Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

08.06.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просив суд розтлумачити заповіт його матері [PERSON] , померлої [INFO] , посвідчений секретарем Світличанської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] 03 березня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №22, наступним чином: майно, яке входить до складу спадщини - належне [PERSON] , померлій [INFO] , - земельна ділянка площею 6,2427 га, кадастровий номер 6322685500:02:012:0388, що розташована на території Світличанської сільської ради Золочівського району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ріллі), на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №755038, виданий Золочівської районною державною адміністрацією від 21.02.2003 на підставі Розпорядження Золочівської РДА від 11.12.2002 року за №330, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №317. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з прав на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0237759, виданого Золочівською РДА Харківської області 17.02.2000, та земельної ділянки площею 6,2427 га, кадастровий номер 6322685500:02:012:0388, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №755037. [PERSON] 03.03.2007 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яке було викладено наступним чином: "належне їй майно, яке складається з земельного паю на яке вона має право за законом, вона заповідає своєму синові [PERSON] ", тобто заповіт було складено на користь позивача. 19.08.2019 постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки земельної ділянки площею 6,2427 га, кадастровий номер 6322685500:02:012:0388, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, так як за поданим заповітом неможливо з`ясувати дійсну волю заповідача, зокрема щодо предмету заповіту, тобто яку саме земельну ділянку мав на увазі заповідач під словами «майно, яке складається з земельного паю на яке я маю право за законом». 28.05.2021 постановою нотаріуса йому було знову відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перше Травня» с. Світличне розміром 1,44 в умовних кадастрових гектарах з тих же підстав. Позивач зазначає, що його мати мала на увазі належне їй право на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0237759, виданий Золочівською РДА 17.02.2000. На день смерті заповідача заповіт не змінено, не скасовано і не відмінено. Взамін вказаного сертифікату мати позивача отримала Державний акт на право власності на землю серія Р2 №755038. Згідно заповіту предметом спадкування є земельний пай розміром 8,53 на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай), а фактично предметом спадкування є земельна ділянка в натурі що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю, який вона отримала на підставі сертифіката, проте під час складення заповіту [PERSON] вважала, що спадкове майно складається із земельної частки (паю). Позивач зазначає, що на час складення заповіту на вказану вище земельну ділянку [PERSON] не знала, що на її ім`я було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, так як оригінал Державного акту разом з технічною документацією з землеустрою знаходився у орендаря СТОВ «Перше Травня», і очевидно, що складаючи заповіт на користь позивача, [PERSON] заповіла позивачу саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої вона була. Оскільки вказані суперечності перешкоджають оформленню його права на спадщину, просив суд здійснити тлумачення заповіту належним чином. Ухвалою судді від 19.07.2021 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про тлумачення заповіту та призначено по справі підготовче засідання. Витребувано докази. 04.08.2021 до суду надійшла витребувана ухвалою суду від 19.07.2021 копія спадкової справи №13/2019, яка заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру №№65790537, 65790548. 11.08.2021 року [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] , в якому, із урахуванням змінених підстав позову, він просив суд визнати нікчемним заповіт, виданий від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] 03.03.2007 за реєстровим №22. Судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] померла мати позивача та відповідача [PERSON] . Після смерті відкрилася спадщина на належне матері майно, а саме земельну ділянку № [NUMBER] площею 6,2427 га (кадастровий номер 6322685500:02:012:0388) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області. Спадкоємців першої черги після смерті матері двоє, - позивач та відповідач. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк, він дізнався, що його брат [PERSON] надав до Золочівської ДНК заповіт, складений на його користь матір`ю, згідно якого вона заповіла йому земельну ділянку. Вважає, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка має спадкуватися в загальному порядку відповідно до черговості, оскільки заповіт від 03.03.2007 складений із чисельними порушеннями щодо форми та порядку посвідчення, у зв`язку з чим є нікчемним, оскільки, як вбачається із заповіту, його рукописний текст складений невідомою особою в невстановленому місці, в тексті заповіту, в частині розпорядження на випадок смерті відсутній підпис та ініціали заповідача. Натомість в заповіті міститься єдиний невідомий підпис, де роз`яснено зміст ст.1241 ЦК України, але в заповіті відсутній повний підпис [PERSON] , яка власноручно рукописно не виклала свого прізвища та ініціалів. Зазначений заповіт не прочитаний вголос та не вказано, з чиїх слів його складено, що унеможливлює встановити чия воля була дійсно виражена в заповіті, яким чином заповідач ознайомилася зі змістом не складеного нею заповіту. В заповітному розпорядженні відсутні будь-які дані відносно земельної ділянки (паю) (кадастровий номер, розмір ділянки, місце її розташування). Крім цього відсутні дані самого [PERSON] (анкетні, паспортні дані, місце його реєстрації та проживання). Крім того, секретар Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] не мала повноважень вчиняти нотаріальні дії в 2007 році, таким чином, оспорюваний заповіт від 03.03.2007 було посвідчено особою, яка не мала на це повноважень, та з чисельними формальними порушеннями. Тому, відповідно до ст.1257 ЦК України, вказаний заповіт є нікчемним. Ухвалою суду від 11.08.2021 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано у одне провадження з первісним позовом. 30.08.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] із частково зміненими підставами позову, яку ухвалою суду від 02.09.2021 прийнято до розгляду. 02.09.2021 та 09.09.2021 до суду надійшли відзиви на зустрічну позовну заяву та зустрічну позовну заяву з частково зміненими підставами позову. Ухвалою суду від 21.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін. У відзивах на позовну заяву відповідач за зустрічним позовом [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки останній не вказав жодних правових підстав та не надав жодних доказів для задоволення його позовних вимог. На момент посвідчення заповіту 03.03.2007 законодавство не вимагало від посадової особи виконавчого комітету сільських, селищних, міських рад в разі, якщо остання на прохання особи записала заповіт зі слів особи заповідача власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, обов`язкового зазначення в заповіті перед його підписом про прочитання його уголос та підписання його заповідачем, не вимагалося власноручно писати заповідачем прізвище та ініціали, а лише потрібен був підпис заповідача. Містилися лише вимоги щодо необхідності зазначення про підписання заповіту громадянином у присутності відповідної посадової особи, що вчиняє нотаріальну дію, встановлення особи заповідача та перевірки його дієздатності, а тому відсутні підстави для висновків про порушення вимог щодо форми та посвідчення вказаного заповіту. Заповіт складено у письмовій формі із зазначенням дати і часу, особисто підписаний заповідачем [PERSON] , посвідчений секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON], як уповноваженою на вчинення такої нотаріальної дії особою органу місцевого самоврядування. Текст заповідального розпорядження складений від першої особи, що свідчить про складання заповіту особисто заповідачем. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки у разі встановлення, що заповіт є нікчемним, такі вимоги не підлягають визнанню судом. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав з підстав, викладених у ньому, заперечив проти задоволення зустрічного позову. Пояснив, що у матері була лише одна земельна ділянка, яка перебувала в оренді СТОВ «Перше Травня», орендну плату отримувала також мати. У 2016-2017 роках орендну плату отримували він з братом, свою частину орендної плати він віддавав матері. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Пантелей В.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що [INFO] померла [PERSON] , - мати позивача, після якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки. 03.03.2007 [PERSON] на користь позивача було складено заповіт, який був посвідчений секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області, однак він є незрозумілим та потребує тлумачення. Як виявилося, на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) спадкодавицею на той час вже було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Площа земельної ділянки, зазначена в державному акті менша, ніж в Сертифікаті про право на земельну частку (пай), через те, що в неї не входять луки і пасовища, які не розпайовані до цього часу. Земельна ділянка перебувала і перебуває в оренді у СТОВ «Перше Травня». Проти задоволення зустрічного позову представник позивача адвокат Пантелей В.В. заперечив, з підстав, викладених у відзиві. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову, просив задовольнити зустрічний позов. Додатково пояснив, що про існування заповіту йому було невідомо. З братом вони більше 10 років отримували орендну плату за належний матері пай по домовленості із нею, тому вважає, що вона не могла так розпорядитися належною їй земельною ділянкою. У матері була одна земельна ділянка. Про існування Державного акту про право власності на землю йому було невідомо, землю вони завжди називали паєм. Після смерті матері плату за пай не отримували. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Кривошей Ю.М. в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову та просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, яку просив задовольнити. Додатково пояснив, що [PERSON] двічі звертався до нотаріальної контори та двічі отримував відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом, надаючи в одному випадку Сертифікат на земельну частку (пай), в іншому - Державний акт про право власності на земельну ділянку. Заповіт, наданий нотаріусу позивачем був посвідчений особою, яка не мала права його посвідчувати, так як відсутнє рішення уповноваженого органу або інший документ, яким уповноважено секретаря [PERSON] здійснювати нотаріальні дії. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює заступником директора СТОВ «Перше Травня». [PERSON] він не знає. Земельна ділянка, належна останній, перебуває в оренді у СТОВ «Перше Травня». Хто на час укладення договору оренди цієї земельної ділянки займався питанням виготовлення технічної документації йому не відомо, може і працівник підприємства, хто оплачував не знає, може і підприємство. Два примірника договору оренди зберігаються у СТОВ «Перше Травня», оригіналу Державного акту до нього долучено не було, в договорі лише його копія. У [PERSON] була лише одна земельна ділянка. На сьогоднішній день СТОВ «Перше травня» займається оформленням земельних ділянок за власні кошти, як було раніше йому невідомо. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона з 05.01.1988 року по 01.12.2017 року працювала секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області. Кожен раз після закінчення повноважень і обрання депутатом сільської ради кожного скликання вона призначалася за рішенням сесії сільської ради секретарем. Нотаріальні обов`язки вона виконувала весь час перебування на посаді секретаря Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області кожного скликання. Ці обов`язки було покладено на секретаря у 1988 році. Чи приймалося таке рішення кожен раз при її переобранні не пам`ятає. Ніхто інший заповіти не посвідчував. [PERSON] заповіт був посвідчений зі слів останньої та того змісту, що в просила заповідачка, [PERSON] особисто розписувалася в реєстрі заповітів, зміст заповіту читала, було вручено другий примірник, зауважень не мала, в подальшому не скасувала заповіт. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ХР №0237759 [PERSON] , яка проживає в с. Макарове Золочівського району Харківської області, на підставі розпорядження Золочівської райдержадміністрації №63 від 13.02.1997 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перше Травня» розміром 8,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 17.02.2000 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №513 (а.с.11). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №755038 [PERSON] , яка мешкає в с.Макарове, на підставі розпорядження Золочівської райдержадміністрації від 11.12.2002 №330 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,2427 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Світличненської сільської ради. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №317 21.02.2003 (а.с.12). З наданих суду копій договорів оренди землі від 18.02.2000 та від 01.07.2008 вбачається, що земельна ділянка загальною площею 8,53 га, а згодом 6,2427 га передана [PERSON] в оренду СТОВ «Перше Травня». Згідно акта приймання-передачі земельної ділянки [PERSON] передала СТОВ «Перше Травня» земельну ділянку розміром 6,2427 га. До договору додано копію Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №755038 (а.с.16-17, 18-23). Начальником Відділу у Золочівському районі ГУ ДГК у Харківській області 01.07.2021 за №324/112-21 повідомлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Перше Травня» серія ХР №0237759 був виписаний на ім`я [PERSON] , зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №513 від 17.02.2000. Відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди землі станом на 01.01.2013 на ім`я [PERSON] на підставі сертифікату ХР №0237759, був виготовлений та отриманий нею державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серія Р2 755038 зареєстрований за №330 від 18.02.2003 (а.с.43). 03 березня 2007 року в с.Світличне [PERSON] , що мешкає в с. Макарове Золочівського району Харківської області, 1928 р.н., місце народження: Харківська область, Золочівський район, с. К. Лопань, на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належне їй майно, яке складається із земельного паю на яке вона має право за законом, вона заповіла своєму сину [PERSON] . Заповіт також містить наступні зазначення. Зміст ст.1241 ЦК України їй секретарем роз`яснено. Заповіт складено в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться на зберіганні в справах виконкому Світличненської сільської ради, а другий видано заповідачу. Заповіт посвідчено секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] Заповіт підписано в її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №22. Заповіт не змінено та не відмінено. (а.с.160). На виконання ухвали суду про витребування додаткових доказів старостою Світличненського старостинського округу Золочівської ОТГ надано копію заповіту [PERSON] від 03.03.2007 та копію з журналу реєстрації Світличненською сільською радою нотаріальних дій за 2007 рік, де під №22 внесено запис про посвідчення заповіту від імені [PERSON] (а.с.160, 161-162). Згідно інформації відділу смт Золочів архівного управління Богодухівської РДА Харківської області від 11.08.2021 №01-53/132 та від 03.12.2021 №01-53/228, в архівному фонді Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області в протоколах сесій сільської ради, в протоколах виконавчого комітету сільської ради, розпорядженнях голови сільської ради з основної діяльності за 1988-2007, 2006-2010 роки, даних про надання повноважень секретарю Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області вчиняти нотаріальні дії не знайдено, надано копію Статуту Світличненської сільської ради (а.с.108, 187). Рішенням ІІ сесії ХХІV скликання Світличненської сільської ради від 29.06.2002 затверджено Статут Світличненської сільської ради. В п.2.11 Розділу ІІ «Права і обов`язки сільської ради, в галузі забезпечення соцзаконності, охорони державного і громадського порядку, прав громадян» вказано, що сільська рада вчиняє нотаріальні дії відповідно до Закону України «Про нотаріат» (а.с.188, 189-191). [INFO] в с. Козача Лопань Золочівського району Харківської області померла [PERSON] у віці 89 років, про що Світличненським старостинським округом виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області зроблено відповідний актовий запис №04 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). Згідно повідомлення Золочівської держнотконтори Харківської області та матеріалів спадкової справи №13/2019, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що 19.01.2019 від [PERSON] надійшла заява про прийняття спадщини. Його заяву було прийнято та зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2019 рік за №47 та заведено спадкову справу №13/2019. 21.03.2019 до Золочівської ДНК надійшла заява про прийняття спадщини від сина спадкодавця [PERSON] . Його заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2019 рік за №365 та долучено до спадкової справи №13/2019. Більше заяв про прийняття чи відмову від спадщини, тощо не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. За даними перевірки Алфавітних книг обліку заповітів, заповіт [PERSON] . Золочівською ДНК не посвідчувався. Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру виявлено заповіт, посвідчений від імені [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявний заповіт [PERSON] , посвідчений [PERSON] , секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області, 03.03.2007 за реєстровим №22 (53, 54-71, 72, 73-76). Постановою державного нотаріуса Золочівської держнотконтори Харківської області Борисенко К.В. від 19.08.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2007 після померлої [INFO] [PERSON] на 3/4 частки земельної ділянки площею 6,2427 га, кадастровий номер 6322685500:02:012:0388, оскільки за поданим заповітом неможливо з`ясувати дійсну волю заповідача, зокрема щодо предмету заповіту. Тобто, яку саме земельну ділянку мав на увазі заповідач під словами «майно, яке складається з земельного паю на яке я маю право за законом» (а.с.66-67). Постановою державного нотаріуса Золочівської держнотконтори Харківської області Борисенко К.В. від 28.05.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.2007 після померлої [INFO] [PERSON] на 3/4 частки на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перше Травня» с. Світличне розміром 1,44 в умовних кадастрових гектарах, оскільки за поданим заповітом неможливо з`ясувати дійсну волю заповідача, зокрема щодо предмету заповіту. Тобто, яку саме земельну ділянку мав на увазі заповідач під словами «майно, яке складається з земельного паю на яке я маю право за законом» (а.с.70-71). Заповітом, відповідно до положень статті 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень статті 213 ЦК України, зміст правочину може бути юридично розтлумачений. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України. Згідно статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Виходячи зі змісту вказаних норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2018 року у аналогічній за правовою природою цивільній справі №335/9398/16-ц. Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Позивач, як на підставу нікчемності оспорюваного заповіту посилається на те, що його рукописний текст складений невідомою особою в невстановленому місці, в тексті заповіту, в частині розпорядження на випадок смерті відсутній підпис та ініціали заповідача, відсутній повний підпис [PERSON] , яка власноручно рукописно не виклала свого прізвища та ініціалів. Зазначений заповіт не прочитаний вголос та не вказано, з чиїх слів його складено, що унеможливлює встановити чия воля була дійсно виражена в заповіті, яким чином заповідач ознайомилася зі змістом не складеного нею заповіту. В заповітному розпорядженні відсутні будь-які дані відносно земельної ділянки (паю) (кадастровий номер, розмір ділянки, місце її розташування). Крім цього відсутні дані самого [PERSON] (анкетні, паспортні дані, місце його реєстрації та проживання). Суд вважає неспроможними доводи позивача [PERSON] та його представника щодо нікчемності правочину у зв`язку з вищевказаними підставами виходячи з наступного. Заповіт від 03 березня 2007 року складено в с. Світличне [PERSON] , що мешкає в с. Макарове Золочівського району Харківської області, 1928 р.н., місце народження: Харківська область, Золочівський район, с. К. Лопань. На випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належне їй майно, яке складається із земельного паю на яке вона має право за законом, вона заповіла своєму сину [PERSON] . Зміст ст. 1241 ЦК України їй секретарем роз`яснено. Заповіт складено в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться на зберіганні в справах виконкому Світличненської сільської ради, а другий видано заповідачу. Заповіт посвідчено секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] Заповіт підписано в її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №22. Заповіт не змінено та не скасовано. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту з цих підстав. Крім того, позивач [PERSON] однією з підстав для визнання заповіту від 03 березня 2007 року нікчемним зазначає, що заповіт було посвідчено не уповноваженою згідно норм законодавства на це особою. Відповідно до ст.1251 ЦК України, в редакції від 22.12.2006 , якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно п.п.5 п. б ч.1 ст.38 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції від 22.02.2007, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження на вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Відповідно до ч.4 ст.1, п.1 ч.2 ст.37, п.1 ч.1 ст.38 Закону України "Про нотаріат" в редакції від 22.02.2007, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посвідчення заповітів вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Згідно ч.1, п.1 ч.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в редакції від 08.01.2007, у відповідності зі статтею 37 Закону "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів посвідчують заповіти. При цьому, на момент видачі і посвідчення даного заповіту діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25.08.94 року №22 (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1298/20036). В пункті 2 розділу 1 даної Інструкції зазначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Враховуючи зазначене, посадова особа Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області мала бути уповноважена на вчинення нотаріальних дій відповідним рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів. Згідно інформації відділу смт Золочів архівного управління Богодухівської РДА Харківської області від 11.08.2021 №01-53/132 та від 03.12.2021 №01-53/228, в архівному фонді Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області в протоколах сесій сільської ради, в протоколах виконавчого комітету сільської ради, розпорядженнях голови сільської ради з основної діяльності за 1988-2007, 2006-2010 роки даних про надання повноважень секретарю Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області вчиняти нотаріальні дії не знайдено. Заповіт, як правочин, підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та їх недійсність. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Враховуючи, що суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що станом на 03.03.2007 року секретар Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] у передбаченому законодавством порядку була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, а саме за рішенням відповідної ради на вчинення нотаріальних дій, зокрема на посвідчення заповітів, тому заповіт від 03.03.2007 року не може вважатися таким, що посвідчений у встановленому законом порядку. Таким чином, заповіт [PERSON] від 03.03.2007 року є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 11.12.2019 у справі №323/3359/17, провадження № 61-15028св19. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в разі, якщо б заповіт був посвідчений особою, уповноваженою на це у встановлений законом спосіб, наявність інших можливих недоліків правочину, на які вказує позивач та представник останньої не мали б юридичного значення для встановлення нікчемності заповіту. Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині того, що заповіт є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його посвідчення, а саме посвідчення заповіту особою, не уповноваженою на вчинення відповідної нотаріальної дії у передбачений законом спосіб. Щодо первісного позову [PERSON] про тлумачення заповіту суд вважає, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки на підставі норм статей 213, 1256 ЦК України, нікчемний заповіт не підлягає тлумаченню. Разом з тим, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту нікчемним слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просив визнати заповіт нікчемним, що не є належним способом захисту права чи інтересу позивача Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що "нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) вказано, що: "визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: "цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину". Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч.1, 2, 8 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, за огляду на вищевикладене, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про тлумачення заповіту не підлягають задоволенню та зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту нікчемним також не підлягають задоволенню, а тому суд відмовляє в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Outcome: dismissed