Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

09 квітня 2015р. представник ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач обґрунтовує тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за спірний період були зареєстровані за адресою: [INFO] і постійно користувалися тепловою енергією, яку виробляло ПАТ «ДНІПРОЕНЕРГО». Правовідносини оформлювалися шляхом видачі абонентської книжки, відкриттям на ім'я відповідача особового рахунку. Відповідачі, відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, п.п. 7, 10, 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, зобовязані своєчасно вносити плату за використану теплову енергію. Даний обов'язок відповідачі виконують неналежним чином - оплата за отримані послуги вносилася несвоєчасно, що призвело до утворення заборгованості за теплову енергію у сумі 3 843,05 грн.: за період з 01.01.2002 по 31.03.2005 у розмірі 1 062.29 грн., та за період з 01.02.2008 по 31.10.2009 у розмірі 2780,76 грн., що підтверджується довідкою з місця проживання, карткою квартиронаймача, розрахунком заборгованості. Відповідачам щомісяця надсилаються листи - повідомлення про розмір наявної заборгованості за спожиту теплову енергію з пропозиціями погасити борг, але заборгованість перед ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" залишається не погашеною. 27.05.2011 ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" зверталися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з відповідачів. 02.06.2011р. Самарським районним судом видано судовий наказ по справі № 2н-966/11 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2013р. по справі № 206/8571/13-ц скасовано судовий наказ. Таким чином, у даному випадку відсутні підстави вважати, що термін позовної давності сплив щодо вимог про стягнення заборгованості понад три роки з дати подачі позовної заяви до суду. В свою чергу статтею 264 ЦК України визначений перелік випадків переривання перебігу позовної давності. Так, пунктом 1 зазначеної статті встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідачами періодично проводилась оплата за отримані послуги, що фактично є визнанням ними свого боргу та обов'язку щодо сплати за теплову енергію. Отже, кожен факт сплати заборгованості за теплову енергію переривав перебіг позовної давності. На підставі викладеного позивач просить суд стягути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 3 843,05 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.2-3, 106-108). Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові і пояснили, що закінчення подачі тепла їх організацією було 31.10.2009р. Зазначили, що строки позовної давності не пропущені, оскільки вони не мали змоги відразу звернутися до суду із позовом, тому зверталися з заявою про видачу судового наказу. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися надали до суду заяву в якій просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги не визнають (30, 31, 120). Представники відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснюючи це тим, що рішенням суду 2008 року стягнуто заборгованість за період з 01.04.2005р. по 31.01.2008р. у розмірі 3939,66грн. у межах позовної давності, тому стягувати за цей же період, а також з 2002р. немає підстав. Сума була оплачена відповідачами у межах, предявлених державною виконавчою службою, але чому у виконавчому провадженні сума зазначена менша, ніж у рішенні суду, не знають, сплатили одним платежем те, що вимагалося, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та квитанцією про сплату боргу. Потім 30.08.2011 року позивач звертався з судовим наказом про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з 01.01.2002 року по 31.10.2009р. у розмірі 3861,55грн., який було скасовано. А у позові знову просять стягнути заборгованість з 01.01.2002р. по 31.10.2009р. у розмірі 3843,05грн., що є неправомірним. Треба враховувати лише той період, за який не було стягнуто, з урахуванням проведених оплат. Позивач надавав послуги до 31.10.2009р. Також зазначила, що строк позовної давності позивачем пропущено. Часткова сплата відповідачами комунальних послуг, вважає не є визнанням боргу.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмові заперечення проти позову, які обґрунтовує тим, що вона дійсно разом з батьками проживає у [INFO]. Їй відомо, що до жовтня 2010 року теплопостачання та підігрів води здійснював позивач, але їй не відомо, на підставі чого здійснювалось постачання теплової енергії. Тобто договору вона ніколи не бачила. Також позивач двічі намагався стягнути з них, як користувачів теплової енергії, нібито наявну заборгованість за цю послугу. Її батько [PERSON] неодноразово в усній формі звертався до позивача з проханням провести звірку нарахувань та сум, що сплачені за теплову енергію, але до цього часу звірку не проведено. У липні 2014 року вони письмово зверталися до відповідача з цим же питанням, але відповіді не отримали. З жовтня 2010 року постачання теплової енергії до їх будинку здійснює КП "Коменергосервіс". Дані про сплату внесені не всі. Вже пройшло 13 років і всі квитанції не збереглися. Позивач не надав доказів обґрунтованості своїх вимог щодо наявності такої заборгованості та надсилання листів з повідомленням про існуючу заборгованість (а.с.32-33). Вислухавши доводи та пояснення представників позивача, заперечення представника відповідачів та дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], 60р.н., [PERSON], 57р.н., [PERSON], 87р.н., зареєстровані та проживають [INFO], а [PERSON], 84р.н., [PERSON], 2007р.н. були зареєстровані та проживали [INFO] до 11.12.2008 року (малолітня з 18.11.08 р. по 11.12.08 р.), що підтверджується довідкою Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради від 10 серпня 2015 року (а.с.95). 02 червня 2011 року судовим наказом стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], \~які зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго», розташованого за адресою: 49112, м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 1, р/р 260073012025, у філії-Лівобережне відділення № [NUMBER] «Ощадбанк» в м. Дніпропетровську, \~МФО 306340, ЄДРПОУ 00130872, заборгованість по оплаті за теплову енергію в розмірі 3861грн. 05 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 25 грн. 50 коп. та \~витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. (а.с.19). Ухвалою судді від 10 грудня 2013 року судовий наказ № 2н-967/11 виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 30.08.2011 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь заявника заборгованість по оплаті за теплову енергію у розмірі 3861 грн. 88 коп., а також \~витрати по сплаті державного мита та інформаціно-технічне забезпечення в сумі 55 грн. 50 коп. скасовано (а.с.18). Позивач належним чином виконував свої зобовязання перед відповідачами, своєчасно та в повному обсязі надавав комунальні послуги по теплопостачанню, гарячому водопостачанню, за які виставляє відповідні рахунки до 31.10.2009 року, проти чого в судовому засіданні по суті представник відповідачів не заперечувала. З довідки директора ДМКПТМ "Дніпротепломережа" Дніпропетровське міське комунальне підприємство теплових мереж "Дніпротепломережа" здійснювало постачання теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання споживачів будинку № 13 по вул. Агнії Барто у м. Дніпропетровську за період з 01.01.2002р. по 31.10.2009р. по договору транспортування теплоаої енергії з ПАТ "Дніпроенерго" від джерела теплопостачання - Придніпровської ТЕС ПАТ "Дніпроенерго" (а.с.66). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2008 року, яке набрало законної сили 24.06.2008р. стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" заборгованість за використану теплову енергію за період із 01.04.2005 року по 31.01.2008 року у сумі 3939,66грн. та судові витрати (а.с.52). Рішенням суду встановлено, що сума у розмірі 3939,66грн. нарахована в межах позовної давності. Постановою від 01.04.2009 року державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № 12532782 на виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з відповідачів на користь ВАТ "Дніпроенерго" заборгованість у сумі 2273,41грн. та повідомлено боржників (а.с.68-69). Постановою від 10 червня 2009 року державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби закінчено виконавче провадження ВП № 12533211 про стягнення солідарно з відповідачів на користь ВАТ "Дніпроенерго" заборгованість у сумі 2273,41грн. у зв'язку з повним виконанням рішення суду (а.с.79). З квитанції № 1 від 20 травня 2009 року вбачається, що відповідачі сплатили відповідачу 2273,41грн. на виконання рішення суду (а.с.34). Відповідно до наданих відповідачами квитанцій за 2007, 2008, 2009рр. вони періодично сплачували за теплову енергію, що повністю враховано позивачем у їх розрахунку (а.с.35-40, 111-112). 28 липня 2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зверталися до Придніпровської ТЕС з заявою зробити їм звірку по сплаті за теплову енергію, та гаряче водопостачання, оскільки з них було стягнуто суму боргу рішенням суду у 2008р., а потім ще судовим наказом у 2011р. за один і той же період, який за їх заявою було скасовано (а.с.42-43). Суд не бере до уваги наданий позивачем акт звірки, який було зроблено у 2015р. з якого вбачається, що у відповідачів перед позивачем існує заборгованість з 01.05.2008р. по 31.10.2009р. у розмірі 2780,76грн., оскільки він хоча і містить підпис відповідача [PERSON] від 29.05.2015 року, проте не зрозуміло чи погодився з ним відповідач, чи одержав копію акту, оскільки щодо узгодження запис відсутній (а.с. 60). Крім того згодом позивачем було надано інший акт звірки на таку ж суму, проте зазначено вже інший період виникнення суми з 01.02.08 р. по 31.10.09 р. (а.с. 110). Згідно ст.526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак дані вимоги закону в повному обсязі відповідачами не виконувалися. Проте, оскільки рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2008 року стягнуто з відповідачів заборгованість за використану теплову енергію за період із 01.04.2005 року по 31.01.2008 року у сумі 3939,66грн, яке відповідачами виконано та закрито виконавче провадження, стягнення з відповідачів заборгованості можливо рахувати лише з 01.02.2008р. по 31.12.2009р. Судом зясовувалося питання розбіжності суми у судовому рішенні (3939,66 грн.) та у виконавчому провадженні (2273,41 грн.), оскільки представники позивача стверджували, що платежі, здійснені відповідачами після рішення, відносилися на попередні періоди, отже були враховані як добровільне часткове виконання рішення, тому до виконання і була заявлена менша сума. Проте такі твердження спростовуються як заявою ПАТ «Дніпроенерго» до Самарського районного суду м.Дніпропетровська, подану 23.07.2008 року про видачу копії рішення та виконавчого листа саме на суму заборгованості за теплову енергію на суму 3939,66 грн. (а.с. 78), а також ухвалою державного виконавця Самарського ВАДВС Дніпропетовського МУЮ від 10.06.2009 року про закінчення виконавчого провадження на загальну суму стягнення 2273,41 грн. у звязку з повним виконанням у встановлений державним виконавцем строк (а.с. 79). Постанова державного виконаця стягувачем не оскаржувалася. Також суд з наданих відповідачами квитанцій про сплату вбачає, що лише одна з них а саме від 20 травня 2009 року на суму 2273,41 грн. має призначення платежу виконання рішення суду (а.с. 34). Значна кількість інших квитанції не містять призначення чи періоду оплати, проте у пяти квитанціях зазначені періоди платежу за жовтень 09 р., (а.с. 35), за травень 2009 р. (а.с. 36), за лютий 2009 року (а.с. 37), за червень 2008 року (а.с. 39), за березень 2008 року (а.с. 40), тому вважати, що ці та інші платежі, здійснені після набрання рішенням суду законної сили, крім квитанції за 20.05.2009 року, повинні бути віднесені в рахунок виконання рішення суду, немає підстав. Таким чином при розрахунку суми заборгованості, яка підлягає стягненню суд, з урахуванням відомостей з картки квартиронаймача, кількості зареєстрованих та осіб, які у відповідний період користувалися теплопостачанням і гарячим водопостачанням, виходить з наступного: з лютого 2008р. по грудень 2008 року (зареєстровано 4 особи, 1 місяць 5 осіб, з малолітньою дитиною та [PERSON] включно) нарахована ПАТ "Дніпроенерго" за теплову енергію: 312,22грн. + 242,44 + 54,50 - 7,64 + 123,58 + 115,84 + 57,92 + 115,84 + 115,84 + 115,84 + 170,73 + 360,01 + 500,08 + 16,37 = 2293,57грн. Сплачено з лютого 2008р. по грудень 2008 року: 150,00грн. + 200,00 + 240,00 + 200,00 + 200,00 + 200,00 + 200,00 + 171,00 = 1561,00грн. Різниця між нарахованими та сплаченими сумами за цей період становить 2293,57грн. - 1561,00грн. = 732,57грн. З січня 2009р. по жовтень 2009 року (зареєстровано 3 особи) нарахована ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" за теплову енергію: 463,24грн. + 308,80 + 249,44 + 111,88 -54,89 - 120,89 - 208,89 - 311,18 + 394,99 + 366,68 + 85,75 - 111,88 - 349,90 + 352,18 + 344,21 - 253,34 + 357,89 + 145,37 - 230,87 + 175,23 + 113,34 - 32,03 + 56,67 + 109,68 + 113,34 + 113,34 - 67,92 + 148,23 = 2268,47грн. Сплачено з січня 2009р. по жовтень 2009 року: 200,00грн. + 350,00 + 350,00 + 300,00 + 150,00 + 150,00 + 120,00 = 1620,00грн. Нарахована 2268,47грн. - сплачено 1620,00грн. = 648,47грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідачів складає 732,57+648,47=1381,04грн. Відповідно ст. 66 ЖК України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. В одинарному розмірі оплачується загальна площа, що має належати наймачеві та членам його сім'ї за встановленими нормами, а також зайва площа, якщо розміри її на всю сім'ю не перевищують половини норми загальної площі, яку належить мати одній особі. Плата за користування рештою зайвої загальної площі береться в підвищеному розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України. Загальна площа, право користування якою зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї, не вважається зайвою. У відповідності до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п.п. 14, 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями плата за користування тепловою та електричною енергією, газом, за водопостачання й каналізацію та інші послуги власниками квартир (домів), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог позивача, оскільки було встановлено, що в дійсності відповідачі не в повному обсязі виконують покладених на них обовязків щодо оплати комунальних послуг за теплову енергію, що ними були отримані, наслідком чого стало утворення заборгованості. Розглядаючи заяву представника відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд виходить із наступного. В силу ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Змістом ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки для спірних правовідносин не передбачена спеціальна позовна давність, що визначена в ст.258 ЦК України, строк позовної давності для неї складає три роки. У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання строк позовної давності починається заново. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі декілька разів на рік, але не в повному обсязі, сплачували за комунальні послуги за теплову енергію. Суд вважає, що строки позовної давності для звернення позивача із цим позовом до суду в звязку з подачею заяви про видачу судового наказу та його скасуванням у подальшому перервані, а отже позивач вірно скористався своїм правом на звернення із позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, в спірних правовідносинах суд вважає, що позивач процесуально був позбавлений можливості захистити свої права зразу шляхом предявлення до суду саме позовної заяви, попередньо не звернувшись із заявою про видачу судового наказу, що закріплено ч.3 ст.118 ЦПК України, за змістом якої позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. \~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості за теплову енергію підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідачів.

Outcome: partial