Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач Акціонерного товариства «Кредобанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач АТ «Кредобанк» свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.07.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2656/2016 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Банк видає Позичальнику Кредит у сумі 269 036,69 грн. (Двісті шістдесят дев`ять тисяч тридцять шість гривень 69 копійок) (надалі - Кредит) на строк до 01.07.2023 року. Зазначає, що для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору 2656/2016 від 07.07.2016 р. між ПАТ Кредобанк» та [PERSON] 07.07.2016 р. укладено Договір застави № 5206. Предметом застави є рухоме майно: автотранспорт марки Volkswagen, модель Polo 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1598 км см., колір - білий, реєстраційний номер [NUMBER] Відповідно до п. 1.3 Договору, заставна вартість Предмета застави визначається Сторона у сумі - 255 520, 00 грн. (Двісті п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень 00 копійок). Вказує на те, що для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору 2656/2016 від 07.07.2016 р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 2656/2016/2 від 07.07.2016 р. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договорів № 2656/2016 від 07.07.2016 р. Відповідно до п. 2.6. Договору поруки, Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Зазначає, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відлові сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 2656/2016 від 07.07.2і р. станом на 10.12.2019 р. заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 325 281, 04 грн. (Триста двадцять п`ять тис двісті вісімсот одна гривня 04 копійки), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 223 205,18 грн.; заборгованості за відсотками - 68 482, 07 гри.; заборгованості за пенею - 31 593, 79 грн.; понесені банком судові витрати - 2 000 грн Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором № 2656/2016 від 07.07.2016 р. у розмірі 325 281, 04 грн., а також судові витрати. В судове засідання представник ПАТ «Кредобанк» не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час слухання справи, однак подав на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове зсідання повторно не з`явились, хоча належним чином були повідомлені, письмових заперечень проти позову до суду не подавали. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що згідно ст. 281 ч. 1 ЦПК України належить постановити ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.07.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2656/2016 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірах та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Банк видає Позичальнику Кредит у сумі 269 036,69 грн. (Двісті шістдесят дев`ять тисяч тридцять шість гривень 69 копійок) (надалі - Кредит) на строк до 01.07.2023 року. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору № 2656/2016 кредит видавався на наступні цілі: для здійснення повної/часткової опалити за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen, модель Polo 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , укладеного між позичальником та ТОВ «КарпатиАвтоцентр». Встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з Кредитного договору 2656/2016 від 07.07.2016 р. між ПАТ Кредобанк» та [PERSON] 07.07.2016 р. укладено Договір застави. Предметом застави є рухоме майно: автотранспорт марки Volkswagen, модель Polo 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1598 км см., колір - білий, реєстраційний номер [NUMBER] Відповідно до п. 1.3 Договору, заставна вартість Предмета застави визначається Сторона у сумі - 255 520, 00 грн. (Двісті п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень 00 копійок). Статтею 1 Закону України "Про заставу" ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 19 Закону України "Про заставу" встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що згідно меморіального ордеру № 32026126 від 07.07.2016 року [PERSON] отримав від АТ «Кредобанк» кошти в розмірі 239 550,00 грн. Судом встановлено, що згідно меморіального ордеру № 32026814 від 07.07.2016 року [PERSON] отримав від АТ «Кредобанк» кошти в розмірі 19 164,00 грн. Судом встановлено, що згідно меморіального ордеру № 32026842 від 07.07.2016 року [PERSON] отримав від АТ «Кредобанк» кошти в розмірі 10 322,69 грн. Встановлено, що 28.11.2018 року Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєсті № 2465 про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Polo 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1598 км см., колір - білий, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.07.1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відмітку в паспорті громадянина України. Однак, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором № 2656/2016 від 07.07.2016 р., а тому, станом на 10.12.2019 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 325 281, 04 грн. (Триста двадцять п`ять тис двісті вісімсот одна гривня 04 копійки), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 223 205,18 грн.; заборгованості за відсотками - 68 482, 07 гри.; заборгованості за пенею - 31 593, 79 грн.; понесені банком судові витрати - 2 000 грн Тобто, в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобов`язання за даним договором належним чином не виконали, чим порушили свої обов`язки. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Таким чином в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача заявленої суми заборгованості за кредитним договором. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 20.12.2019 року, позивачем при пред`явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 4879. 22 грн. Таким чином, суд стягує з відповідачів в дольовому співвідношенні на користь позивача сплачений, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.525, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved