Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Представник позивача за первісним позовом - Приватного акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест», Манів Д.Р., звернувся із позовною заявою (том 1 арк. 2-8) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав на приміщення, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» та іншими відповідачами, визнання недійсним договору від 30 квітня 2010 року між ТОВ «ВБК «Моноліт», [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] передав [PERSON] усі свої права та обов'язки на зазначену вище квартиру [NUMBER], у зв'язку з невідповідністю зазначених вище договорів чинному, на період їх укладення, законодавству та порушенням прав Приватного акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест» як інвестора будівництва, так як на час укладення зазначених вище оспорюваних договорів купівлі-продажу майнових прав, вже був укладений договір на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року (том 1 арк. 10-12) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» та Закритим акціонерним товариством «Девелоперська компанія МС-Інвест». Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON], [PERSON], заявив зустрічний позов (том 1 арк. 220-229), вимоги якого виключають можливість задоволення первісного позову, а саме: про визнання недійсним договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв №02/06/05 від 01-го червня 2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» та Закритим акціонернем товариством «Девелоперська компанія МС-Інвест» з підстав невідповідності зазначеного оспорюваного правочину чинному, на період його укладення, законодавству. Протокольною ухвалою суду від 11-го лютого 2014 року (том 2 арк. 17-18) зазначений вище зустрічний позов представника відповідача за первісним позовом - [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом по справі. Разом з тим, в провадженні Обухівського районного суду Київської області знаходилась справа № 372/583/14-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Девелоперська компанія "МС-Інвест" про визнання ПрАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест" таким, що не набуло права володіння, користування, розпорядження на будинок [ADDRESS], так як не виконало умов договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, укладеного між «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» та Закритим акціонерним товариством «Девелоперська компанія МС-Інвест» та порушило порядок залучення грошових коштів для будівництва житла. Ухвалою суду від 18-го березня 2014 року (том 2 арк. 170-171) задоволено клопотання [PERSON] про об'єднання справ, проти якого не заперечував представник відповідача, та об'єднано справу № 372/583/14-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Девелоперська компанія "МС-Інвест" про визнання ПрАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест" таким, що не набуло, згідно Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року між ТОВ «ВБК «Моноліт» та ЗАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест", права володіння, користування, розпорядження на будинок [ADDRESS] в одне провадження із справою № 372/4502/13-ц за первісним позовом представника Приватного акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав, за зустрічним позовом представника [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «ДК МС-Інвест» про визнання недійсним договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року. Представник ПрАТ«ДК МС-Інвест» в судовому засіданні свої позовні вимоги за первісним позовом підтримав, заперечував проти задоволення позову [PERSON] та зустрічного позову представника [PERSON] Представник [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову, підтримав зустрічний позов в інтересах [PERSON], а також просив задовольнити позов [PERSON] [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення первісного позову, підтримали позов [PERSON], а також просили задовольнити зустрічний позов представника [PERSON] Представник [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову, підтримав позов [PERSON], а також просив задовольнити зустрічний позов представника [PERSON] Інші сторони та учасники по справі в судове засідання не з'явились, але повідомлялись належним чином, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, дослідивши обставини справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову представника Приватного акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест», про наявність достатніх підстав для задоволення зустрічного позову представника [PERSON] та задоволення позову [PERSON]. Так, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11 (том 1 арк. 189-193), Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року у справі № 6-13298св12 (том 1 арк. 194-196), рішенням Господарського суду Київської області від 20-го липня 2010 року у справі № 10/111-10 (том 1 арк. 124-133), Постановою Вищого господарського суду України від 14-го жовтня 2010 року у справі № 10/111-10 (том 1 арк. 133-137), рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17-го травня 2013 року у справі № 372/920/13-ц, провадження № 2-602/13 (том 1 арк. 94), рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17-го травня 2013 року у справі № 372/917/13-ц, провадження № 2-599/13 (том 1 арк. 101-106) встановлено, що саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради №1140 від 16.12.2003 року та договору оренди від 13.01.2004 року, отримало в користування земельну ділянку площею 0,9 га під будівництво житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за будівельною адресою: Київська обл. м. Обухів біля будинку по вулиці Лермонтова, 22 (на сьогоднішній день: будинок [ADDRESS]) та виступало замовником будівництва і забудовником зазначеного житлового комплексу, що також підтверджується Дозволом на виконання робіт № 5 від 28.01.2004 р. (том 1 арк. 197), Дозволом на виконання робіт № 62/04-03/06 від 22.08.2006 р. (том 1 арк. 198) та Сертифікатом відповідності серії КС № 16412030865, виданими Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (том 1 арк. 141). 01 червня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» та Приватним акціонерним товариством (на той час - Закритим акціонерним товариством) "Девелоперська компанія МС-Інвест" укладено договір на інвестування будівництва житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 (том 1 арк. 10-12), згідно якого сторони погодилися здійснити спільне будівництво житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за будівельною адресою: Київська обл. м. Обухів біля будинку по вулиці Лермонтова, 22. Відповідно до п. 1.2, п. 1.3. договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 р., ТОВ «ВБК «Моноліт» та ЗАТ «ДК МС-Інвест» домовились про спільну реалізацію проекту по будівництву Об'єкту інвестування, а «ЗАТ ДК «МС-Інвест» прийняло на себе обов'язки по фінансуванню проектування та будівництва Об'єкту інвестування - житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за адресою: [ADDRESS]. 22 грудня 2005 року між ЗАТ «ДК МС-Інвест» та Приватним підприємством «Максі» було укладено інвестиційні договори, згідно якого останнє зобов'язувалось проінвестувати будівництво житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Сонячна 4, а ЗАТ «ДК МС-Інвест» зобов'язалося передати ПП «Максі» у власність квартири згідно з характеристиками передбаченими п.1.2. вказаного інвестиційного договору, а 16 вересня 2008 року між даними підприємствами до вказаних інвестиційних договорів були укладені додаткові угоди, які передбачали зміну об'єкту інвестування, що ПП «Максі» бере на себе зобов'язання проінвестувати будівництво житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за будівельною адресою: Київська обл., місто Обухів, біля будинку по вулиці Лермонтова, 22, а ЗАТ «ДК МС-Інвест» зобов'язується передати приватному підприємству у власність квартири у зазначеному житловому комплексі. Таким чином, вступаючи в договірні зобов'язання із ПП "Максі", ЗАТ «ДК МС-Інвест» фактично залучало грошові кошти іншої особи в управління з метою фінансування будівництва житла. Проте, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11 за позовом ТОВ «ВБК «Моноліт» до [PERSON], [PERSON], Закритого акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест» про визнання недійсними додаткових угод до інвестиційних договорів, треті особи: [PERSON], ПП «Максі», позовні вимоги ТОВ «ВБК «Моноліт» задоволено повністю, а саме: визнано недійсними додаткові угоди від 16 вересня 2008 року « Про заміну об'єкта інвестиційних договорів № 30/1-С, № 30/2-С, № 30/3-С, № 30/7-С, № 30/8-С, № 30/9-С, укладених між ПП «Максі» та ЗАТ «ДК «МС-Інвест». Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року у справі № 6-13298св12 касаційну скаргу ТОВ «ВБК «Моноліт» задоволено, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02.06.2011 р. скасовано, а зазначене рішення Обухівського районного суду Київської області від 10.03.2011 р. залишено в силі. 14-го січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» та Закритим акціонерним товариством "Девелоперська компанія МС-Інвест" було укладено Додаткову угоду № 2 (том 1 арк. 140) до Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, у відповідності до п. 1 якої: "у зв'язку із змінами чинного законодавства та прийняттям Закону України № 3201, яким обмежується залучення коштів для фінансування будівництва, Сторони домовились, що з дати підписання даної Додаткової угоди Інвестор (ЗАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест") за Договором набуває прав на виконання функцій Замовника будівництва (ТОВ «Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт») для спорудження житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв, розташованого за будівельною адресою: м. Обухів, Обухівський р-н, Київської області, в межах мікрорайону № 1, біля будинку по вул. Лермонтова, 22 з метою виконання функцій Забудовника в процесі залучення грошових коштів від фізичних та юридичних осіб через фонди фінансування будівництва створені відповідно до Закону України " Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" відповідною фінансовою компанією". 06-го лютого 2006 року ЗАТ "ДК МС Інвест" уклало з ТОВ "Фінансова компанія "МС і Фінанси" договір про фінансування будівництва № 06/02/06 року (том 2 арк. 149-159), згідно умов якого останнє (Управитель) замовляє Забудовнику (ЗАТ "ДК МС Інвест") збудувати та ввести в експлуатацію житловий будинок (об'єкт будівництва). При цьому, в преамбулі вказаного договору, визначено, що Об'єктом будівництва є перша черга будівництва житлового комплексу, що буде розташований за адресою: м. Обухів, біля будинку по вул. Лермонтова, 22 та включає спорудження секцій 1А та 1Б, будівництво яких організовує Забудовник та фінансування яких здійснюється за рахунок отриманих від довірителів ФФБ грошових коштів. Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору, даний Договір укладений відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Правил ФФБ виду "А". Згідно абз. 3 п. 2.5. вказаного договору, Забудовник виконує функції Замовника будівництва на підставі інвестиційного Договору від 01 червня 2005 року № 02/06/05. Таким чином, ЗАТ "ДК МС-Інвест" на підставі вказаної вище Додаткової угоди № 2 від 06.02.2006 року до Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, вважаючи себе забудовником житлового комплексу, уклало договір про фінансування будівництва № 06/02/06 від 06 лютого 2006 року з управителем ФФБ - з ТОВ "Фінансова компанія "МС і Фінанси", відповідно до порядку залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла. Однак, рішенням Господарського суду Київської області від 20-го липня 2010 року у справі № 10/111-10 за позовом ТОВ «ВБК «Моноліт» зокрема до ЗАТ ««ДК «МС-Інвест», зазначену Додаткову угоду № 2 від 06.02.2006 року до Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року визнано недійсною. Постановою Вищого господарського суду України від 14-го жовтня 2010 року у справі № 10/111-10, за наслідками розгляду касаційної скарги ЗАТ ««ДК «МС-Інвест» вказане вище Рішення Господарського суду Київської області від 20-го липня 2010 року у справі № 10/111-10 залишено без змін. 06 квітня 2007 р. між ТОВ «ВБК Моноліт» та [PERSON] було укладено договір №61а про купівлю-продаж майнових прав (том 1 арк. 15-17) на квартиру [ADDRESS]. 28 березня 2007 року між ТОВ «ВБК «Моноліт» та [PERSON] було укладено договір №50а про купівлю-продаж майнових прав (том 1 арк. 21-23) на квартиру [ADDRESS]. 30 липня 2007 року між ТОВ «ВБК Моноліт» та [PERSON] було укладено договір №158а про купівлю-продаж майнових прав (том 1 арк. 27-29) на офісне приміщення [ADDRESS]. 19 лютого 2008 року між ТОВ «ВБК Моноліт» та [PERSON] було укладено договір № 47а про купівлю-продаж майнових прав (том 1 арк. 30-32) на офісне приміщення [ADDRESS]. 01 квітня 2008 року між ТОВ «ВБК Моноліт» та [PERSON] було укладено договір № 136 про купівлю-продаж майнових прав (том 1 арк. 18-20) на квартиру [ADDRESS]. 17 квітня 2008 року між ТОВ "ВБК "Моноліт" та [PERSON] було укладено договір №165а купівлі-продажу майнових прав (том 1 арк. 24-26) на квартиру [ADDRESS] Згодом, 30 квітня 2010 року між ТОВ «ВБК «Моноліт», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір (том 1 арк. 36-37), за яким [PERSON] передав [PERSON] усі свої права та обов'язки на зазначену вище квартиру [NUMBER]. 03 березня 2008 року між ТОВ «ВБК Моноліт» та [PERSON] було укладено договір № 83а про купівлю-продаж майнових прав (том 1 арк. 33-35) на офісне приміщення [PERSON]. Допитаний в судовому засідані згідно ст. 62 Цивільного процесуального кодексу України, в якості свідка [PERSON], пояснив зокрема, що на момент укладення оспорюваних за первісним позовом договорів купівлі-продажу майнових прав, він працював у ТОВ "ВБК "Моноліт" на посаді заступника генерального директора та займався технічними питаннями будівництва. Зведення житлового будинку (І черга будівництва) за будівельною адресою: [ADDRESS], було зупинено в 2007 році, орієнтовно з 91 % готовності. Проте будинок в експлуатацію введено не було у зв'язку з припиненням фінансування та подальшим банкрутством ТОВ "ВБК "Моноліт", яке також було замовником будівництва даного будинку. Допитана в судовому засідані свідок [PERSON], засвідчила зокрема, що вона також придабала свою квартиру, в якій проживає та на яку зареєстровано право власності, шляхом укладення в 2007 році із ТОВ "ВБК "Моноліт" договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру в зазначеному вище невведеному в експлуатацію житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. При цьому, на момент укладення зазначеного договору будинок вже був зведений. Свідок [PERSON], в судовому засідані надав покази зокрема, що він набув право власності на квартиру в зазначеному вище будинку, в якій проживає, шляхом укладення в 2012 році договору міни із [PERSON], яка в свою чергу придбала зазначену квартиру, уклавши із ТОВ "ВБК "Моноліт" договір купівлі-продажу майнових прав. Свідок пояснив, що до 2012 року укласти нотаріально посвідчений договір міни житлових приміщень із [PERSON] не міг, оскільки вказаний вище житловий будинок було введено в екпслуатацію лише 28-го лютого 2012 року, що також підтверджується Сертифікатом відповідності серії КС № 16412030865, виданими Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (том 1 арк. 141). Також, на підтвердження сказаного, [PERSON] надав суду для огляду копію нотаріально посвідченого попереднього договору від 2008 року між ним та [PERSON] про укладення договору міни щодо квартири в зазначеному житловому будинку та також підтвердив, що на момент укладення зазначеного попереднього договору будинок вже був зведений. При цьому, представник позивача за первісним позовом - ПрАТ «Девелоперська компанія «МС-Інвест», Манів Д.Р., обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на п. 3.7, п. 5.1.6 Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, укладеного між ЗАТ «ДК «МС-Інвест» та ТОВ «ВБК «Моноліт», відповідно до умов якого, останнє, на думку представника позивача за первісним позовом, мало передати Закритому акціонерному товариству «ДК «МС-Інвест» усі майнові права на приміщення у житловому будинку (І черга будівництва) за будівельною адресою: [ADDRESS], адреса після введення в експлуатацію: будинок [ADDRESS]. Тому представник позивача за первісним позовом вважає, що ПрАТ «Девелоперська компанія «МС-Інвест» є єдиним законним володільцем майнових прав на всі площі в зазначеному будинку. Проте, згідно п. 3.3 зазначеного Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року передбачено, що: «після завершення будівництва та введення Об'єкту інвестування в експлуатацію Об'єкт інвестування переходить у власність Інвестора чи визначених Інвестором третіх осіб». При цьому, відповідно до п. 3.5. Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року: «фінансування будівництва здійснюється Інвестором шляхом повного фінансування будівельно-монтажних робіт по спорудженню Об'єкту інвестування відповідно до календарного графіка будівництва». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. В свою чергу, ч. 6 ст. 11 Цивільного кодексу України, передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, за умовами зазначеного вище Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, ПрАТ «ДК «МС-Інвест» могло б набути прав на будинок (об'єкт інвестування) лише: 1). після закінчення будівництва та введення в будинку експлуатацію, 2). за умови проведення ним повного фінансування будівництва. Не виконання ЗАТ «ДК МС-Інвест» фінансових зобов'язань по Договору на інвестування будівництва зокрема підтверджується Довідкою ТОВ "ВБК "Моноліт" від 10.08.2010 р. № 27 (том 2 арк. 104) про витрати по об'єкту "Житловий комплекс з прибудованою школою мистецтв в м. Обухів по вул. Лермонтова" (І черга), згідно якої ЗАТ "ДК МС-Інвест" здійснило фінансування будівництва на суму лише 6 152 154 гривень 03 коп. при загальній вартості будівництва 41 191 566 гривень 00 коп. та вартості фактично виконаних робіт на суму 37 794 348 гривень 80 коп. В свою чергу, зазначеним вище Договором на інвестування будівництва не передбачено передачу ЗАТ «ДК МС-Інвест» майнових прав та не встановлено заборону для ТОВ «ВБК «Моноліт» передавати майнові права на окремі приміщення в об'єкті незавершеного будівництва (об'єкті інвестування) до закінчення будівництва та введення будинку експлуатацію. Також, зазначеним вище рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11, зокрема встановлено, що на момент укладення спірних додаткових угод (тобто станом на 16.09.2008 року) житловий комплекс з прибудованою школою мистецтв за адресою: Київська область, місто Обухів, біля будинку по вулиці Лермонтова, 22 не був зданий в експлуатацію, відповідно до чого ЗАТ "ДК МС-Інвест" не мало право передавати вищевказані об'єкти нерухомості третім особам (п.3.3. договору). Крім того, ЗАТ «ДК МС-Інвест» не погодило поточні ціни на житло, чим також порушило умови Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року (п. 3.7. договору). Отже, оспорюванні за первісним позовом договори купівлі-продажу майнових прав були укладені в період з 06-го квітня 2007 року по 03-тє березня 2008 року, тобто до введення будинку в експлуатацію, тобто до настання однієї із передбачених п. 3.3, п. 3.5. Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року підстав для виникнення у ЗАТ "ДК "МС-Інвест" прав на приміщення в будинку. ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше. ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Предметом договору купівлі-продажу, у відповідності до ч.2 ст.656 Цивільного кодексу України, можуть бути майнові права, при цьому до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України (в редакції Закону України N 3201-IV від 15.12.2005), до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. При цьому, законодавець на час виникнення спірних правовідносин: 1). не встановлював обов'язку реєстрації права власності безпосередньо до моменту укладення такого договору щодо об'єкту незавершеного будівництва; 2). положення про реєстрацію стосується права власності, а в даному випадку за вказаним вище договорами купівлі-продажу були передані майнові права, якими, згідно ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, щодо відчуження зазначених об'єктів незавершеного будівництва до закінчення будівництва могли бути укладені правочини відносно майнових прав на такі об'єкти. Отже, ЗАТ "ДК МС-Інвест" не набуло прав на приміщення в житловому будинку за будівельною адресою: [ADDRESS], зокрема у зв'язку з невиконанням останнім фінансових зобов'язань за Договором на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року. Тому позовні вимоги [PERSON] з цих підстав підлягають задоволенню. При цьому, ТОВ "ВБК "Моноліт", як замовник будівництва та забудовник, мало право укладати договори купівлі-продажу майнових прав на збудовані приміщення в житловому будинку з прибудованою школою мистецтв за адресою: Київська область, місто Обухів, біля будинку по вулиці Лермонтова, 22 до здачі вказаного будинку в експлуатацію. Позивач за первісним позовом в обґрунтування своїх позовних вимог застосовує до правовідносин між сторонами Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, положення Закону України «Про інвестиційну діяльність». Але в такому разі, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про інвестиційну діяльність» ( в редакції Закону "Про внесення змін до Закону України "Про інвестиційну діяльність" N 185/98-ВР від 05.03.98), інвестор у випадках і порядку, встановлених законодавством України, зобов'язаний: подати фінансовим органам декларацію про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій; одержати необхідний дозвіл або узгодження відповідних державних органів та спеціальних служб на капітальне будівництво; одержати позитивний комплексний висновок державної експертизи щодо додержання в інвестиційних програмах та проектах будівництва діючих нормативів з питань санітарного і епідемічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної безпеки, міцності, надійності та необхідної довговічності будинків і споруд, а також архітектурних вимог. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про інвестиційну діяльність» ( в редакції Закону "Про внесення змін до Закону України "Про інвестиційну діяльність" N 185/98-ВР від 05.03.98), обов'язковій державній експертизі у повному обсязі підлягають інвестиційні програми та проекти будівництва, що здійснюються із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій. Інвестиційні програми та проекти будівництва, що здійснюються за рахунок інших джерел фінансування, підлягають експертизі згідно з частиною першою статті 8 цього Закону. Проте, представником позивача за первісним позовом на підтвердження у ПрАТ «ДК МС-Інвест» статусу інвестора, не надано підтвердження виконання наведених вище вимог закону: не надано висновку державної експертизи, декларації про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій, дозволу або узгодження відповідних державних органів та спеціальних служб на капітальне будівництво тощо. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 15-го грудня 2005 року № 3201-VI було внесено зміни до Закону України «Про інвестиційну діяльність», а саме: ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» доповнено частиною третьою: «Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Забороняється інвестування в об'єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом. Інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами.». В свою чергу, суд дійшов висновку про належність правовідносин, які виникли з Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, до відносин безпосередньо пов'язаних із залученням коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та необхідність застосування до вказаних правовідносин зокрема положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року N 978-IV, що також кореспондується з правовою позицією судів щодо вказаних правовідносин, встановленою зокрема рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11, Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року у справі № 6-13298св12, рішенням Господарського суду Київської області від 20-го липня 2010 року у справі № 10/111-10, Постановою Вищого господарського суду України від 14-го жовтня 2010 року у справі № 10/111-10, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20-го грудня 2013 року у справі № 372/2301/13-ц за участю ЗАТ «ДК «МС-Інвест» (том 1 арк. 206-209). Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», цей Закон встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю. У відповідності до п.п.1, 2, 3 Розділу VI Прикінцевих положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», цей Закон набирає чинності з 1 січня 2004 року. Відносини щодо залучення коштів в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління ними регулюються цим Законом та іншими законодавчими актами України в частині, що не суперечать цьому Закону. До приведення інших законодавчих актів України у відповідність із нормами цього Закону вони діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ЗАТ «ДК МС-Інвест» на підставі Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року та Додаткової угоди № 2 про передачу прав на виконання функцій замовника будівництва до зазначеного договору, яка в подальшому була визнана недійсною рішенням Господарського суду Київської області від 20-го липня 2010 року у справі № 10/111-10, залишеним в силі Постановою Вищого господарського суду України від 14-го жовтня 2010 року у справі № 10/111-10, фактично залучало грошові кошти інших осіб, зокрема від ПП "Максі", в управління з метою фінансування будівництва житлового будинку за будівельною адресою: м. Обухів, Обухівський р-н, Київської області, в межах мікрорайону № 1, біля будинку по вул. Лермонтова, 22, та виступало як забудовник у відносинах з управителем Фонду фінансування будівництва (ТОВ "Фінансова компанія "МС і Фінанси"). Проте, у відповідності до ч.1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю (далі - система фінансово-кредитних механізмів) за цим Законом є врегульовані цим Законом та договорами дії суб'єктів системи при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю. Суб'єктами такої системи є довірителі, управителі, забудовники, страхові компанії, емітенти сертифікатів ФОН та власники сертифікатів ФОН. При цьому, ч. 1 ст. 4 даного Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції Закону N 978-IV 19 червня 2003 року) передбачено, що управителем може бути банк або інша фінансова установа. Але, доказів на підтвердження права на здійснення банківської або фінансової діяльності на час укладення зазначеного вище Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року чи здійснення в подальшому інвестиційної діяльності будівництва об'єктів житлового будівництва, представником ПрАТ «ДК «МС-Інвест» не надано. Також, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11, встановлено, що ЗАТ "ДК "МС-Інвест" на момент вчинення правочинів з ПП "Максі" про інвестування коштів в будівництво та про зміну об'єкта інвестування, не набуло статусу фонду фінансування будівництва або фонду операцій з нерухомістю, договір про участь в ФФБ не укладався, таким чином ЗАТ "ДК "МС-Інвест" при укладені спірних правочинів порушило порядок залучення коштів та надання об'єктів інвестування у власність і таким чином порушило норми чинного на момент укладення договорів законодавства. Окрім того, відсутність у ЗАТ "ДК МС Інвест" ліцензії на залучення фінансовою компанією коштів фізичних осіб установників управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю також підтверджується Листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) від 06.11.2012 р. № 4909/16-12 (том 2 арк. 102-103). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції Закону N 978-IV 19 червня 2003 року), забудовником може бути особа, яка у встановленому законодавством порядку отримала право на використання земельної ділянки для спорудження об'єктів будівництва та уклала угоду з управителем. Разом з тим, право користування земельною ділянкою площею 0,9 га під будівництво житлового комплексу з прибудованою школою мистецтв за будівельною адресою: Київська обл. м. Обухів біля будинку по вулиці Лермонтова, 22 мало лише ТОВ "ВБК "Моноліт" на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради №1140 від 16.12.2003 року та договору оренди від 13.01.2004 року, а з ЗАТ "ДК МС-Інвест" договір користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію не укладався. Натомість, згідно Дозволу на виконання робіт № 5 від 28.01.2004 р. та Дозволу на виконання робіт № 62/04-03/06 від 22.08.2006 р., та як встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 20-го липня 2010 року у справі № 10/111-10, Постановою Вищого господарського суду України від 14-го жовтня 2010 року у справі № 10/111-10, ЗАТ «ДК «МС-Інвест» дозвільну документацію на будівництво будинку, в якому знаходяться спірні квартири не отримувало та не було замовником будівництва чи забудовником. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Таким чином, оскільки ЗАТ "ДК МС-Інвест" не мало права укладати та виконувати Договір на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року як забудовник чи управитель Фонду фінансування будівництва, та уклало зазначений договір всупереч Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» не маючи на те необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявні достатні підстави для визнання недійсним Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, а відповідно, зустрічний позов представника [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо посилання представника ПрАТ «ДК «МС-Інвест» на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року (том 1 арк. 38) у справі за позовними заявами [PERSON] до приватного підприємства «Максі», Закритого акціонерного товариства «Девелоперська компанія "МС-Інвест», [PERSON], третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання майнових прав, [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання майнових прав та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання майнових прав, як на підтвердження відсутності у ТОВ "ВБК "Моноліт" майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, слід зазначити наступне. Згідно наведеної вище ухвали суду касаційної інстанції від 7 вересня 2011 року не встановлюється наявність чи відсутність майнових прав у тієї чи іншої сторони, а направляється справа на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв'язку із тим, що судами попередніх інстанцій не було встановлено чи настали умови для виникнення таких прав. Натомість, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17-го травня 2013 року, яке набрало законної сили, у справі № 372/920/13-ц, провадження № 2-602/13, за позовними заявами [PERSON] до приватного підприємства «Максі», Закритого акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест», [PERSON], третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання майнових прав, [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання майнових прав та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» про визнання майнових прав, [PERSON] відмовлено в задоволені позовних вимог та встановлено відсутність законних підстав для позбавлення [PERSON], [PERSON], [PERSON] майнових прав на спірні приміщення за договорами купівлі-продажу майнових прав №158а від 30 липня 2007 року, №47а від 19 лютого 2008 року та №83а від 03 березня 2008 року. При цьому, зокрема рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17-го травня 2013 року у справі № 372/917/13-ц, провадження № 2-599/13 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт», [PERSON], [PERSON], Закритого акціонерного товариства «Девелоперська компанія МС-Інвест», арбітражного керуючого Кравченка Родіона Миколайовича про визнання майнових прав та визнання договорів купівлі-продажу майнових прав недійсними, встановлено, що на момент укладення ТОВ "ВБК "Моноліт" договору № 50а купівлі-продажу майнових прав з [PERSON] від 28 березня 2007 року та договору № 165а купівлі-продажу майнових прав з [PERSON] від 17 квітня 2008 року, саме Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» володіло майновими правами на квартири №128 та №77, а підстави для визнання недійсними зазначених договорів купівлі-продажу майнових прав відсутні. До того ж, викладене вище також підтверджується у рішенні Обухівського районного суду Київської області від 20-го грудня 2013 року у справі № 372/2301/13-ц за заявою [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2010 р. у справі №2-250/10 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельний комбінат «Моноліт», [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство «Девелоперська компанія «МС-Інвест» про визнання недійсними договорів, визнання майнових прав та за позовом [PERSON] до ТОВ ВБК «Моноліт», треті особи: ПрАТ «Девелоперська компанія «МС-Інвест», Обухівська міська рада про визнання майнових прав, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2014 року, провадження № 22-ц/780/1556/14 (том 2 арк. 143), яким задоволено повністю заяву [PERSON], зазначене вище рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2010 року у справі №2-250/10 скасовано за новоявленими обставинами та прийнято нове рішення, яким у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю, а позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі та визнано за [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS]. Також вказаним вище рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20-го грудня 2013 року у справі № 372/2301/13-ц встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Девелоперська компанія «МС-Інвест» не виконало умов Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, порушило порядок залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла, уклало Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року всупереч чинному законодавству, ПрАТ «Девелоперська компанія МС-Інвест» не набуло прав на приміщення в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS], а ТОВ «ВБК «Моноліт», в свою чергу, на момент укладення з [PERSON] договору № 61а від 06 квітня 2007 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру [NUMBER] та з [PERSON] договору № 136 від 01 квітня 2008 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру [NUMBER], товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельний комбінат «Моноліт» володіло майновими правами на вказані квартири [NUMBER] та [NUMBER] та могло їх відчужувати. Посилання представника позивача за первісним позовом, ПрАТ «ДК «МС-Інвест», на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року (том 2 арк. 122-126) у справі № 6-44142ск13 за касаційною скаргою представника ПрАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 квітня 2010 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ТОВ "ВБК "Моноліт" про визнання майнових прав, як на підтвердження наявності прав інвестора у ПрАТ «ДК МС-Інвест» є безпідставними, оскільки зазначене судове рішення не містить висновку щодо спірних правовідносин, які виникли на підставі Договору на інвестування будівництва житлового будинку з прибудованою школою мистецтв № 02/06/05 від 01-го червня 2005 року, а лише встановлюється факт наявності даного правочину, а висновки судів попередніх інстанцій визнаються не помилковими, а передчасними, оскільки не було встановлено дійсного складу правовідносин та не було залучено ПрАТ «ДК МС-Інвест» до у часті у справі, що стало підставою для часткового задоволення касаційної скарги представника ПрАТ «ДК «МС-Інвест», скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд. Відтак зазначене судове рішення не має преюдиціального значення для вирішення даної справи. Окрім того, відповідач за первісним позовом, [PERSON], 10.12.2013 року подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача за первісним (том 1 арк. 142-144), з доповненнями від 15.01.2014 року (том 1 арк. 217-219) та доповненнями від 10.02.2014 року (том 1 арк. 244-246), в якій просить відмовити ПрАТ «Девелоперська компанія МС-Інвест» в задоволені позову, оскільки останнім пропущено строки позовної давності для звернення до суду із основною вимогою про визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу майнових прав та додатковою вимогою про визнання недійсним договору від 30 квітня 2010 року між ТОВ «ВБК «Моноліт», [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] передав [PERSON] усі свої права та обов'язки на зазначену вище квартиру [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. п. 2 ч. 2 зазначеної ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки вимога про визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного цивільного права, до такої вимоги може застосовуватись позовна давність. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, ст. 258 та ст. 268 Цивільного кодексу України не передбачено винятків для вимог, пов'язаних із недійсністю правочину. ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У відповідності до ст. 267 Цивільного кодексу України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ч. 1 ст. 73 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач за первісним позовом клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявляв, а замість нього надав тільки пояснення від 09.12.2013 року (том 1 арк. 152-153) щодо поважності причин пропуску строку позовної давності з тих підстав, що, за його ствердженням, позивач первісним позовом дізнався про порушення своїх прав лише у 2013 році, а до цього вважав, що його права оспорюваними договорами купівлі-продажу майнових прав не порушувались. Тим самим позивач за первісним позовом не заперечує, що йому було відомо про оспорюванні договори купівлі-продажу майнових прав на момент їх укладення (2007-2008 роки), а посилається як на поважну причину пропуску строку позовної давності, лише на те, що, на його думку, права останнього порушуються після набрання законної сили рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11, яким визнано недійсними додаткові угоди від 16 вересня 2008 року « Про заміну об'єкта інвестиційних договорів № 30/1-С, № 30/2-С, № 30/3-С, № 30/7-С, № 30/8-С, № 30/9-С, укладених між ПП «Максі» та ЗАТ «ДК «МС-Інвест». Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, зокрема листом ТОВ "ВБК "Моноліт" № 217 від 29 грудня 2005 року, адресованим Голові правління ЗАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест" щодо продажу квартир №№ 29, 98, 116, 41, 77, 89, 128, 140, 95, офісних приміщень №№ 1, 2, 3 (том 1 арк. 247), а також доказами направлення зазначеного листа адресату (том 1 арк. 248), ЗАТ "Девелоперська компанія МС-Інвест" було повідомлено про наміри продажу зазначених приміщень. Також, про те, що позивач за первісним позовом знав про укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу майнових прав до спливу позовної давності підтверджується і наявними в матеріалах судовими рішеннями, зокрема: обставинами, викладеними в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року по об'єднаній цивільній справі № 2-68/11 за участю ЗАТ «ДК МС-Інвест» щодо договору з [PERSON] № 136 від 01 квітня 2008 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру [NUMBER]; обставинами, викладеними в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 17-го травня 2013 року у справі № 372/917/13-ц, провадження № 2-599/13 за участю ЗАТ «ДК МС-Інвест» щодо договору з [PERSON] № 50а від 28 березня 2007 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру №128 та договору з [PERSON] № 165а від 17 квітня 2008 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру №77; обставинами, викладеними в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 17-го травня 2013 року, яке набрало законної сили, у справі № 372/920/13-ц, провадження № 2-602/13 за участю ЗАТ «ДК МС-Інвест» щодо договору з [PERSON] №158а від 30 липня 2007 року купівлі-продажу майнових прав на офісне приміщення №1, договору з [PERSON] №47а від 19 лютого 2008 року купівлі-продажу майнових прав на офісне приміщення №3, договору з [PERSON] №83а від 03 березня 2008 року купівлі-продажу майнових прав на офісне приміщення №2; обставинами, викладеними в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 20-го грудня 2013 року у справі № 372/2301/13-ц за участю ЗАТ «ДК МС-Інвест» щодо договору з [PERSON] № 61а від 06 квітня 2007 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру [NUMBER] та договору з [PERSON] № 136 від 01 квітня 2008 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру [NUMBER]. Проте ЗАТ «ДК МС-Інвест» з часу укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу майнових прав із самостійним позовом з підстав, викладених в первісному позові по даній справі, до суду не зверталося. У відповідності до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, адміністративній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, ч.1, ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Outcome: approved