Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

02.06.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - АТ "Полтаваобленерго") та Чутівської філії ТОВ "Полтаваобленерго" (далі - Чутівська філія) про захист прав споживачів, в якому просив визнати дії АТ "Полтаваобленерго" в особі Чутівської філії щодо відключення житлового будинку від електропостачання неправомірними, а тому незаконними, та зобов`язати АТ "Полтаваобленерго" в особі Чутівської філії усунути порушення його прав як споживача шляхом негайного відновлення електропостачання до належного йому житлового будинку. Свій позов [PERSON] обґрунтовував тим, що 31.05.2021 працівники Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" прибули до належної йому нежитлової будівлі з житловою надбудовою за адресою [ADDRESS] (далі - житловий будинок по [ADDRESS] ), з направленням на відключення житлового будинку від електропостачання на підставі акту про не допуск від 14.05.2021 та відключили житловий будинок від електропостачання, при цьому відключили і купівлю-продаж електричної енергії за "Зеленим тарифом" на підставі договору, укладеного між ним та ТОВ "Полтаваенергозбут". Вважає, що підстав для відключення житлового будинку від електропостачання не було. 10.06.2021 [PERSON] надав уточнену позовну заяву, в якій надав обґрунтування своїх позовних вимог та просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 24.06.2021 Чутівська філія АТ "Полтаваобленерго" надала відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю, посилаючись на те, що працівники філії 14.05.2021 намагались провести технічну перевірку вузла обліку та засобу вимірювальної техніки (далі - засіб вимірювальної техніки), але не були до нього допущені відповідачем, про що був складений акт про не допуск. У зв`язку з цим 18.05.2021 було виписане попередження про припинення 31.05.2021 електроживлення за адресою [ADDRESS] , яке було направлено позивачу. Позивач користується електричною енергією, отриманою ним з генеруючих установок, призначених для виробництва електроенергії з енергії сонячного випромінювання, а тому йому не заподіяна моральна шкода. Позивач 25.06.2021 надав відповідь на відзив Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго", в якому зазначив, що він отримав лист від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), в якому зазначено, що АТ "Полтаваобленерго" має здійснити ремонт засобу обліку електричної енергії, залишити тимчасово встановлений або провести його заміну на такий, що має аналогічні або кращі характеристики, а також надав обґрунтування своїх позовних вимог. 19.07.2021 позивач надав заяву, в якій просив залишити без розгляду позовні вимоги до Чутівської філії ТОВ "Полтаваобленерго". Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 19.07.2021 позовні вимоги [PERSON] до Чутівської філії ТОВ "Полтаваобленерго" залишені без розгляду. 29.07.2021 позивач надав уточнену позовну заяву, в якій надав обґрунтування своїх позовних вимог і просив визнати дії АТ "Полтаваобленерго" щодо відключення житлового будинку від електропостачання неправомірними, а тому незаконними, та зобов`язати АТ "Полтаваобленерго" усунути порушення його прав як споживача шляхом негайного відновлення електропостачання до житлового будинку, а також просив стягнути на його користь з АТ "Полтаваобленерго" заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. АТ "Полтаваобленерго" 04.08.2021 надало суду заперечення від 03.08.2021, в якому просило поновити пропущений строк для його подачі. 04.08.2021 суд протокольною ухвалою відмовив АТ "Полтаваобленерго" у поновленні пропущеного строку для подачі заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву та залишив заперечення без розгляду. В судовому засіданні 16.08.2021 представник позивача заявив усне клопотання про стягнення з АТ "Полтаваобленерго" на користь позивача 3 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та свідків, дослідивши письмові докази та надані позивачем відеозаписи, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі з житловою надбудовою, яка знаходиться по [ADDRESS] , та є споживачем послуг, які надає АТ "Полтаваобленерго" з розподілу електричної енергії за зазначеною адресою. 20.01.2021 [PERSON] підписав заяву-приєднання, відповідно до якої він ініціював приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними Паспорту точки розподілу за об`єктом споживання за адресою [ADDRESS] , з АТ "Полтаваобленерго". 01.02.2021 між [PERSON] та ТОВ "Полтаваенергозбут" укладений договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством № 5280006, відповідно до якого [PERSON] має право продавати ТОВ "Полтаваенергозбут" електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики приватного домогосподарства, а ТОВ "Полтаваенергозбут" бере на себе зобов`язання купувати у [PERSON] електричну енергію за "зеленим" тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором. Цей договір є додатком до договору про постачання електричної енергії ТОВ "Полтаваенергозбут" за місцезнаходженням приватного господарства [PERSON] , в якому електрична енергія використовується для задоволення побутових потреб та/або потреб особистого селянського господарства, за адресою [ADDRESS] . Сторони по справі не заперечували, що раніше, у 2019 р., на житловому будинку по [ADDRESS] , відповідно до договору о/р 1280146922 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 27.09.2019, укладеного між АТ "Полтаваобленерго" та [PERSON] , батьком позивача, був встановлений засіб вимірювальної техніки Gama 300 G3B.144, що був придбаний останнім за власні кошти. У зв`язку з виходом, влітку 2020 р., з ладу цього засобу він був замінений АТ "Полтаваобленерго" на належний останньому засіб вимірювальної техніки NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21. Встановлено, що облік електричної енергії за об`єктом споживання за адресою [ADDRESS] , яку позивачу постачає АТ "Полтаваобленерго" відповідно до заяви-приєднання від 20.01.2021 до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, та електричної енергії, яку [PERSON] продає ТОВ "Полтаваенергозбут" згідно з договором від 01.02.2021 про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством № 5280006, здійснюється одним засобом вимірювальної техніки, яким на час виникнення спору був NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21. Окремий засіб вимірювальної техніки для обліку електричної енергії, яку АТ "Полтаваобленерго" постачає [PERSON] відповідно до заяви-приєднання від 20.01.2021 до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, не встановлювався. 14.05.2021 бригада працівників Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" в складі майстра ГЕЗО та ВС [PERSON] та електромонтерів [PERSON] і [PERSON] прибули до житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] , і, без попереднього повідомлення та дозволу позивача зайшли на територію господарства [PERSON] , де зняли засіб вимірювальної техніки NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21 та намагались встановити інший засіб вимірювальної техніки, який не відповідав характеристикам засобів вимірювальної техніки Gama 300 G3B.144 або NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21, а мав інші характеристики, які є гіршими, ніж зазначені засоби вимірювальної техніки, і його не можливо використовувати як засіб вимірювальної техніки для постачання електричної енергії за "зеленим" тарифом відповідно до укладеного 01.02.2021 між [PERSON] та ТОВ "Полтаваенергозбут" договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством № 5280006. У зв`язку з невідповідністю засобу вимірювальної техніки, який мали намір встановити працівники Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" замість засобу вимірювальної техніки NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21, позивач заперечив проти проведення його заміни, наполягаючи на встановлені засобу вимірювальної техніки, який би був аналогічний Gama 300 G3B.144 або NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21, але працівники Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" у цьому йому відмовили, після чого [PERSON] заборонив проводити заміну засобу вимірювальної техніки. Після цього вищевказані представники Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" склали акт про недопуск до вузла обліку та засобу вимірювальної техніки від 14.05.2021, в якому зазначили, що побутовий споживач [PERSON] відмовив у наданні доступу та/або не забезпечив безперешкодного доступу уповноваженим представникам Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" до вузла обліку за адресою [ADDRESS] , тим самим порушив вимоги п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії. Відповідно до п. 6.2.10 розділу VI Кодексу комерційного обліку електричної енергії позивачу було запропоновано протягом 5 робочих днів - до 21.05.2021, забезпечити доступ представників Чутівської філії для обстеження, контрольного огляду, технічної перевірки, заміни засобу вимірювальної техніки за вищевказаною адресою, попередньо узгодивши дату проведення зазначених робіт. Одночасно в акті зазначили, що у випадку невиконання даної вимоги, енергопостачання об`єкта за вказаною адресою буде припинено згідно з п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії. Суд звертає увагу на те, що у зазначеному акті про недопуск до вузла обліку та засобу вимірювальної техніки від 14.05.2021 не зазначено, що саме зробив [PERSON] : чи відмовив у наданні доступу; чи не забезпечив безперешкодного доступу представникам Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" до засобу вимірювальної техніки, та що саме він повинен був до 21.05.2021 зробити:- чи забезпечити доступ представників Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" для обстеження; чи для контрольного огляду; чи для технічної перевірки, чи для заміни засобу вимірювальної техніки. В даному акті [PERSON] надав пояснення, що він не заперечує проти заміни лічильника на аналогічний Gama 300 або NIK 2307 і чекає їх у вівторок 18.05.2021 о 09 год. та зазначив свідків, які були при цьому присутні. 31.05.2021 позивач отримав від АТ "Полтаваобленерго" попередження про припинення електроживлення (надання послуг з розподілу) від 18.05.2021 № 3, в якому вказано, що на підставі п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, за порушення вимог п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії та у відповідності до п. 10 Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, згідно п. 11.5.2 Кодексу системи розподілу та складеного акту про не допуск до вузла обліку та засобу вимірювальної техніки від 14.05.2021 - 31.05.2021 з 08 год. будуть проведені заходи з припинення розподілу електричної енергії за адресою [ADDRESS] . 31.05.2021 керівником Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" було затверджено завдання № 11 на виконання робіт по відключенню (підключенню) побутових споживачів, відповідно до якого підлягає відключенню [PERSON] , [ADDRESS] , згідно акту про не допуск. Листом від 10.06.2021 № 3660/20.2/8-21 член НКРЕКП [PERSON] повідомив [PERSON] та АТ "Полтаваобленерго" про те, що НКРЕКП розглянула заяву позивача від 17.05.2021 та, враховуючи норми 2.7.3 глави 2.7 розділу ІІ Кодексу комерційного обліку електричної енергії та 7.1.7 глави 7.1 розділу VII Кодексу комерційного обліку електричної енергії, АТ "Полтаваобленерго" має привести ЗКО за адресою споживача [PERSON] у відповідність до вимог нормативних документів, а саме здійснити ремонт засобу обліку типу Gama 300 G3B.xxx, залишити тимчасово встановлений засіб вимірювальної техніки або провести заміну засобу вимірювальної техніки на такий, що має аналогічні або кращі характеристики. Листом від 29.06.2021 № 14-27/01/1069 начальник Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго", на заяву [PERSON] від 24.06.2021 про відновлення постачання електричної енергії за адресою [ADDRESS] , повідомив, що для виконання послуг по відновленню електропостачання необхідно сплатити вартість робіт згідно наданих рахунків та підписати заяви, договір про надання послуг, після чого протягом 3 днів послуга буде виконана. В ч.ч. 1, 3 та 4 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору, згідно ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонам (ст. 629 ЦК України). Договором приєднання, відповідно до положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з положеннями п.п. 2.3.3 - 2.3.4 глави 2.3 розділу II Правил роздрібного ринку електричної енергії електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію. Розрахункові засоби вимірювальної техніки встановлюються відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, цих Правил роздрібного ринку електричної енергії та проектних рішень. Оператор системи-розподілу є стороною, відповідальною за точку комерційного обліку для всіх точок комерційного обліку, зокрема, в індивідуальних побутових споживачів (незалежно від того, хто є власником лічильника електричної енергії) (п. 2.7.3 глави 2.7 розділу II Кодексу комерційного обліку електричної енергії). Згідно з п. 2.7.8 глави 2.7 розділу II Кодексу комерційного обліку електричної енергії стороною, відповідальною за точку комерційного обліку для кожної точки комерційного обліку в межах відповідальності зобов`язана, зокрема, забезпечити експлуатацію та технічний стан належних їй засобів комерційного обліку та вузлів обліку, а також безперервність процесів вимірювання та формування даних комерційного обліку. Відповідно до п. 7.1.7 глави 7.1 розділу VII Кодексу комерційного обліку електричної енергії періодична повірка, обслуговування та ремонт (зокрема демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб електричну енергію), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок оператора системи-розподілу. Таким чином, оператор системи-розподілу має право ініціювати проведення за власний рахунок позапланової технічної перевірки, перевірки програмування або експертизи засобу комерційного обліку електричної енергії. При цьому, оператор системи-розподілу має за власний рахунок здійснювати обслуговування та ремонт засобу вимірювальної техніки, встановлених у індивідуальних побутових споживачів (незалежно хто є власником такого засобу вимірювальної техніки. Судом встановлено, що єдиною підставою для відключення житлового будинку від електропостачання стало те, що [PERSON] відмовив працівникам АТ "Полтаваобленерго" у проведенні ними заміни встановленого засобу вимірювальної техніки NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21 на інший, який має гірші характеристики ніж вищезазначений засіб вимірювальної техніки, при цьому позивач не заперечував проти заміни засобу вимірювальної техніки на інший, але за умови, щоб він був аналогічний NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21 або Gama 300 G3B.144. Таким чином, між позивачем та відповідачем виник спір у зв`язку з тим, працівники АТ "Полтаваобленерго" без попереднього повідомлення та дозволу позивача зайшли на територію господарства біля житлового будинку, де зняли засіб вимірювальної техніки NIK 2307 ARP3 T.1602 M.21, який раніше був ними встановлений замість Gama 300 G3B.144, який вийшов з ладу, та намагались встановити інший засіб вимірювальної техніки, який має гірші характеристики, ніж зазначені засоби вимірювальної техніки, і його не можливо використовувати як засіб вимірювальної техніки для постачання електричної енергії за "зеленим" тарифом відповідно до укладеного 01.02.2021 між [PERSON] та ТОВ "Полтаваенергозбут" договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством № 5280006. Замість вирішення спору шляхом перемовин або звернення до суду АТ "Полтаваобленерго" безпідставно відключило позивача від постачання електричною енергією, чим вчинило протиправні дії, порушивши права позивача та умови укладеного 20.01.2021 між сторонами у справі договору на постачання електричної енергії до об`єкту споживання за адресою [ADDRESS] . Про протиправність дій АТ "Полтаваобленерго" щодо відключення належного позивачу житлового будинку від постачання електричної енергії свідчить і лист начальника Чутівської філії АТ "Полтаваобленерго" від 29.06.2021 № 14-27/01/1069, в якому він повідомляє позивачу про можливість відновлення постачання електричної енергії за адресою [ADDRESS] . Таким чином, позовна вимога про визнання дій АТ "Полтаваобленерго" щодо відключення житлового будинку від електропостачання неправомірними (протиправними) підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання АТ "Полтаваобленерго" усунути порушення його прав як споживача шляхом негайного відновлення електропостачання до житлового будинку, суд зазначає, що вона підлягає частковому задоволенню лише в частині зобов`язання відповідача відновити електропостачання до житлового будинку по [ADDRESS] . У ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; 9) надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених п. 1-3 ч. 1 цієї статті. Враховуючи приписи ст. 430 ЦПК України вимога щодо саме негайного відновлення постачання електричної енергії задоволенню не підлягає. Одночасно суд вважає необхідним зазначити, що враховуючи те, що відключення електропостачання від належного позивачу житлового будинку по [ADDRESS] було проведено відповідачем протиправно, то відновлення постачання електричної енергії до вказаного житлового будинку повинно бути проведено за власний рахунок АТ "Полтаваобленерго" без сплатити [PERSON] вартості робіт по відновленню постачання електричної енергії (робіт з підключення). У п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У зв`язку з вчиненням АТ "Полтаваобленерго" протиправних дій та порушенням своїх зобов`язань у відповідача настали правові наслідки щодо відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. У ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У до ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 1 та 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно абз. 2 п. 5 Постанови № 4, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду. Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Згідно роз`яснень, даних у п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Рішення ЄСПЛ є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ. Як визначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства" (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI) моральна шкода, з огляду на її природу, не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування, з урахуванням практики ЄСПЛ, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та ЄСПЛ з України. При визнанні розміру моральної шкоди, яка заподіяна [PERSON] , суд враховує позивні вимоги, характер правопорушення та ступінь вини АТ "Полтаваобленерго", глибину та рівень фізичних і духовних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації свого життя, часу та зусиль, вчинених ним для відновлення попереднього стану і вважає, що позивачу нанесена моральна шкода в розмірі 50 000 грн. На підставі викладеного, позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь заподіяної моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 133 ч. 1, 3 п. 1, 137 ч. 1-3 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. У ч. 1 ст. 26Закону № 5076-VI визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат по наданню професійної правничої допомоги суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Під час судового розгляду зазначеної справи представник позивача адвокат Ніколаєв В.І. повідомив, що позивачем будуть понесені витрати на надання професійної правничої допомоги, відповідно до укладеного між адвокатом Ніколаєвим В.І. та [PERSON]. договору про надання правової допомоги від 29.06.2021, у розмірі 3 000 грн., які просить стягнути з відповідача. У підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Ніколаєвим В.І. суду наданий договір про надання правової допомоги від 29.06.2021, у п. 3.2 якого вказано, що оплата послуг адвоката проводиться шляхом оплати готівкою у розмірі 3 000 грн. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та її вартості, як сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідно стороною або третьою особою. Суд зазначає, що адвокатом Ніколаєвим В.І. у даній справі надана правова допомога [PERSON] , яка була необхідна для підготовки та участі в розгляді справи, і її розмір складає 3 000 грн. Виходячи з дійсності судових витрат на професійну правничу допомогу, які повинен понести [PERSON] , необхідності та розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, суд констатує, що загальна сума витрат, яку повинен понести позивач на адвокатські послуги, не виходить за розумні межі визначення гонорару. Аналогічна позиція викладена у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а тому, враховуючи, що позивач, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 29.06.2021, за надання правничої допомоги повинен сплатити адвокату Ніколаєву В.І. 3 000 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 500 грн. (3 000 грн. х 50 %). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач, відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 908 грн. (2 позовні вимоги немайнового характеру зі ставками судового збору по 908 грн., що становить 1 816 грн. х 50 %).

Outcome: approved