Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог посилався на ті обставини, що 12 жовтня 2018 року о 17-30 годині, [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вулиці Набережній в Лівобережному районі міста Маріуполя, біля стовпа №176, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності [PERSON] , який зупинився попереду. За кермом автомобіля MAZDA 6, була [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ЗДОРОВО», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1964257 від 23.11.2017 року. Відповідач [PERSON] звернувся до страхової компанії поштовим відправленням з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, однак страхова компанія не отримала поштовий конверт, що підтверджується довідкою про повернення. 19 жовтня 2018 року на замовлення [PERSON] було проведено авто товарознавчу оцінку пошкодженого колісного транспортного засобу. За звітом складеним про оцінку автомобіля MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, вартість відновлювального ремонту складає 64458,92 гривень. За проведення оцінки автомобіля [PERSON] сплатив 2000,00 (дві тисячі) гривень. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.10.2018 року [PERSON] за ст.124 КУпАП було визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Не отримавши жодної відповіді щодо відшкодування матеріальної шкоди з боку відповідальні особи, 15 березня 2019 року [PERSON] звернувся з заявою про сплату страхового відшкодування до Моторно (транспортного) страхового бюро України. МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) гривень. Дана сума грошових коштів була зарахована на рахунок позивача. Залишок по сплаті відшкодування шкоди становить 34458,92 гривень. Оскільки відповідачем та його страховою компанією не було в повному обсязі сплачено суму матеріальних збитків, позивач вважає, що залишок невідшкодованої шкоди повинен сплатити йому саме відповідач [PERSON] як особа винна в ДТП. Також вважає, що діями [PERSON] йому було заподіяно моральну шкоду яка полягає у порушенні його нормального укладу життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він є особою зі щільним графіком роботи, автомобіль слугував йому необхідним засобом пересування, відсутність автомобілю, змусило його користуватися послугами таксі, послугами знайомих та інше. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 34 458,92 гривні, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5000 гривень, покласти на відповідача судові витрати а саме судовий збір в розмірі 1536,80 гривень, комісію за сплату судового збору в розмірі 50,0 гривень, витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 2000,0 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,0 гривень, комісію за сплату узгодженої сторонами суми гонорару в розмірі 120,0 гривень. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Надав суду письмовий відзив, в якому зазначав, що його цивільна правова відповідальність застрахована в ПрАТ «СК`Здорово», яке з 1 лютого 2018 року втратило право заключати договори страхування та припинило своє членство в МТСБУ. Позивач [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату йому відшкодування матеріальної шкоди. МТСБУ виплатило йому суму в розмірі 30 000,0 гривень , та повідомило, що залишок коштів буде виплачено пізніше. Враховуючи ті обставини, що МТСБ в подальшому не відмовляється від виплати залишку суми, відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього 34 458,92 гривні, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Також вважає що звіт № 221 про оцінку вартості відновлюваного ремонту від 19 листопада 2018 року - не відповідає дійсності. Сума відновлюваного ремонту є завищеною, оскільки автомобіль старий, не гаражного зберігання, має пошкодження лакофарбного покриття кузова, а також на його думку має поганий технічний стан. Щодо відшкодування моральної шкоди, вважає заявлену позивачем суму завищеною, та недоведеною, у зв`язку з чим визнає розмір моральної шкоди частково в сумі 2000,00 гривень. Частково визнає витрати на правову допомогу, оскільки гонорар сплачений представнику позивача - адвокату Звонарьову В.В. є значно завищеним, оскільки вказаний адвокат має не великий стаж роботи адвокатом, а тому вважає суму 1500,0 гривень достатньою для відшкодування витрат на правову допомогу. Представник третьої особи МТСБУ - Патрик Г.Г. надала суду письмові пояснення в яких зазначала що оскільки на момент ДТП обидва транспортних засоби були забезпечені полісами цивільної відповідальності, відшкодувати збитки позивачу [PERSON] мала б страхова компанія ПрАТ «СК «Здорово», членство якої в МТСБУ було припинено 01 лютого 2018 року. Відповідно до положень п. 52.5 ст. 52 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( надалі Закон) страховик, членство якого (у тому числі повне) припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, оскільки припинення членства страховика в МТСБУ не припиняє його зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик, а не винуватець ДТП, має відшкодовувати завдану матеріальну шкоду в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 01 лютого 2018 року ПрАТ «СК «Здорово» втратила статус асоційованого члена МТСБУ. Відповідно до положень ч. 4 ст. 175 ГК України суб`єкти господарювання у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, можуть добровільно брати на себе зобов`язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов`язання не є підставою для вимог щодо їх обов`язкового виконання. Отже, 22 січня 2019 року на сайті МТСБУ була розміщена інформація про те, що МТСБУ з урахуванням положень ст. 175 ГК України розпочало врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями «ПрАТ «СК «Здорово» в межах залишку базового гарантійного внеску та згідно п. 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП. Прийом документів здійснювався у період з 01 лютого 2019 року по 30 квітня 2019 року. Гранична сума була визначена Президією в 30 000 гривень за шкоду, заподіяну майну потерпілого, її розмір визначався на одного потерпілого з урахуванням отриманих МТСБУ заяв, які приймалися до розгляду та були визнані МТСБУ, розміру наявного залишку коштів гарантійних внесків цього страховика до фонду захисту потерпілих. Що стосується решти суми відшкодування вона може бути сплачена виключно на підставі пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961, тобто у разі визнання страховика банкрутом. Отже на даний час правових підстав для проведення регламентної виплати згідно п.п. «г» п.41.1 ст. 41 Закону у МТСБУ не має. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 12 вересня 2019 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 листопада 2019 року заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого - задоволено. Справу передано на повторний авторозподіл. Ухвалою суду від 4 червня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] та його представника адвоката Нікітіна С.І. про призначення судової авто технічної експертизи та виклик свідків - відмовлено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи Моторно транспортне страхове бюро України. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року по справі призначено судову - автотехнічну експертизу проведення якої доручено НІЄКЦ МВД України в Донецький області. Провадження по справі - зупинено. Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року за клопотанням експерта провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 9 березня 2021 року провадження по справі зупинено до отримання висновків авто технічної експертизи. 5 квітня 2021 року на адресу суду надійшов висновок судової авто технічної експертизи № СЕ-19/105-21/752-ІТ від 1 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 7 червня 2021 року по справі призначено повторну судово-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Донецького НДІСЕ. 17 вересня 2021 року на адресу надійшов висновок повторної судової авто технічної експертизи № 3661 від 31 серпня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, за участю його представника - адвоката Звонарьова В.В. Представник позивача - адвокат Звонарьов В.В. в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилався на ті обставини, що не дивлячись на визнання його судом винним в ДТП, він свою провину не визнає, вважає винною в дорожньо транспортній пригоді водія [PERSON] , а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нікітін С.І. вважає, що дві призначенні за його клопотанням експертизи, було проведено не в повному обсязі. Висновки експертизи суперечать один одному. Експерти допитані в судовому засіданні не змогли усунути неточності в експертизах, а тому вважає, що провина водія [PERSON] у вчиненні ДТП не доведена. Також вважає, що сума матеріальної шкоди спричиненої ДТП яка встановлена в Звіті № 221 від 19 жовтня 2018 року значно завищена, автомобіль МАЗДА не мав таких значних пошкоджень як зазначено в Звіті, а тому просить суд зменшити вартість відновлюваного ремонту. Від призначення та проведення оціночної товарознавчої експертизи для встановлення дійсної вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу - відмовився. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю провини водія [PERSON] . Представник третьої особи - Патрик Г.Г. в судове засідання не з`явилася, в письмовому відзиві просила розглядати справу за її відсутності з урахуванням письмових пояснень. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року о 17 годині 30 хвилин [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номер [NUMBER] , рухаючись по вулиці Набережній в Лівобережному районі міста Маріуполя, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримувався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем МАЗДА 6, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду. Автомобіль Мазда 6, 2003 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , належить [PERSON] . [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ 2108, випуску 1991 року, державний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] , на підставі довіреності посвідченої 24 січня 2006 року, державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В.. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 жовтня 2018 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням п.12.1, п. 13.1 ПДР України, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. У результаті ДТП позивачу [PERSON] , як власнику автомобіля була завдана майнова шкода. Згідно звіту № 221 від 19 листопада 2018 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин пошкодженого колісного транспортного засобу - легкового автомобіля МАЗДА 6, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску на дату огляду складає 64 458,92 гривні. У тому числі ПДВ на запчастини та матеріали. ( том1 а.с.24-52) Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АМ 1964257 страховою компанією ПРАТ "СК "Здорово " (код ЄДРПОУ: 336373210). 19 жовтня 2018 року відповідач направив на адресу ПрАТ СК «Здорово» повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду, що підтверджується повідомленням про ДТП. ( том 1а.с. 57-59) Не отримав відповіді, позивач [PERSON] 15 березня 2019 року звернувся із заявою до МТСБУ про сплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності виданий СК «Здорово». ( том1 а.с.54) . Відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 16 травня 2019 року (протокол № 442/2019) МТСБУ прийнято рішення про виплату [PERSON] , відшкодування шкоди в розмірі 30 000,0 гривень. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами саме до водія [PERSON] , з якого просив стягнути на відшкодування заподіяної шкоди суму 34458,92 гривні, ( різницю між встановленою сумою заподіяної шкоди та виплаченою МТСБУ сумою), в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5000,0 гривень, судові витрати: судовий збір в розмірі 1536,80 гривень, комісію за сплату судового збору - 50 гривень, витрати на проведення авто товарознавчої експертизи в розмірі 2000,0 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,0 гривень, комісію за сплату узгодженої сторонами суми гонорару в розмірі 120,0 гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його захисник - адвокат Нікітін С.І. наполягали на недоведеності провини водія [PERSON] в чиненні дорожньо-транспортної пригоди. Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 жовтня 2018 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. ( том 1 а.с.23) Постановою Донецького апеляційного суду від 26 березня 2020 року, відповідачу [PERSON] було відмовлено у поновленні строку на подачу апеляційної скарги на постанову Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 жовтня 2018 року. ( том 1 а.с. 150-151) Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/105-21/752-ІТ від 1 квітня 2021 року: - з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ВАЗ 2108» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , не відповідали вимогам п.13.1., п. 12.4. та п. 12.9 б) Правил дорожнього руху України. - з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «MAZDA 6», державний номер [NUMBER] [PERSON] , не відповідали вимогам п.12.4. та п.12.9 б) Правил дорожнього руху України - згідно показань водія [PERSON] . З технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ВАЗ 2108» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , які не відповідали вимогам п.13.1.Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій [PERSON] , виконуючи вищезгадані вимоги Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля «MAZDA 6», державний номер [NUMBER] [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДД України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. ( том 1 а.с. 242-251) Допитаний за клопотанням відповідача [PERSON] та його захисника адвоката Нікітіна С.І. в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що він керувався нормативними актами зазначеними висновку. При цьому пояснив, що під час проведення експертизи він не враховував контактування та зіткнення автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] із автомобілем темного кольору який рухався попереду, на чому наполягав відповідач [PERSON] , оскільки матеріалами цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення не встановлено та не підтверджено вказаного контактування. Не погоджуючись з висновком експерта № СЕ-19/105-21/752-ІТ від 1 квітня 2021 року, та доповнюючи свої обґрунтування тими обставинами, що експерт не врахував завантаженість автомобіля ВАЗ 2108 під керуванням [PERSON] на яку відповідач не посилався раніше, а також на неповноту проведеної експертизи, представник відповідача - адвокат Нікітін С.І. наполягав на проведенні повторної експертизи. Згідно висновку повторної судової авто технічної експертизи № 3661 від 31 серпня 2021 року, проведеної як за поясненнями водія [PERSON] , так і за поясненнями водія [PERSON] : В даній дорожній обстановці з технічної точки зору, дії водія [PERSON] не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо- транспортної пригоди. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору, дії водія [PERSON] знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо- транспортної пригоди. (том 2, а.с. 23-28) За клопотанням відповідача [PERSON] та його захисника адвоката Нікітіна С.І. в судовому засіданні було допитано експерта [PERSON] , який пояснив, що керувався нормативними актами, методиками, науково-технічною довідковою літературою зазначеною у висновку експерта. При цьому під час проведення експертизи він врахував завантаженість автомобіля, але він не враховував контактування та зіткнення автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER] із автомобілем темного кольору, який нібито рухався ( або зупинився) попереду, на чому наполягав відповідач [PERSON] , оскільки матеріалами цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення не встановлено та не підтверджено вказаного контактування, а пояснень тільки відповідача [PERSON] не достатньо. Статтею 82 ч.6 ЦПК України, передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів експертів. Таким чином, при розгляді даного спору, враховуючи постанову Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 жовтня 2018 року, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/105-21/752-ІТ від 1 квітня 2021 року, висновок повторної судової авто технічної експертизи № 3661 від 31 серпня 2021 року, пояснення в судовому засіданні експертів Лелет В.М. , Кайсіна Г.В., суд приходить до висновку, що провина водія [PERSON] у ДТП що мала місце 12 жовтня 2018 року доведена в повному обсязі. Пояснення відповідача [PERSON] з приводу наявності провини водія [PERSON] у вчиненні ДТП, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цивільної справи, що також відображено у висновках експертів, та в їх поясненнях наданих в судових засіданнях. Розглядаючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди відповідачем, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В своїх позовних вимогах позивач посилається на ті обставини, що на момент ДТП, яке сталося 12 жовтня 2018 року, цивільно правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «Здорово». Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частин першої-другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Відповідно до статті 3 цього Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 5 зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 9, 22-31, 36 вказаного Закону передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Отже, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Таким чином, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на ті обставини, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Крім того, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого, не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Посилається на позицію висловлену в правовому висновку Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808 цс15. Суд не погоджується з позицією позивача щодо відшкодування заподіяної шкоди відповідачем, цивільна правова відповідальність якого застрахована виходячи з наступних мотивувань. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент укладення договору страхування наземних транспортних засобів між [PERSON] та та ПрАТ «СК «Здорово») у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Із матеріалів справи вбачається, що з 01 лютого 2018 року ПрАТ "СК "Здорово " втратила право укладати договори ОСЦПВ у зв`язку із втратою статусу асоційованого члена МТСБУ, а з 22 лютого 2018 року Нацкофінпослуг анулювала видані страховій компанії ліцензії. Разом з тим, відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, постановлено анулювати ліцензію страхувальника на провадження страхової діяльності у формі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів компанія мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки її ще не було позбавлено ліцензії на провадження страхової діяльності. Таким чином, на момент ДТП підстав, передбачених статтею 203, 215 ЦК України, для визнання вказаного договору страхування недійсним не було. Крім того, та обставина, що анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності у формі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки відповідно до пункту 52.5 статті 52 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик, членство якого в МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року у справі № № 761/22989/15-ц, провадження № 61-20530св18. Як вбачається з полісу АМ № 1964257 від 24 листопада 2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 гривень. Також суд звертає увагу що зі встановленої суми вартості відновлюваного ремонту в розмірі 64 458,92 гривні в тому числі ПДВ на запчастини і матеріали, позивачу з боку МСТБУ вже було сплачено 30 000,0 гривень. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] витрат на рахунок відшкодування завданих ДТП матеріальних збитків, оскільки останній уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, який на момент дорожньо-транспортної пригоди визнано недійсним не було, а тому обсяг його відповідальності обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка значно перебільшує розмір завданої шкоди. Однією з позовних вимог позивача [PERSON] , є стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] в розмірі 5000,0 гривень. Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного. Згідно положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини. Виходячи з роз`яснень п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в який грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини що мають значення для вирішення спору. Обговорюючи питання про компенсацію моральної шкоди, суд приходить до висновку, що моральна шкода завдана позивачу [PERSON] повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] як особою що заподіяла шкоду. Оскільки під час дорожньо транспортної пригоди було пошкоджено майно позивача, що в свою чергу змусило його змінити свій звичний уклад життя, та докладати додаткових зусиль щодо організації свого життя та роботи. При цьому суд знаходить переконливими доводи позивача [PERSON] щодо відчуття емоційного переживання внаслідок ДТП, змушену зміну звичного образу життя через необхідність доказування вартості відновлюваного ремонту, занепокоєність з приводу відновлення своїх прав в різних інстанціях, пережитого морального хвилювання за пошкоджений автомобіль. Таким чином, виходячи з вимог справедливості та розумності, враховуючи надані суду докази щодо визначення розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним відповідно до ст.1167 ЦК України в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 3000,0 гривень. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд розглядаючи зазначене питання виходить з наступного. У частині першій статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір за позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 768,40 гривень, та за позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 768,40 гривень. Враховуючи, що суд зробив висновок, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, тому судовий збір сплачений за позовні вимоги матеріального характеру залишається за рахунок позивача. В частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, (60 % пред`явлених вимог), тому судові витрати, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 461 гривня 04 копійки. Відповідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В своїй позовній заяві, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат комісію за сплату судового збору в розмірі 50,0 гривень, витрати на проведення авто товарознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором № 108 від 19 жовтня 2018 року в розмірі 2000,0 гривень , комісію за сплату узгодженої сторонами суми гонорару ( послуг) в розмірі 120,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу, в розмір 10000,0 гривень. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, то судові витрати на проведення авто товарознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором № 108 від 19 жовтня 2018 року в розмірі 2000,0 гривень не підлягають задоволенню. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження розміру понесених судових витрат було надано договір про надання правової правничої допомоги від 24 червня 2019 року, акт приймання передачі послуг за договором про надання правничої допомоги від 24 червня 2019 року , додаткова угода від 13 серпня 2019 року квитанція № NOXDG364ЗК від 134 серпня 2019 року, відповідно до якої [PERSON] сплатив за надання послуг адвоката суму 10000,0 гривень. Суд, вважає зазначену суму співрозмірною . Позовні вимоги позивача задоволені судом частково. Позивачем сплачено за надання правничих послуг суму 10000,0 гривень. В договорі не розмежовано надання правничих послуг з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому суд вважає їх спів розмірними ( по 5000,0 гривень по кожній вимозі). Оскільки позовні вимоги задоволені тільки в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 60% від заявленої суми відповідно розмір судових витрат пропорційно задоволеним вимогам складає 3000,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо інших витрат які позивач відносить до судових витрат, суд зазначає, що перелік судових витрат визначений в ст.133 ЦПК України. Зазначений перелік є вичерпним. Таким чином комісія за сплату судового збору в розмірі 50,0 гривень, комісія за сплату узгодженої сторонами суми гонорару ( послуг) в розмірі 120,00 гривень не відноситься до судових витрат а тому не підлягають відшкодуванню.

Outcome: partial