Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 08.07.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було здійснено наїзд на перешкоду ( огородження будинку [ADDRESS]), що спричинило пошкодження огородження будинку, який належить позивачам на праві приватної власності відповідно до договору дарування садового будинку від 24.07. 2013 року згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у власність безоплатно садовий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], також відповідно до договору дарування частки садового будинку від 24.07.2013 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у власність безоплатно 1/3 частку зазначеного вище садового будинку. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва по справі про адміністративне правопорушення від 02.08.2013 р. № 753/11963/14-п, відповідно до якої винним у скоєні ДТП визнано відповідача - [PERSON]. Також відповідно до постанови суду від 02.08.2013 року винність відповідача [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, поясненнями учасників ДТП та схемою дорожньо-транспортної пригоди. Згодом в судовому засіданні позивачка [PERSON] змінила позовні вимоги, в яких просила стягнути всі кошти за заподіяну матеріальну шкоду на її рахунок оскільки ремонтні роботи були сплачені нею у розмірі 4 970 гривень 99 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах позивача [PERSON] за довіреністю від 09.08. 2013 року ( а.с. 48) позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила задовольнити їх, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальні збитки у розмірі 4 970 гривень 99 коп., моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 1000 гривень та судовий збір у розмірі 229 грн. 41 коп., а на користь свого довірителя [PERSON] просила стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 ( одну тисячу ) гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у відповідності до вимог ст. 74-76 ЦПК України ( а.с. 47; 54;55-56) , про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності належним чином повідомленого відповідача у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.07.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було здійснено наїзд на перешкоду ( огородження будинку [ADDRESS]), що спричинило пошкодження огородження будинку, який належить позивачам на праві приватної власності відповідно до договору дарування садового будинку від 24.07. 2013 року згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у власність безоплатно садовий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], також відповідно до договору дарування частки садового будинку від 24.07.2013 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у власність безоплатно 1/3 частку зазначеного вище садового будинку. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва по справі про адміністративне правопорушення від 02.08.2013 р. № 753/11963/14-п ( а.с. 21), відповідно до якої винним у скоєні ДТП визнано відповідача - [PERSON] та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Також відповідно до постанови суду від 02.08.2013 року винність відповідача [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, поясненнями учасників ДТП та схемою дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість матеріального збитку, завданого відповідачем власникам огородження будинку [ADDRESS], в результаті його пошкодження, складає 4 970 гривень 99 коп., що підтверджується рахунком на оплату № 47 від 17.07. 2014 року ТОВ "Астіка-Буд" за роботи по влаштуванню огорожі згідно Договору № 12/09-13 від 13. 09. 2013 року та квитанцією № 120144066 від 22.07. 2014 року про сплату коштів за виконану роботу у розмірі 4 970 гривень 99 коп. від імені [PERSON]. Таким чином, неправомірними діями відповідача [PERSON] завдано шкоду огорожі будинку [ADDRESS], що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON]. у розмірі 4 970 гривень 99 коп. Що стосується заявленої позивачами вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4). Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства, позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, не зазначено наявність моральної шкоди, яких саме страждань зазнали позивачі, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральною шкодою та з яких саме обставин виходили позивачі, визначаючи розмір компенсації. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 Постанови роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачі зазначили, що внаслідок пошкодження огородження будинку, зі своєї сторони позивачі вчинили всі дії, спрямовані для досудового вирішення питання щодо відшкодування відповідачем нанесеної шкоди. Затягування відповідачем процесу виплати страхового відшкодування на огородження, забрало значну частину робочого та вільного часу позивачів, що спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання до різних спеціалізованих підприємств, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку суми коштів для відновлення огородження. Крім того часто відлучалися з роботи, мало часу проводили зі своїми сім"ями, стали дратівливими, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з керівництвом, колегами по роботі та друзями, а тому вважають, що відповідач своїми діями завдав їм моральних страждань, моральну шкоду позивачі оцінюють в 1000 гривень на кожного, які просять стягнути з відповідача [PERSON]. Беручи до уваги наведені обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивачів, зокрема завданням позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача. Крім цього, позивачами не надано суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, а посилання позивачів на затягування відповідачем виплати страхового відшкодування на огородження, забрало значну частину робочого та вільного часу позивачів, що спричинило душевні хвилювання, не є належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивачів щодо відшкодування моральної шкоди. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми матеріального відшкодування в розмірі 4 970 гривень 99 коп. , знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, є такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial