Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , укладений 28.10.1995 року Старосільською сільською радою народних депутатів Городищенського району, актовий запис № 20. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що стали чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини припинилися. Спільне господарство не ведеться. Спір про поділ майна відсутній. Неповнолітніх дітей на утриманні не має. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить його інтересам. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися. Повідомлені належно. Надійшли заяви про слухання за їх відсутності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Підстав для відкладення підготовчого засідання, що визначені ч.2 ст.198 ЦПК України, не вбачається. Суд, приходить до думки про можливість проведення підготовчого засідання за відсутності сторін. Відповідно до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи відбувається за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, врахувавши думки позивача, відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволення з огляду на таке. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України). Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України). Як регламентує частина друга статті першої Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Шлюб, за нормами ч.1 ст.24 СК України, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч.1 підпункту "с", "однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання". В силу статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, сторони [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач) перебувають у шлюбі, що уклали 28.10.1995 року в Старосільській сільській Раді народних депутатів Городищенського району, актовий запис № 20. Подружжя припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Наміру поновлювати подружні відносини не мають. На даний час їх сім'я розпалася остаточно, шлюб носить лише формальний характер. Позивач на примирення, що надавався ухвалою суду задля збереження сім'ї, не погодився. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них (позивача), що має істотне значення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу (ч.2 ст.112 СК України). Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Так, пунктом 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні". Суд у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч.3 ст.105 СК України). Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. При цьому, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За нормами, ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved