Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача КП "Кіровгеологія", в якому просить стягнути на свою користь 17274 грн. 65 коп., з яких заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 15665 грн. 20 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 609 грн. 45 коп. та моральна шкода в розмірі 1 000 грн.00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що в період з вересня 1978 року по 31.12.2013 року він працював на різних посадах у геологорозвідувальній експедиції №37 (м. Кіровоград), яка є структурним підрозділом КП "Кіровгеологія". Згідно з наказом № 114-к від 31.12.2013 року звільнений з посади інженера по ремонту бурового обладнання за скороченням чисельності працівників на підставі ст. 40 Кодексу законів про працю України, при цьому на момент його звільнення заборгованість по заробітній платі підприємства за період 2011 року, 2013 року складала 15 665 грн. 20 коп., яка ні в день його звільнення, ні до теперішнього часу не виплачена, хоча між ним та відповідачем будь - які спори щодо розміру заборгованості по заробітній платі з моменту його звільнення відсутні. Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що суперечать вимогам трудового законодавства України. Позивач також зазначив, що внаслідок вищевказаних правопорушень чинного законодавства з боку відповідача щодо несвоєчасного розрахунку працівника під час його звільнення, він зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому, що, будучи звільненим з роботи, він зазнавав значних душевних страждань від того, що керівництво КП "Кіровгеологія" грубо порушує чинне трудове законодавство та його майнові права на отримання заробітної плати, яку він заробив своєю працею, крім того, протягом 2014 року він з метою захисту та поновлення своїх прав змушений був декілька разів звертатися до відповідача з проханням надати йому офіційні довідки про розмір невиплаченої заробітної плати та про розмір його середнього заробітку, що також завдавало йому душевних страждань, в зв'язку з чим моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідача він оцінив в розмірі 1000 грн. 00 коп. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача КП «Кіровгеологія» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 15 665 грн. 20 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 609 грн. 45 коп. за період з 01 січня 2014 року по 15 січня 2014 року, та 1 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача, в порядку ст.31 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні уточнив, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача казенного підприємства "Кіровгеологія" 15 665 грн. 20 коп. заборгованість по заробітній платі, 400 грн. 75 коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2014 року по 15 січня 2014 року, та 1000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Відповідач до суду не з'явився, повідомлений в порядку ст.76 ЦПК України про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 02 квітня 2014 року, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або ж клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, грунтуються на вимогах закону, який регулює трудові правовідносини, а відтак є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з вересня 1978 року по 31.12.2013 року працював на різних посадах у Геологорозвідувальній експедиції №37, яка є структурним підрозділом казенного підприємства "Кіровгеологія". 31.12.2013 року звільнений з посади інженера по ремонту бурового обладнання у зв'язку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (наказ від 31 грудня 2013 року № 114-к). Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Відповідно до довідки №9/12 від 14 січня 2014 року, виданої ГРЕ №37 КП "Кіровгеологія" заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 14 січня 2014 року становить 15 665 грн. 20 коп. (заборгованість по заробітній платі за вересень-грудень, 2011 року, липень - грудень, 2013 року), в довідці також зазначено, що ГРЕ №37 є структурним підрозділом казенного підприємства "Кіровгеологія" та не є юридичною особою. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представником позивача надано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки за період з 01 січня 2014 року по 15.01.2014 року, згідно з яким розмір середнього заробітку становить 400 грн. 75 коп., при цьому позивач виходив з наступних розрахунків (1 259 грн. 53 коп. - середньомісячний розмір заробітної плати відповідно до довідки ГРЕ №37 від 14.01.2014 року №9/11 / 22 дні - середня кількість робочих днів за жовтень-листопад, 2013 року = 57 грн. 25 коп. - середньоденний розмір заробітної плати. Середньоденний розмір заробітної плати, що становить 57 грн. 25 коп. Х кількість днів (робочих) затримки ( з 01 січня 2014 року по 15 січня 2014 року, що становить 7 робочих днів = 400 грн. 75 коп. - середній заробіток за час затримки. Відповідачем не надано суду будь-яких розрахунків, як не направлено на адресу суду і відповідну довідку про середньоденний розмір заробітної плати позивача, на підставі чого та виходячи з наявної в матеріалах справи довідки про середньомісячну заробітну плату позивача, яка становить 1 259 грн. 53 коп., а також враховуючи, що представник позивача при обчисленні середньоденного заробітку, виходив із визначення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначеному в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, згідно з яким середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні обчислюється відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середня заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), суд приймає до уваги зазначений розрахунок. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 15 665 грн. 20 коп., а також доведеними та такими, що грунтуються на вимогах закону, який регулює трудові правовідносини, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та з урахуванням наведеного вище, вважає, що сума середнього заробітку за весь час затримки, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 400 грн. 75 коп. Позивачем [PERSON] пред'явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. 00 коп., які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Приймаючи до уваги те, що відповідачем казенним підприємством "Кіровгеологія" порушено законні права [PERSON], які полягали у невиплаті відповідачем належних позивачу при його звільненні грошових сум, що спричинило позивачу моральні страждання, при цьому, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступінь моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, враховуючи також характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу належить визначити в розмірі 1 000 грн. 00 коп., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК України,

Outcome: approved