Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-14 00:00:00

Представник позивача - адвокат Ратушна Р.П. звернулась в суд в інтересах позивача [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ПРАТ "ІНГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період часу з 09.06.1992р. по 05.03.2009р. [PERSON] працювала машиністом конвеєра дробильної фабрики ВАТ «ІНГЗК», правонаступником якого є відповідач. Позивач працювала на підприємстві відповідача протягом 16 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримала професійне захворювання: сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ст. ЛН першого-другого ст. Радикулопатія С6, С7,С8, і L5 S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистонією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (М54.1). Діагноз та наявність професійного характеру захворювання встановлено Медичним висновком ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 18 березня 2014 року №499. 07.04.2014 року на підприємстві відповідача складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] . Відповідно до п.17 вказаного акту - причинами виникнення професійного захворювання позивача стало: концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду: 11,2- 29,3 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3; фізичне перевантаження : маса вантажу : 17-20 кг. при СН до 10 кг; робоча поза 30°: 53,4-56,25% робочої зміни при СН до 25%; робоча поза більше 30°: 2,6,4-31,3% робочої зміни при СН вільна; нахили корпусу: 113 - 500 разів при СН 51-100 разів за зміну; потужність зовнішньої роботи за участю м`язів плечового поясу: 46,9Вт при СН від 23-45 Вт; потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба: 66,9 Вт при СН від 37-63 Вт; статичне навантаження: величина навантаження за зміну при утриманні вантажу однією рукою: 66 780 Кг х с при СН до 22 000 Кг х с, двома руками: 108 000 Кг х с при СН до 42 000 Кг х с. [PERSON] первинно була оглянута обласною МСЕК №6 м.Кривий Ріг 08.07.2014р. та згідно Акту огляду МСЕК №1392 від 08.07.2014 р. позивачу первинно визначено 40 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. 29.05.2015 року при черговому перегляді, рішенням обласної МСЕК №6- 40% втрати професійної працездатності були продовжені на 3 роки. 21.05.2019 року за висновком МСЕК позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності по двом професійним захворюванням: ХОЗЛ - 40%, радикулопатія - 25% з 1 червня 2019 року - безстроково та встановлено 3 групу інвалідності з 01.06.2019 року безстроково, причина інвалідності - професійне захворювання. Постановами Фонду соціального страхування України від 17 липня 2014 року потерпілій [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності та призначено щомісячні страхові виплати. Позивач протягом тривалого періоду часу зверталась до медичних установ за медичною допомогою для покращення стану свого здоров`я, оскільки отримані професійні захворювання постійно її турбують. Внаслідок отриманого професійного захворювання змінилося життя позивача, що завдає їй моральних страждань. Вона позбавлена можливості нормально пересуватися, оскільки відчуває біль в ногах, її турбують судоми від попереку до стопи лівої ноги, болить шия, німіють руки, обмежена рухливість ліктьових, плечових і колінних суглобів, що завдає незручності у користуванні громадським транспортом. Пальці рук позивача німіють і болять. Позивач скаржиться на обмежений поворот голови, підвищення артеріального тиску. [PERSON] позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, не може працювати на дачі та підіймати більше 3 кг, через що виникають труднощі у здійсненні покупок в магазинах. Порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, остання позбавлена можливості активного відпочинку з онуками, змушена багато часу проводити у лікарнях, де терпіти побутові незручності. Під час лікування позивач змушена переносити біль, приймати велику кількість ліків. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у її житті є незворотними, хвороба є невиліковною, прогресує у часі. Розуміння цього негативно впливає на її психологічний стан. За станом здоров`я позивач вимушено втратила роботу, стабільний заробіток, відчуття себе людиною потрібною для суспільства. Позивач не може повноцінно займатися домашнім господарством, підтримувати домашній затишок в квартирі, що принижує її жіночу гідність. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання у розмірі 80 000 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь. А також просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.82). Від представника відповідача надійшов відзив на позов, з якого слідує, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі який виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням відповідних пільг. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці лише у випадку, коли у працівника вже виникло професійне захворювання та встановлено відповідним медичним органом порушення стану здоров`я. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжувала працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мала можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціювала переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Акт розслідування хронічного професійного захворювання жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивача. В довідці МСЕК, якою позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності, відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, яких зазнала позивач внаслідок професійного захворювання. Втрата професійної працездатності встановленої на 65% - це зниження здатності виконувати трудові обов`язки за професією, за якою працювала позивач останні роки, але не втрата здатності вести звичний спосіб життя. Також у відзиві зазначають, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначення розміру моральної шкоди та остання є застрахованою особою, а статтею 42 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вважають, що позивачем не доведена завдана моральна шкода в розмірі 80000 грн.. Такий її розмір вважають несправедливим, необґрунтовано завищеним. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.89-92). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із копії трудової книжки [PERSON] слідує, що 01.04.1992 року вона прийнята по переводу на Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на дробильну фабрику учнем машиніста конвеєра. 09 червня 1992 року [PERSON] переведена на дробильній фабриці машиністом конвеєра 2 розряду. 01 грудня 1997 року позивач переведена на дробильній фабриці машиністом конвеєра по 3 розряду основної виробничої дільниці №2. 05 березня 2009 року [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Після виходу на пенсію позивач продовжила працювати на посаді кухаря дошкільного навчального закладу №255. Останній запис в трудовій книжці позивача - 24.05.2013 року звільнена за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.9-10). Державним закладом «Інгулецька районна СЕС» м.Кривий Ріг складена інформаційна довідка за вих №2/2-55-4-2712 від 15.08.2011 року про умови праці [PERSON] на посаді машиніста конвеєра дробильної фабрики ПАТ «Інгулецький ГЗК» із стажем роботи в даному цеху та за даною професією - 16 років 11 місяців. В довідці на підставі атестацій робочих місць, проведених за період роботи позивача, визначені шкідливі фактори, показники важкості праці, умови праці, відповідно до гігієнічної класифікації праці (а.с.16-21). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06 лютого 2018 року №196 позивачу встановлено діагноз: сидеросилікоз першої ст. (t|t, 1|1, em, co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН першого-другого ступеня. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії, захворювання професійне (18.03.2014р.) (а.с.23). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 18 березня 2014 року №499 - [PERSON] встановлено діагноз: сидеросилікоз першої ст. (t|t, 1|1, em, co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої ст. загострення середнього ступеню важкості. ЛН першого-другого ст. Радикулопатія С6, С7,С8, і L5 S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного. плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. Захворювання професійні. В обґрунтуванні діагнозу професійного захворювання зазначено, що професійні захворювання встановлені з урахуванням: клініко-функціональних та РГ даних, анамнезу захворювань [PERSON] , стажу роботи в шкідливих умовах, даних інформаційної довідки про умови праці №2/2-55-4-2712 від 15.08.2011 року (а.с.22). Відповідно до пункту 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 07 квітня 2014 року, встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло за таких обставин: працюючи в період з 09.06.1992 року по 05.03.2009 року машиністом конвеєра дробильної фабрики ВАТ «ІНГЗК», працівник здійснювала виробничі дії, де рівень концентрації пилу перевищував ГДК та праця пов`язана з фізичним перевантаженням, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Згідно п.17 вказаного Акту, причиною професійного захворювання позивача визнано: концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду: 11,2- 29,3 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3; фізичне перевантаження : маса вантажу : 17-20 кг. при СН до 10 кг; робоча поза 30°: 53,4-56,25% робочої зміни при СН до 25%; робоча поза більше 30°: 2,6-31,3% робочої зміни при СН вільна; нахили корпусу: 113 - 500 разів при СН 51-100 разів за зміну; потужність зовнішньої роботи за участю м`язів плечового поясу: 46,9Вт при СН від 23-45 Вт; потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба: 66,9 Вт при СН від 37-63 Вт; статичне навантаження: величина навантаження за зміну при утриманні вантажу однією рукою: 66 780 Кг х с при СН до 22 000 Кг х с, двома руками: 108 000 Кг х с при СН до 42 000 Кг х с (а.с.11-15). Із відповіді КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР» від 12.06.2019 року слідує, що згідно акту огляду МСЕК №1392 від 08.07.2014 року [PERSON] первинно визначено 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. 29.05.2015 року при черговому переогляді, рішенням обласної МСЕК №6 - 40% втрати професійної працездатності були подовжені на 3 роки. 14.05.2018 року рішенням обласної МСЕК №6 [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності на строк до 01.06.2019 року (а.с.24). Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №054594 від 21.05.2019 року, позивачу під час чергового переогляду встановлено 65% втрати професійної працездатності по двом професійним захворюванням: 40% ХОЗЛ; 25% - по радикулопатії з 01.06.2019 року безстроково (а.с.25). Довідкою МСЕК серія 12ААБ №017253 від 21.05.2019 року підтверджується те, що [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності з 01.06.2019 року безстроково, причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.26). Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ВВД ФССНВУ в м.Кривому Розі від 17.07.2014 року потерпілій [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 82824,00 грн., а також призначено щомісячну грошову суму в разі часткової втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1787,02 грн. на період з 16.06.2014 року по 30.06.2015 року включно (а.с.28,29) Також встановлено, що позивач починаючи з листопада 2009 року по березень 2019 року періодично проходила лікування в медичних закладах, у зв`язку із загостренням хвороб та скаргами на задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, болі в шийному та попереко/крижовому відділах хребта, обмежена рухливість ліктьових, плечових і колінних суглобів, загальну слабкість (а.с.38-74). 03.07.2019 року [PERSON] уклала договір з адвокатом Ратушна Р.П. про надання правничої допомоги (а.с.76), на підставі якого відповідно до акту приймання-передачі правничої допомоги від 03.07.2019 року позивач сплатила адвокату Ратушній Р.П. 3000 грн. за складання позовної заяви, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії АВ- ТБ №009085 (а.с.77-78). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно з 08.07.2014 року - 40%; з 14.05.2018 року - 65% до 01.06.2019 року; з 01.06.2019 року встановлено безстроково- 65% втрати професійної працездатності та встановлено 3 (третю) групу інвалідності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжувала працювати в шкідливих умовах праці, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В даному випадку встановлено, що [PERSON] здійснювала виробничі дії, де рівень концентрації пилу перевищував ГДК. Праця позивача була пов`язана з фізичним перевантаженням, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився її звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Крім того, сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу [PERSON] моральної шкоди суд враховує: конкретні обставини справи, ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням- 65%, наявність 3 групи інвалідності, вину підприємства в заподіянні шкоди. Судом встановлено, що моральні страждання позивача тривають з 08.07.2014 року. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювання є робота в шкідливих умовах праці з перевищенням концентрації пилу та фізичне перевантаження під час виконання роботи. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 80000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на юридичну (правничу) допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Згідно приписів ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що позивачем до позову додано договір про надання правничої допомоги від 03.07.2019 року укладений між позивачем та адвокатом Ратушною Р.П., акт приймання -передачі правничої допомоги, відповідно до якого адвокатом на складання позовної заяви витрачено 6 годин, вартість вказаної послуги склала 3000 грн. Позивач сплатила вказану суму коштів за договором та актом, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії АВ - ТБ №009085. Суд вважає, що сплачена позивачем сума коштів на оплату правничої допомоги є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом робіт по складанню позовної заяви, часом, витраченим адвокатом на її складання.Таким чином, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в повному розмірі- 3000 грн., оскільки такий розмір є обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.13 Закону України "Про охорону праці" та

Outcome: approved