Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило стягнути з відповідача на свою користь 7088 грн матеріальної шкоди. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" на виконання рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 01.10.2018 по справі №537/2032/18 за позовом [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП сплатило 7088 грн, що складало 1672 матеріальної шкоди, 450 грн витрат на проведення авто товарознавчого дослідження, 2000 грн витрат на правову допомогу, 500 грн відшкодування моральної шкоди, 2466 грн судового збору. Оскільки КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" в повному обсязі відшкодовано шкоду, завдану діями відповідача, то позивач має право на стягнення вказаних коштів в порядку регресу. В судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не надіслав. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Кравчук В.В. працював у КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» на посаді водія тролейбуса. За час роботи з [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність(а.с33) 11.05.2015 об 11.30 год. на перехресті вулиць Першотравневої та Пролетарської м. Кременчука сталась дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса ЛАЗ Е 301 №209 під керуванням водія [PERSON] та автомобіля "Фольсваген Т 4" днз ВІ6535АЕ, під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого автомобілю "Фольсваген Т 4" днз ВІ6535АЕ спричинені механічні пошкодження. З матеріалів\~справи про\~адміністративне правопорушення\~№524/4453/15-п вбачається, що експертом була встановлена невідповідність дій водія тролейбуса «ЛАЗ-Е183» [PERSON] технічним вимогам п.п.10.1., 16.4., 16.5 ПДР України та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та настанням ДТП. 01.10.2018 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області було ухвалено рішення по справі №537/2032/18 за позовом [PERSON] до КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» про відшкодування майнової та моральної шкоди, яким позов задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління» на користь [PERSON] 1672,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 450,00 грн за проведення дослідження; 2000 грн витрат на правову допомогу; 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; 704 грн та 1762 сплаченого позивачем судового збору. 13.11.2018 КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» було сплачено на виконання рішення суду від 01.10.2018 на користь [PERSON] 7088 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №850. НОРМИ ПРАВА Згідно зі статтею 1172 ЦК України,юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з\~статтею 130\~КЗпП України,\~працівники несуть\~матеріальну відповідальність\~за шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації внаслідок\~порушення покладених\~на них\~трудових обов`язків. При\~покладенні матеріальної\~відповідальності права\~і законні\~інтереси працівників\~гарантуються шляхом\~встановлення відповідальності\~тільки за\~пряму дійсну\~шкоду,\~лише в\~межах і\~порядку,\~передбачених законодавством,\~і за\~умови,\~коли така\~шкода заподіяна\~підприємству,\~установі,\~організації винними\~протиправними діями\~(бездіяльністю)\~працівника.\~Ця відповідальність,\~як правило,\~обмежується певною\~частиною заробітку\~працівника і\~не повинна\~перевищувати повного\~розміру заподіяної\~шкоди,\~за винятком\~випадків,\~передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації при\~виконанні трудових\~обов`язків,\~працівники,\~крім працівників,\~що є\~посадовими особами,\~з вини\~яких заподіяно\~шкоду,\~несуть матеріальну\~відповідальність у\~розмірі прямої\~дійсної шкоди,\~але не\~більше свого\~середнього місячного\~заробітку В ст.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1\~цього Кодексу\~укладено письмовий\~договір про\~взяття на\~себе працівником\~повної матеріальної\~відповідальності за\~незабезпечення цілості\~майна та\~інших цінностей,\~переданих йому\~для зберігання\~або для\~інших цілей; 2)\~майно та\~інші цінності\~були одержані\~працівником під\~звіт за\~разовою довіреністю\~або за\~іншими разовими\~документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8)\~службова особа,\~винна в\~незаконному звільненні\~або переведенні\~працівника на\~іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами ст.132 КЗпП (\~322-08\~) за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП (322-08) не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов`язків, несуть матеріальну відповідальність за ч.1 ст.132 КЗпП (322-08), крім випадків, для яких ст.134 КЗпП (322-08) передбачена повна матеріальна відповідальність. У такому\~ж порядку\~визначається матеріальна\~відповідальність працівників,\~з якими\~укладено договір\~про повну\~матеріальну відповідальність\~(статті\~135-1,\~135-2\~КЗпП (322-08),\~якщо шкода\~заподіяна не\~незабезпеченням цілості\~прийнятого під\~звіт майна,\~а іншими\~порушеннями трудових\~обов`язків (неналежним оформленням документів про виявлену при прийнятті матеріальних цінностей недостачу, що потягло її оплату тощо). ОЦІНКА СУДУ Встановлення відповідальності передбачає пряму дійсну шкоду за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пряма дійсна шкода це основний елемент юридичного складу, який спричинює обов`язок працівника покрити матеріальну шкоду і надає право власнику (уповноваженому органу) притягнути працівника до матеріальної відповідальності. Притягнення працівника до матеріальної відповідальності неможливе за відсутності причинного зв`язку, оскільки у сенсі положень статті 130 КЗпП України працівники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок порушення. Порушення має бути причиною шкоди, а шкода має бути наслідком порушення. Притягнення до матеріальної відповідальності можливе лише за наявності вини працівника, підставою матеріальної відповідальності може бути не лише умисна, а й вина через необережність. Відшкодуванню матеріальної шкоди, як правило, передує службове розслідування чи у інший спосіб належне установлення факту заподіяння шкоди та видання за результатами службового розслідування ( установлення факту) наказу, що слугує підставою для покриття шкоди. Відповідно до положень статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Отже, саме на власника у суді покладається тягар доказування наявності умов, передбачених статтею 130 КЗпП України, а саме наявності не лише прямої дійсної шкоди, порушення працівником трудових обов`язків, причинного зв`язку між порушенням і шкодою, а й вини працівника. Суд приймає\~до уваги\~те,\~що наявні\~в матеріалах\~справи докази\~підтверджують спричинення\~позивачу винними\~діями його\~працівника шкоди\~у виді проведення зайвих грошових виплат на відшкодування шкоди, зокрема на це вказують матеріали справи про адміністративне правопорушення №524/4453/15-п; копія рішення Крюківського районного суду м.Кременчука по справі №537/2032/18; копія платіжного доручення. Визначаючи суму, яка підлягає стягненню, суд приймає до уваги те, що між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Однак, враховує роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року, № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» та з огляду на те, що фактично шкода відповідачем заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна, а порушенням ПДР України, суд приходить до висновку про те, що розмір відповідальності відповідача обмежується його середнім місячним заробітком. Відповідно до\~п.8\~Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середній місячний заробіток відповідача становить 5075,78 грн та розрахований виходячи із заробітної плати за 2 місяці перед звільненням, з огляду на те, що рішення суду про стягнення коштів з КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" ухвалено пізніше. Приймаючи до уваги те, що розмір середнього місячного заробітку відповідача за час його роботи в КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" є меншим ніж розмір шкоди, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на його користь шкоду в розмірі 5075,78 грн. Оскільки позов КП "Кременчуцьке тролейбусне управління" було задоволено частково, судові витрати складають 1261,77 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial