Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити Назарову [PERSON] батьківських прав у відношенні дітей: [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] олександрівни, 28 січня 2001 в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09 червня 2009 року [PERSON], 1955 року народження, призначена опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Опіка призначена у зв'язку з тим, що мати дитини, [PERSON], рішенням Лисичанського міського суду від 05 березня 2009 року, позбавлення батьківських прав щодо доньки. Батько дитини, [PERSON] був засуджений 27.05.2002 року Апеляційний судом міста Києва за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115, п. 6 п. 12, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі і відбував покарання у Торезькій виправній колонії № 28. Початок строку відбування покарання 02.12.2001, кінець - 02.12.2016. Опікун, [PERSON], належним чином виховує дитину, слідкує за її навчанням, турбується про її здоров'я. [PERSON] забезпечена одягом, взуттям, навчальним приладдям. Відповідач звільнився умовно-достроково у серпні 2015 року, отримав паспорт 04.09.2015 і звернувся до служби у справах дітей із заявою про позбавлення його батьківських прав щодо дитини у зв'язку з тим, що протягом 14 років він свою доньку не бачив, не спілкувався з нею, донька його не знає. Він не має матеріальної змоги утримати дитину. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник позивача Гончарова Н.М. в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнав. Суд, вислухавши доводи прокурора, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною радою України РСР 27 лютого 1991 року, Организація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціалього розвитку. Батки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними та достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] /а.с.3/. Мати дитини - [PERSON] позбавлення батьківских прав відносно [PERSON] рішенням Лисичанського міського суду від 05.03.2009 /а.с.4/. Батько дитини, [PERSON] був засуджений 27.05.2002 року Апеляційний судом міста Києва за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115, п. 6 п. 12, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі і відбував покарання у Торезькій виправній колонії № 28. Початок строку відбування покарання 02.12.2001, кінець - 02.12.2016 /а.с.7/. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09 червня 2009 року [PERSON], 1955 року народження, призначена опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Опіка призначена у зв'язку з тим, що мати дитини, [PERSON], рішенням Лисичанського міського суду від 05 березня 2009 року, позбавлення батьківських прав щодо доньки. Батько дитини, [PERSON] був засуджений 27.05.2002 року Апеляційний судом міста Києва за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115, п. 6 п. 12, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі /а.с.9/. Відповідно до заяви [PERSON], наданої на ім'я начальника служби справах дітей вбачається, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON], пояснюючи тим, що дитини його не знає, оскільки він тривалий час перебував у місцях позбавлення волі. На даний час він не має матеріальної змоги утримувати дитину /а.с.11/. Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]/а.с.30/. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськимим обов'язками. Захищаючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а вона потребує такої допомоги, крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами, малолітня [PERSON] знаходяться на утриманні бабусі та вона займається її опікою та вихованням, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, їх підтверджено протягом судового засідання, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі по 487 гривень 20 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved