Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

20 серпня 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № MR00A-95409731 від 13 січня 2013 року, [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України. Відповідач згідно умов Договору отримав від АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у платне користування автомобіль марки ЗАЗ, модель: TF698R TF698K22, рік випуску 2012 року, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , тип ТЗ: седан/лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Пунктом 3 ч. 2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено обов`язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. У порушення зазначених норм закону та умов Договору зобов`язання належним чином не виконані, в результаті чого 04 лютого 2013 року відповідно до акту прийому-передачі відповідач повернув предмет лізингу автомобіль позивачу. Наслідки неналежного виконання договору фінансового лізингу зі сторони Лізингоодержувача визначені у ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", яка передбачає право лізингодавця на відшкодування збитків. Таким чином, відповідно до умов договору станом на 06 березня 2020 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за фактичний строк користування предметом лізингу складає 91229,10 грн., з яких: 61641,84 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 24205,96 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4519,53 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 861,77 грн. - заборгованість з пені. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором фінансового лізингу у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На розгляд справи представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № MR00A-95409731. Відповідно до вказаного договору та додатків до нього, відповідач [PERSON] отримав від АТ КБ «Приват Банк" у платне користування автомобіль марки марки ЗАЗ, модель: TF698R TF698K22, рік випуску 2012 року, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , тип ТЗ: седан/лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі у розмірі 1750,28 грн., пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графіку лізингових платежів, який є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконанім договору. Дата останнього платежу за договором 02.02.2018 року. Відповідно до Договору фінансового лізингу № MR00A-95409731від 13.01.2013 року лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу та винагороду за користування предметом лізингу. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частиною 1 ст.806 ЦК України, а також ч.2 ст.1Закону України "Про фінансовий лізинг передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до вимог передбачених ст.6 ЗУ «;Про фінансовий лізинг істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізинг «одержувачу надається право користування предметом лізинг у (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, а ст.16 ЗУ "Про фінансовий лізинг" встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Таким чином, судом встановлено, що 13.01.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № MR00A-95409731, при укладенні вказаного договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ч.1 ЦК України). Відповідно до акту від 04.02.2013 року встановлено, що відповідач повернув позивачеві предмет лізингу, а саме автомобіль марки ЗАЗ, модель: TF698R TF698K22, рік випуску 2012 року, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , тип ТЗ: седан/лифтбек, реєстраційний номер [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що листом від 15 червня 2020 року за № 30204MR14S0CD Банк попередив відповідача [PERSON] щодо наявності заборгованості за Договором фінансового лізингу № MR00A-95409731 від 13.01.2013 року та вимоги її сплати. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно наданого розрахунку заборгованості за Договором фінансового лізингу № MR00A-95409731 від 13.01.2013 року станом на 06.03.2020 року, відповідач має заборгованість в загальній сумі 91229,10 грн., з яких: 61641,84 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 24205,96 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4519,53 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 861,77 грн. - заборгованість з пені. При вирішенні питання щодо стягнення нарахованої пені, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що місцем мешкання відповідача є адреса: [ADDRESS] . Аналізуючи вказані положення законодавства, суд також дійшов висновку, що позивач з тих же самих підстав не мав права нараховувати відповідачу пеню на основну суму заборгованості із зобов`язань за договором фінансового лізингу б/н від 15 грудня 2010 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 150,00 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором фінансового лізингу № MR00A-95409731 від 13.01.2013 року, яка виникла станом на 06 березня 2020 року, в загальній сумі 90367,33 грн., яка складається з: 61641,84 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 24205,96 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 4519,53 грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). На підставі зазначеного з відповідача на користь позивача також стягуються витрати по сплаті судового збору в розмірі 2082,14 грн. (2102х90367,33) : 91229,10).

Outcome: partial