Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», в якому просить повернути їй, безпідставно набуті ТОВ „Фінансова компанія "АЛАНД" грошові кошти у сумі 21 600, 44 грн, стягнуті на підставі постанови приватного виконавця Булахевіч С.В. від 25 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, яку прийнято в рамках виконавчого провадження №60998953, що розпочато на підставі виконавчого напису за №30211 вчиненого 10 грудня 2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №30211 про стягнення з [PERSON] (Позивача) на корить товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АЛАНД" заборгованості у розмірі 87 590, 00 грн за кредитним договором №R53413187392В від 23 січня 2012 року (далі - Договір), укладеним між Позивачем та публічним акціонерним товариством "ВТБ-Банк". У квітні 2020 року до установи, в якій працюю позивач - Конституційного Суду України, надійшла постанова приватного виконавця Булахевіч С.В. від 25 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] , яку прийнято в рамках виконавчого провадження №60998953, що розпочато на підставі вищезгаданого виконавчого напису. За вказаною Постановою в порядку примусового виконання виконавчого напису з мене було стягнуто грошові кошти в сумі 21 600, 44 грн. Однак, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №30211, вчинений 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на корить товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АЛАНД" заборгованості у розмірі 87 590, 00 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Крім того, вищезазначеним судовим рішенням стягнуто з ТОВ „ФК" АЛАНД" на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840, 80 грн, які позивач просить повернути у добровільному порядку. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце день і час розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 30211, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості у розмірі 87 590, 00 грн. Стягнення проводиться за період з 26 листопада 2017 року по 23 жовтня 2019 року. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 60 000, 00 грн; простроченої заборгованості за процентами - 27 290, 00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С. В. прийнято постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] у ВП № 60998953 з виконання виконавчого напису № 30211. За вказаною Постановою в порядку примусового виконання виконавчого напису з мене було стягнуто грошові кошти в сумі 21 600, 44 грн. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №30211, вчинений 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на корить товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АЛАНД" заборгованості у розмірі 87 590, 00 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно ст. 1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до довідки Секретаріату Конституційного Суду України про здійснення відрахування із заробітної плати від 28.10.2020 року №19/1-9/2-142 з заробітної плати [PERSON] , утримується 20% від заробітної плати до виплати загальної суми боргу. У період з 01 квітня 2020 по 30 червня 2020, з її заробітної плати було фактично утримано суму коштів у розмірі 21 600, 44 грн. Враховуючи, що відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі 21 600, 44 грн, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 840,80 грн. за подання позову відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача ТОВ «ФК «Аланд».

Outcome: approved