Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.05.2014 р. з відповідача [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 24 березня 2014 року. Позивач [PERSON] вважає, що даний розмір аліментів є замалим, на теперішній час збільшились потреби на виховання та розвиток дітей, що в свою чергу потребує значних матеріальних витрат. На даний час позивач ніде не працює у звязку з народженням третьої дитини та перебуванням у декретній відпустці по догляду за нею, а відтак коштів для утримання дітей не вистачає, а відповідач постійно виїзджає за кордон на заробітки та має можливість допомагати дітям . У зв'язку з викладеним просить збільшити розмір аліментів до 1500,00 гривень на місяць на кожну дитину та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на її, [PERSON] користь аліменти на утримання дітей : сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з'явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи,вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.05.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 24 березня 2014 року. Постановою головного державного виконавця від 02.04.2015 р. на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 47097232 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина- [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 24 березня 2014 року. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно внесених у 2017 році змін до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] [INFO] народила ще одного сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.06.2017 р. Таким чином, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів від 21.05.2014 року, на час розгляду справи змінився її сімейний стан у зв'язку із народженням дитини. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що відповідач є здоровою молодою працездатноюлюдиною, тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, та в матеріалах справи відсутні відомості, що спростували б такий висновок. Окрім того,позивач зазначила, що розмір аліментів, який визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2014 року, що має сплачувати відповідач є недостатнім для утримання та виховання дітей, забезпечення їх нормального розвитку, оскільки збільшуються потреби в навчанні, розвитку, а тому є підстави для збільшення розміру аліментів. Суд враховує, що мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні . Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2018 рік" затверджено на 2018 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2018 року - 1492 грн.; з 01 грудня 2018 року - 1626 грн. , на дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 грудня 2018 року - 2027 грн. Після ухвалення Ужгородським міськрайонним судом рішення від 21.05.2014 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1000,00 грн., пройшов значний період часу та за цей час змінились обставини які впливають на розмір аліментів, що стягнені з відповідача в твердій грошовій сумі Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів від 21.05.2014 року, на час розгляду справи змінився сімейний стан позивача, зважаючи на зміну з часу ухвалення рішення суду від 21.05.2014 року мінімально необхідного рівня матеріального забезпечення дитини відповідного віку, на рівний обов'язок батьків утримувати дітей, суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти у твердій грошовійсумі у розмірі 1200,00 грн. щомісячно на кожну дитину, а відтак вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними, та такими, що підлягають частковому задоволенню. При визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз'яснень, даних у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial