Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

17 липня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до ДП "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що понад 17 років працював у ВП Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля». Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічну попереково-крижову радикулопатію L5, S1 ліворуч у ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями; хронічний бронхіт ІІ ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.. а також ряд супутніх хвороб. За висновком МСЕК від 26 червня 2020 року він втратив 50% професійної працездатності (30% по радикулопатії та 20% по бронхіту), як наслідок, йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Згідно акту розслідування за форму П-4 від 06 березня 2020 року причиною виникнення такого захворювання стало фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. Отримане захворювання нагадує про себе, він змушений постійно лікуватися та відновлювати своє послаблене здоров`я. Утруднене дихання та радикулопатія призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання, просить суд присудити до стягнення з відповідача в свою користь моральну шкоду в сумі 105 900 грн. та 2000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у їх відсутності та просила задоволити позов. Також, не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с.49). У судове засідання представник відповідача ДП "Волиньвугілля" Марчук Н.Є. не з`явилася. Подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника позивача. При ухваленні рішення, просить суд врахувати позицію відповідача викладену у відзиві. У відзиві в.о. генерального директора Ключковський Ю.І. зазначає, що ДП «Волиньвугілля» перебуває у важкому фінансовому становищі, підприємство збиткове. Факт спричинення моральної шкоди не заперечив, однак вважає розмір відшкодування моральної шкоди завищеним. Просить врахувати, що специфіка роботи на підприємстві передбачає високий рівень шкідливих факторів, що підвищує можливість отримання професійних захворювань та втрати працездатності. Сума коштів отриманих від реалізації вугільної продукції забезпечує лише 35 відсотків необхідної потреби для оплати праці. Погашення заборгованості відбувається за рахунок бюджетних коштів, використання яких здійснюється у чіткій відповідності до встановленого цільового призначення. А тому стягнення з відповідача сум поза вимогами розумності та справедливості, призведе до припинення роботи підприємства та масового вивільнення працівників. Із врахуванням ч.3 ст.23 ЦК України, не заперечив щодо часткового задоволення позову (а.с.50-51). Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Волиньвугілля", востаннє обіймав посаду машиніста гірничих виїмкових машин у ВП Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля». Стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 17 років 2 місяці. 30 жовтня 2019 року позивач був звільнений з підприємства на підставі п.3 ст.38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю (а.с.6-11). Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 06 березня 2020 року у [PERSON] діагностовно: хронічну попереково-крижову радикулопатію L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (а.с.19-20). Причиною виникнення професійного захворювання стало: пил, фізичні навантаження, вимушені нахили, несприятливий мікроклімат, вібрація, шум. По гігієнічній характеристиці умов праці професія, яку обіймав [PERSON] відноситься до робіт ІІІ класу по факторам шкідливості. Враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці працівника, стаж роботи, позивач перевищив допустимі величини тривалості робочого часу передбачені Державними санітарними правилами та нормами "Підприємства вугільної промисловості" ДСП 3.3.1.095-2002. Діагностоване професійне захворювання у позивача підтверджується також наступними письмовими доказами: випискою із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.18), результатами обстеження в ТзОВ «Гемо Луцьк» (а.с.15), випискою з медичної карти амбулаторного хворого №80 ДУ «ІМП ім. Ю.І. Кіндієва НАМН» (а.с.17), епікризами з історії хвороб (а.с.13-14) Згідно копій довідки до акту МСЕК серії 12ААА №021988 від 26 червня 2020 року, копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААБ №687335 від 26 червня 2019 року (а.с.21-22) позивач [PERSON] втратив 50% професійної працездатності, в тому числі: 20% по хронічному бронхіту, 30% по радикулопатії і з огляду на відсотковість, йому була встановлена третя група інвалідності. Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. [PERSON] відчуває себе неповноцінною людиною, є обмеженим у реалізації своїх життєвих планів. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу рекомендовано спостереження, лікування (амбулаторне та стаціонарне), медична реабілітація, санітарно-курортне лікування, а також протипоказана важка фізична робота. Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено що за час роботи на Шахті за порушення техніки безпеки та охорони праці наказами по шахті позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Однак, адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПіН "Підприємства вугільної промисловості" 3.3.1095-2002 р., не встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці. Відповідно до вимог частин 2, 3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Вищенаведені письмові докази дають суду підстави вважати, що діями відповідача ДП "Волиньвугілля", який не забезпечив безпечні умови праці, позивачу заподіяно моральну шкоду. Останній отримав професійне захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у [PERSON] зокрема: душевний біль, постійне почуття неповноцінності, пригнічення. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Заперечення викладені у відзиві щодо збитковості підприємства та специфіки роботи ДП "Волиньвугілля" суд не може брати до уваги, як і зменшити розмір відшкодування шкоди з цих підстав. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, а також з розміру втрати професійної працездатності позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача [PERSON] 105 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 840,80 грн. судового збору та пропорційно задоволеним вимогам, на користь позивача [PERSON] 1980 грн. компенсації витрат понесених ним на правничу допомогу адвоката, що підтверджені документально (а.с.25-28).

Outcome: approved