Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] 12 грудня 2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про відновлення попереднього становища до порушених прав та інтересів, який під час розгляду справи уточнював та згідно з останньою редакцією поданою до суду 01.02.2018 року (за вхід. №3660), позивач просить суд зобов'язати Акціонерний банк «Південний» відновити становище, що існувало до порушення прав [PERSON], шляхом зарахування грошових коштів в сумі: 200000 доларів 00 центів США та 14105242 гривні 00 копійок на рахунок [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], [INFO]. Після його смерті, 27 травня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Т.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Також при зверненні до нотаріуса, позивачеві стало відомо, що до нотаріуса також з заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] Позивач посилається на те, що [PERSON], як колишня дружина його батька, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, який нібито його батько [PERSON], померлий [INFO] року, склав 18.01.2016 року на її ім'я. Однак, рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 09.08.2017 року по справі №495/5677/16-ц, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 pоку, вказаний заповіт визнано недійсним. Також позивачем зазначено, що [PERSON], звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, посилалась на свідоцтво про народження від 03.08.2007 року, в якому зазначено, що померлий [INFO] року [PERSON] є її батьком. Однак, під час розгляду справи №520/11051/17 Київським районним судом м. Одеси встановлено факт, що зміни стосовно батьків, у вказане свідоцтво про народження були внесені, на підставі підробленого рішення суду про усиновлення, у зв'язку з чим судом постановлено окрему ухвалу від 08.12.2017 року. У зв'язку з чим, позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач також посилається на те, що за час життя його померлий батько [PERSON] розповів, що мав грошові кошти в сумі 200000 доларів США та 14105242 гривні 00 копійок, які зберігав в банку «Київська Русь» та надалі перерахував на розрахунковий рахунок ПАТ АБ «Південний». Однак, з листа ПАТ АБ «Південний» за вих. №14-36518БТ від 11.07.2017 року позивач дізнався, що на рахунках відкритих на ім'я [PERSON] містяться грошові кошти в наступних розмірах: рахунок [NUMBER] (дол. США) - 0,00; рахунок [NUMBER] (гривня) - 1,88; рахунок [NUMBER] (дол. США) - 80,85. Надалі, як зазначено позивачем, факт викрадення працівниками Акціонерного банку «Південний» коштів з рахунків деяких клієнтів, в списку яких значиться [PERSON], було опубліковано в статтях у засобах масової інформації, в яких також зазначено про розслідування з цього приводу в рамках кримінального провадження №12016160500000598. Крім того, як зазначено позивачем в уточненій позовні заяві, факт незаконного списання грошових коштів з рахунків відкритих на ім'я [PERSON] особисто підтверджується відповідачем ПАТ АБ «Південний» у листі від 01.02.2018 року за вих. №14-5697БТ, в якому банком підтверджено, що на рахунки [PERSON] були перераховані грошові кошти з банку «Київська Русь», а саме: 11.09.2014 року - 100000,00 доларів США, 12.09.2014 pоку - 100000,00 доларів США, 31.10.2014 pоку - 14105242,00 гривні. У вказаному листі банком також підтверджено, що станом на день надання відповіді, вказані грошові кошти на рахунках [PERSON] відсутні, а їх залишок складає: рахунок [NUMBER] (дол. США) - 0,00; рахунок 26205011627184 (гривня) - 1,88; рахунок [NUMBER] (дол. США) - 80,85. Одночасно, ПАТ АБ «Південний» повідомлено, що банк не може надати обґрунтовані пояснення відсутності вказаних коштів та підтвердити рух коштів будь-якими документами, а також повідомлено, що з приводу заволодіння коштів групи клієнтів Акціонерного банку «Південний», серед яких [PERSON], шляхом зловживання службовим становищем, розслідується кримінальне провадження. На підставі вищевикладеного, позивач зазначив, що грошові кошти в сумі 200000 доларів США та 14105242 гривні 00 копійок, які незаконно були перераховані та зняті з рахунків відкритих на ім'я [PERSON] за його життя, входять до спадкової маси, а право на звернення до суду з позовом про відновлення становища, що існувало до порушення прав належить йому - [PERSON], як єдиному спадкоємцю після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. У зв'язку з чим, оскільки відповідачем по справі особисто визнано зарахування зазначених грошових коштів з банку «Київська Русь» на рахунки ПАТ АБ «Південний» відкриті на ім'я [PERSON], визнано їх відсутність станом на цей час, та відповідачем жодним доказом не підтверджено причину їх відсутності та не підтверджено рух коштів будь-якими документами, позивач вважає, що дії ПАТ АБ «Південний» порушують його права на отримання спадщини, оскільки спірні грошові кошти є спадковою масою після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем якого є він - [PERSON], а тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх майнових прав та інтересів. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.12.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено попереднє судове засідання. Також 13.12.2017 року судом постановлено ухвалу про забезпечення доказів, якою витребувано з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» належним чином завірені копії документів, а саме: належним чином завірені виписки про рух коштів, за період з 01.09.2014 року по [INFO] року, за усіма наявними рахунками відкритими на ім'я [PERSON], ІПН [NUMBER], відкритими в Акціонерному банку «Південний»; належним чином завірені копії депозитних угод, заяв на видачу готівки з усіх рахунків, платіжних доручень та інші документи, що, в період з 01.09.2014 року по [INFO] року, були підставою для руху коштів [PERSON], ІПН [NUMBER], за всіма рахунками, відкритими на його ім'я в Акціонерному банку «Південний». 01.02.2018 року позивачем було надано до суду уточнену позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про відновлення попереднього становища до порушених прав та інтересів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі зокрема збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Судом у підготовчому судовому засіданні 02.02.2018 року було ухвалено прийняти до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON], закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак 09.02.2018 року на адресу суду надійшла заява, в якій позивач підтримує заявлені вимоги, просить суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача по справі провести розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ АБ «Південний» у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою місцезнаходження ПАТ АБ «Південний», про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про відновлення попереднього становища до порушених прав та інтересів підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 1966 року народився позивач - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 24.09.1966 року Іллічівською селищною радою м. Одеси, актовий запис №249 від 24 вересня 1966 року, в якому в графі матір зазначено - [PERSON], в графі батько - [PERSON] (а.с.52). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 28 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №127 від 28 січня 2016 року (а.с.31). Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилась спадщина на належне йому за час життя майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтями 1233, 1234 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наданої до суду копії спадкової справи №12/2016 заведеної до майна [PERSON], померлого [INFO] року, судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Т.М. звернулись громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Щодо звернення громадянки [PERSON] судом встановлено, що остання 27.04.2016 року звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Т.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. На підтвердження права на спадкування, [PERSON] було надано заповіт від 18 січня 2016 року , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1, згідно з яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження та заповів усе належне його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на яке він за законом буде мати право, - [PERSON], [INFO]. Однак, судом встановлено, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 серпня 2017 року по цивільній справі №495/5677/16-ц позов [PERSON] було задоволено. Визнано заповіт [PERSON], [INFO], складений та посвідчений 18 січня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., зареєстрований в реєстрі за №1, щодо спадкування [PERSON], [INFO], усього майна належного заповідачу на день смерті недійсним. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 серпня 2017 року - залишено без змін. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 серпня 2017 року по цивільній справі №495/5677/16-ц набрало законної сили 24.01.2018 року. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів спадкової справи №12/2016 також вбачається, що 21 липня 2016 року [PERSON], [INFO], звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Т.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, яка зареєстрована в реєстрі за №61. На підтвердження права на спадкування, [PERSON] було надано копію свідоцтва про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеського області, з якого вбачається, що [INFO] року народилась [PERSON], про що 10 листопада 1980 року Кулевчанською сільською радою Саратського району Одеської області було зроблено відповідний актовий запис №59. Також з наданих до суду документів вбачається, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №520/11051/17, під час розгляду якої, 08 грудня 2017 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено окрему ухвалу, якою повідомлено прокурора Одеської області про виявлені судом під час розгляду цивільної справи порушення закону. Направлено окрему ухвалу до Саратського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області для проведення службової перевірки за наслідками виявлених порушень зазначених в окремій ухвалі. З тексту окремої ухвали суду від 08 грудня 2017 року вбачається, що судом під час розгляду справи було виявлено, що підставою для внесення 28 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління Одеської області змін до актового запису №59 від 10 листопада 1980 року складеного виконкомом Кулевчанської сільради Саратського району Одеської області про народження [PERSON], є заява [PERSON] ([PERSON]) та рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2007 р. по справі № 2-о-185/2007 про усиновлення, згідно якого оголошено [PERSON], [INFO], усиновлювачем [PERSON]. Також судом було встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси цивільна справа № 2-о-185-2007 про усиновлення [PERSON] ([PERSON]) не перебувала. На підставі чого суд під час розгляду справи №520/11051/17 дійшов висновку, що встановлені обставини свідчать про те, що вказаного рішення суду, на підставі якого були внесені 28 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління Одеської області зміни до актового запису №59 від 10 листопада 1980 року складеного виконкомом Кулевчанської сільради Саратського району Одеської області про народження [PERSON], не існує, у зв'язку з чим воно не може породжувати жодних правових наслідків. Згідно з листом Одеської місцевої прокуратури №1 від 22.12.2017 року за вих. №16-8843-/7/вих., повідомлено, що на підставі окремої ухвали Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2017 року по справі №520/11051/17 місцевою прокуратурою 22.12.2017 року внесено відповідні відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42017162010000104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України та розпочато досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні. 02.01.2018 року на адресу суду надійшов лист з Саратського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.12.2017 року за вих. №994/72-79, яким повідомлено, що 26 грудня 2017 року було внесено зміни в актовий запис про народження № 59 від 10.11.1980 року, складений виконавчим комітетом Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області відносно [PERSON], [INFO], а саме в графу відомості про батька дитини з "[PERSON]" на «[PERSON]", дату народження з «[INFO] року» на «[INFO] року», з «Громадянин України» на «не вказано», змінено відомості про місце проживання, відомості про матір дитини з «[PERSON]» на «[PERSON] з матеріалів спадкової справи №12/2016 вбачається, що 27 травня 2016 року [PERSON], [INFO], звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андрєєвої Т.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, яка зареєстрована в реєстрі за №46. Як зазначено позивачем у позові за час життя його померлий батько [PERSON] розповів, що мав грошові кошти в сумі 200000 доларів США та 14105242 гривні 00 копійок, які зберігав в банку «Київська Русь» та надалі перерахував на розрахунковий рахунок ПАТ АБ «Південний». З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, підтвердження та встановлення усіх обставин по справі, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2017 року, задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення доказів та витребувано з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» належним чином завірені копії документів, а саме: належним чином завірені виписки про рух коштів, за період з 01.09.2014 року по [INFO] року, за усіма наявними рахунками відкритими на ім'я [PERSON], ІПН [NUMBER], відкритими в Акціонерному банку «Південний»; належним чином завірені копії депозитних угод, заяв на видачу готівки з усіх рахунків, платіжних доручень та інші документи, що, в період з 01.09.2014 року по [INFO] року, були підставою для руху коштів [PERSON], ІПН [NUMBER], за всіма рахунками, відкритими на його ім'я в Акціонерному банку «Південний». На виконання вказаної ухвали суду, судом отримано лист ПАТ АБ «Південний» від 01.02.2018 року за вих. №14-5697БТ, в якому банком підтверджено, що на рахунки [PERSON] були перераховані грошові кошти з банку «Київська Русь», а саме: 11.09.2014 року - 100000,00 доларів США, 12.09.2014 pоку - 100000,00 доларів США, 31.10.2014 pоку - 14105242,00 гривні (а.с.73). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що [PERSON], померлий [INFO] року, належали грошові кошти в сумі 200000 доларів 00 центів США та 14105242 гривні 00 копійок, які зберігались в банку «Київська Русь», та в подальшому були перераховані на рахунки відкриті на його ім'я в ПАТ АБ «Південний», в наступному порядку: 11.09.2014 року - 100000,00 доларів США, 12.09.2014 pоку - 100000,00 доларів США, 31.10.2014 pоку - 14105242,00 гривні, які входять до спадкового майна після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Згідно з вищевказаним листом ПАТ АБ «Південний» від 01.02.2018 року за вих. №14-5697БТ, ПАТ АБ «Південний» також підтверджено, що станом на день надання відповіді, вказані грошові кошти на рахунках [PERSON] відсутні, а їх залишок складає: рахунок [NUMBER] (дол. США) - 0,00; рахунок 26205011627184 (гривня) - 1,88; рахунок [NUMBER] (дол. США) - 80,85. Вказані обставини також підтверджуються листом ПАТ АБ «Південний» за вих. №14-36518БТ від 11.07.2017 року, наявним в матеріалах справи, з якого вбачається, що на рахунках відкритих на ім'я [PERSON] містяться грошові кошти в наступних розмірах: рахунок [NUMBER] (дол. США) - 0,00; рахунок 26205011627184 (гривня) - 1,88; рахунок [NUMBER] (дол. США) - 80,85 (а.с.10). Одночасно ПАТ АБ «Південний» у листі від 01.02.2018 року за вих. №14-5697БТ особисто визнав, що не може надати обґрунтовані пояснення відсутності вказаних коштів та підтвердити рух коштів будь-якими документами, а також повідомлено, що з приводу заволодіння коштів групи клієнтів Акціонерного банку «Південний», серед яких [PERSON], шляхом зловживання службовим становищем, розслідується кримінальне провадження. Суд зазначає, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно зі статтею 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що [PERSON], померлий [INFO] року, належали грошові кошти в сумі 200000 доларів 00 центів США та 14105242 гривні 00 копійок, які зберігались в банку «Київська Русь», та в подальшому були перераховані на рахунки відкриті на його ім'я в ПАТ АБ «Південний», в наступному порядку: 11.09.2014 року - 100000,00 доларів США, 12.09.2014 pоку - 100000,00 доларів США, 31.10.2014 pоку - 14105242,00 гривні, які в подальшому безпідставно, без згоди [PERSON], були перераховані з вказаних рахунків відкритих на ім'я останнього, що призвело до порушення майнових прав [PERSON] Доказів відповідачем на підтвердження перерахування цих коштів за згодою [PERSON], або списання останнім особисто за час життя, до суду не надано. Судом враховується, що оскільки вказані кошти є спадковим майном після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, позивач, як спадкоємець, позбавлений права на отримання спадщини після смерті свого батька. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що звернення позивача до суду з цим позовом є його єдиним способом захисту прав та інтересів, а також суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, підлягають задоволенню та слід відновити становище, що існувало до порушення прав [PERSON], шляхом зобов'язання Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» зарахувати грошові кошти в сумі 200000 доларів 00 центів США та 14105242 гривні 00 копійок на розрахунковий рахунок відкритий на ім'я [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задовольняються судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню у відшкодування судових витрат зі сплати останнім судового збору в сумі 640 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved