Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

До суду звернувся з вищевказаним позовом [PERSON], який в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON]. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-628 від 24 жовтня 2003 року [PERSON] визнано спадкоємцем всього майна [PERSON]. [PERSON] є батьком позивача, останній помер [INFO]. Таким чином, на даний час спадкоємцями майна після смерті батька позивача, є сам позивач, та відповідачі, мати позивача [PERSON] та сестра позивача [PERSON]. Останні від прийняття спадщини відмовилися на користь позивача, про що вчинили відповідні заяви. При цьому, 01 квітня 1960 році [PERSON] було зараховано до радгоспу «Угольщик» с. Покровське Троїцького району Луганської області (який в подальшому було реорганізовано в КСП «Угольщик» Троїцького району Луганської області), і вона пропрацював там до виходу на пенсію, а саме до 17 квітня 1975 року. 11 березня 1996 року, тобто за життя [PERSON], КСП «Угольщик» Троїцького району Луганської області отримало державний акт на право колективної власності на землю, у наслідок чого було проведено паювання земель сільськогосподарського призначення відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". При цьому, з невідомих причин, [PERSON] не було внесено до списку громадян, членів КСП «Угольщик», що додається до державного акту на право колективної власності вищевказаного КСП. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області, право на яку мала [PERSON], виділити земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області у розмірі та вартісному виразі, не більше, чим повинна мати [PERSON] при розпаюванні земель колективного сільськогосподарського підприємства «Уголщик» с. Покровське Троїцького району Луганської області та видати відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), право на яку мала [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, просить розглянути вказану справу без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, згідно яких проти задоволення позовних вимог не заперечують, просять розглянути вказану справу без їх участі. Представник Відділу Держгеокадастру Троїцького району Луганської області Чабан А.О. у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Покровська сільська рада Троїцького району Луганської області та Троїцька районна державна адміністрація Луганської області у судове засідання своїх представників не направили, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 2-628 від 24 жовтня 2003 року [PERSON] визнано спадкоємцем всього майна [PERSON]. [PERSON] є батьком позивача, останній помер [INFO]. Таким чином, на даний час спадкоємцями майна після смерті батька позивача, є сам позивач, та відповідачі, мати позивача [PERSON] та сестра позивача [PERSON]. Останні від прийняття спадщини відмовилися на користь позивача, про що вчинили відповідні заяви. При цьому, 01 квітня 1960 році [PERSON] було зараховано до радгоспу «Угольщик» с. Покровське Троїцького району Луганської області (який в подальшому було реорганізовано в КСП «Угольщик» Троїцького району Луганської області), і вона пропрацював там до виходу на пенсію, а саме до 17 квітня 1975 року. 11 березня 1996 року, тобто за життя [PERSON], КСП «Угольщик» Троїцького району Луганської області отримало державний акт на право колективної власності на землю, у наслідок чого було проведено паювання земель сільськогосподарського призначення відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". При цьому, з невідомих причин, [PERSON] не було внесено до списку громадян, членів КСП «Угольщик», що додається до державного акту на право колективної власності вищевказаного КСП (а.с.15-27). Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 /95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" № 2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Згідно з п.п. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"№720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Самий по собі факт того, що особа не перебуває у трудових відносинах з таким підприємством, не є підставами для висновку про відсутність у неї права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 2114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже, згідно Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 р. на дату одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 11 березня 1996 року [PERSON] залишалася членом колективного сільськогосподарського підприємства і як пенсіонер мала право на земельну частку (пай), однак у зв'язку зі смертю не отримала відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого іншого із спадкоємців за законом. В силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, батька позивача визнано спадкоємцем після смерті [PERSON], а отже спадщина після смерті батька позивача, яка за життя мала належати [PERSON], на даний час має належати позивачу. Крім того, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Така ж позиція викладена й у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В даному разі строк позовної давності не пропущений, так як позивач довідався про порушення свого права тільки на теперішній час. Таким чином, оскільки [PERSON] була членом КСП «Уголщик» як пенсіонер КСП і на момент отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю та розпаювання земель між його членами, була живою, так як її з невідомих причин не було включено в список, який додається до державного акту на право колективної власності, хоча вона мала право на відповідну земельну частку (пай), то на теперішній час [PERSON] має право на земельну частку (пай) зазначеного підприємства, яка повинна належати його батькові після смерті [PERSON], як спадкоємцю майна останнього. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача грунтуються на діючому законодавстві, а тому підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного, ст. 25 Земельного кодексу України, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ст.ст. 257, 267, 328, 1216,1218, 1223,1261,1268,1274 ЦК України,

Outcome: approved