Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522284200:02:000:0168, загальною площею 4,9289 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мошоринської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 26 жовтня 2015 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що її чоловік [PERSON] помер 26 жовтня 2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером 3522284200:02:000:0168, загальною площею 4,9289 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мошоринської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області. Проте, прийнявши у встановленому порядку спадщину [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку отримати вона не може, оскільки правовстановлюючий документ, що міг би підтвердити належність земельної ділянки спадкодавцю відсутній, з цих підстав нотаріусом прийнято постанову по відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністраціїу судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причина його неявки суду не відома. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без його присутності. Представник третьої особи - Головноготериторіального управління юстиції у Кіровоградській області, в судове засідання не зявився, надіслав заяву в якій просив суд розглядати справу за відсутності його представника з вирішенням справи на розсуд суду за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи - головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причина його неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], помер 26 жовтня 2015 року в місті Донецьк (а.с. 4). Копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0248431 свідчить про те, що [PERSON] на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 17 липня 1996 року №285-р належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСПГ «Жовтень», розміром 4,728 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 5). Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 липня 2012 року (справа №2/1107/942/12) за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) площею 4,728 в умовних кадастрових гектарах з земель, що перебувають у колективній власності КСПГ «Жовтень» належну [PERSON], яка померла 31 грудня 2001 року, на підставі та сертифікату КР №0248431 (а.с. 6). Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку свідчать про те, що 05 квітня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522284200:02:000:0168, загальною площею 4,9289 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мошоринської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області. Підстава виникнення права: рішення суду від 09 липня 2012 року (а.с.11,13). Після смерті [PERSON] у [PERSON] районній державній нотаріальній конторі 03 листопада 2015 року відкрито спадкову справу №295/2015 (номер у спадковому реєстрі 58150037). З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Постановою нотаріуса від 09 вересня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з земельної ділянки з кадастровим номером 3522284200:02:000:0168, загальною площею 4,9289 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мошоринської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, позивачу відмовлено, у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу, що міг би підтвердити право власності спадкодавця на землю, а саме свідоцтва про право власності на майно (а.с. 26). Про те, що позивач доводилася померлому [PERSON] дружиною свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу (а.с. 10). Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки, становить 147193 грн. 01 коп. (а.с.12). Інформація стосовно обмежень, обтяжень, відчужень на земельну ділянку відсутня. Інші спадкоємці не встановлені. Довідки видані КП «Служба єдиного замовника» Київського району Донецької області Донецька народна республіка, свідчать про те, що [PERSON] на момент смерті проживав та був зареєстрований [INFO], разом з ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у даній справі, а саме довідок виданих Донецькою народною республікою, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії ( зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини в силу ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.18,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (в редакції чинній на дату реєстрації земельної ділянки спадкодавцем в Державному реєстрі речових прав), фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, [PERSON] міністраів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, на підставі якого, зокрема проводиться державна реєстрація прав. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що внаслідок відсутності правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач, яка прийняла спадщину відповідно до вимог закону, позбавлена можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину, а тому позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved