2008 року між [PERSON] та АКБ „Форум" було укладено договір поруки № 0156/08/17-КЕе/S-2, умовами якого передбачалась солідарна відповідальність поручителя перед Банком за виконання [PERSON] умов Кредитного договору. 13.02.2009 року Банк звернувся до боржника [PERSON] з вимогою про дострокову сплату заборгованості за Кредитним договором, що на думку позивача, свідчить про настання строку повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором саме з 13.02.2009 року, тому, ураховуючи, що спірним Договором поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, Банк мав право пред'явити вимоги про погашення кредитної заборгованості до позивача, як поручителя, у період з 13.02.2009 року по 13.08.2009 року. Таким чином, у зв'язку з непред'явленням Банком до позивача, як до поручителя, позову про сплату кредитної заборгованості у період з 13.02.2009 року по 13.08.2009 року, Договір поруки є припиненим свою дію з 14.08.2009 року. Однак відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 21.08.2009р. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 12.05.2015 року залучено до участі у справі № 755/1090/15-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного комерційного банку „Форум", третя особа [PERSON], про визнання договору поруки припиненим, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю „УКРКРЕДИТ". (а.с. 65) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених у позові підстав та додатково пояснила, що банк 22.08.2009р. звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника та двох поручителів, однак з даним позовом банк мав право звернутися до 13.08.2009р. Зазначене рішення позивачем оскаржено не було. Позивач позбавлена можливості зняти арешт з квартири, оскільки не сплачено виконавчий збір за виконавчим провадженням. Представник відповідача ПАТ „Банк Форум" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позову заперечує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав. Представник третьої особи ТОВ „УКРКРЕДИТ" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема вони виникають з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.09.2008 року між Акціонерним комерційним банком „Форум", правонаступником якого є ПАТ „Банк Форум", та [PERSON] укладено Кредитний договір № 0156/08/17-КЕе, відповідно до п.1.1., 1.2, 1.3 якого Банк надає Позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 7100,00 доларів США, строком по 10.09.2010 року, зі сплатою 24% річних за користування кредитом. (а.с. 36-37) Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України) Відповідно до ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за Кредитним договором №0156/08/17-КЕе від 11.09.2008 року, між Акціонерним комерційним банком „Форум", правонаступником якого є ПАТ „Банк Форум", та [PERSON] укладено Договір поруки № 0156/08/17-КЕе/S-1, відповідно до п. 2.1., 3.1 якого поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані відсотки по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені Кредитним договором. У випадку невиконання зобов'язань по Кредитному договору та цьому Договору, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п. 3.7, 4.1. Договору поруки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється: з припиненням зобов'язань за Кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за Кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. (а.с. 34) 23.11.2009 року рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Акціонерного комерційного банку „Форум" в особі Сумської філії АКБ „Форум" заборгованість за кредитним договором № 0156/08/17-КЕе від 11.09.2008 року в розмірі 8115,37 доларів США (65004,11грн. згідно курсу НБУ 8,01грн. за 1 дол. США станом на 08.10.2009 року.) (а.с. 35) Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України) Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 27.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством „Банк Форум" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Укркредит" укладено Договір факторингу № 270911, відповідно до п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, фактор зобов'язується передати клієнту суму фінансування за відступлення права вимоги, а клієнт зобов'язується відступити факторові права вимоги, визначені в Реєстрі вимог. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що операція факторингу за цим Договором не є забезпечувальним відступленням, фінансуванням клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором права вимоги, фактор набуває права на всі суми (весь борг), які він одержить від позичальника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту. (а.с. 47-55) На підставі Акту прийому-передачі Реєстру заборгованостей боржників за Договором факторингу № 27091 від 27.09.2011 року, Банк передав, а Фактор прийняв Реєстр заборгованостей боржників, що є Додатком № 3 до Договору факторингу №270911 від 27.09.2011 року, в тому числі за Кредитним договором № 0156/08/17-КЕе від 11.09.2008 року. (а.с. 53-зворот) За положенням ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання припиненим договору поруки № 0156/08/17-КЕе/S-2 від 11.09.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, з підстав пропуску відповідачем, як кредитором за основним зобов'язанням, строку пред'явлення вимоги до позивача, як поручителя за цим зобов'язанням, що підлягає до відрахування від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 0156/08/17-КЕе від 11.09.2008 року. Таким чином, позивач посилається на невизнання відповідачем її суб'єктивного права, передбаченого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, і просила припинити договір поруки, тобто припинити правовідношення. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу Україниодним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. За положеннями частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України,порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 Цивільного кодексу Україниприпинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Порука за своєю сутністю - це фідуціарна угода, яка ґрунтується на довірі сторін. Ці довірчі стосунки майбутніх учасників правовідносин сприяють її укладенню і, власне, є передумовою встановлення правовідносин поруки. Термін „порука", застосований законодавцем у статті 559 Цивільного кодексу України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), що принципово впливає на вирішення ряду питань: 1) його закінчення є підставою для припинення поруки; 2) у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України; 3) суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; 4) у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; 5) встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 Цивільного процесуального кодексу України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому стороною позивача не було надано суду жодного доказу того, що банком саме 13.02.2009р. було надіслано боржнику [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати процентів, як і того, що з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителів суми заборгованості за кредитним договором АКБ «Форум» звернувся 21.08.2009р. - тобто зі спливом шести місячного строку від дня настання строку дострокового виконання основного зобов'язання. Посилання представника позивача в судовому засіданні, як на доказ даних обставин, на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2009р. (а.с. 35), є безпідставними, оскільки цим рішенням хоча й встановлено надсилання [PERSON] та його поручителям [PERSON] та [PERSON] повідомлення з приводу виниклої заборгованості та претензії, однак ані дата надіслання цього документу, ані дата отримання його адресатами в рішенні суду не зазначена, як і дата звернення банка до суду з цим позовом. Таким чином, виходячи з наведених вище вимог Закону та умов кредитного договору, договору поруки, враховуючи Правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-69 цс11, якою встановлено, що право поручителів підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою, а не шляхом припинення договору поруки, та враховуючи, що позивачем не надано доказів припинення поруки в серпні 2009 року, в задоволенні позовних вимог про визнання припиненим договору поруки слід відмовити. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача в сплаченому при зверненні до суду з позовом розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed