Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилається на те. що 31 жовтня 2016 року він скористався послугами ТОВ "[PERSON] пошта" на умовах "Доставка з післяплатою" та здійснив відправлення товарів для дому отримувачу [PERSON] Згідно з експрес-накладною № 59000214283407 він, як відправник, мав отримати у ТОВ "[PERSON] пошта" грошовий переказ у сумі 180 грн. 07 листопада 2016 року він звернувся до відділення ТОВ "[PERSON] пошта" з метою отримання переказу, але переказ йому не був виданий з тих підстав, що у нього відсутній паспорт громадянина України, після чого він написав претензію. 28 листопада 2016 року він отримав відмову у видачі грошового переказу. При цьому слід зазначити, що при здійсненні відправлення він пред'являв паспорт громадянина [PERSON] Федерації для виїзду за кордон та умисно працівники не повідомили, що грошовий переказ він ніколи від них не отримає. Умова щодо надання саме паспорту громадянина України для отримання грошового переказу ( про що він не був повідомлений) створює для нього. як споживача жорсткий обов'язок, який він не зможе виконати, що суперечить ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, відповідачем було порушено право позивача, як споживача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію. На підставі ст.23 ЦК України, ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач просить стягнути моральну шкоду з урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних та психічних страждань у сумі 20000 грн. Також позивач просить стягнути судові витрати за надання правової допомоги у сумі 4200 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2018 року зазначена цивільна справа направлена за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 квітня 2018 року до участі у справі за клопотанням представника відповідача залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, товариство з обмеженою відповідальністю "Пост Фінанс". У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві. Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що відповідно до п.13.3.1 Умов надання послуг ТОВ "[PERSON] пошта" послуга "Грошовий переказ" передбачає контроль переказу одержувачем коштів за відправлення відправнику. Послуга надається фінансовою установою відповідно до договору про спільну діяльність у відділеннях ТОВ "[PERSON] пошта", в яких є спеціальна каса грошових переказів фінансової установи-партнера. Для організації надання клієнтам послуги "Грошовий переказ" між ТОВ "[PERSON] пошта" та ТОВ "Пост Фінанс" укладено договір про спільну діяльність та саме ТОВ "Пост Фінанс" здійснюються послуги з приймання, видачі та переказу грошових коштів. , а ТОВ "[PERSON] пошта" лише забезпечує їх функціонування відповідно до умов договору. Доступ до інформації щодо грошового переказу у ТОВ "[PERSON] пошта" відсутній. Крім того, позивач не надані докази щодо заподіяння йому моральної шкоди. У задоволенні позову просить відмовити. Представник ТОВ "Пост Фінанс" в судове засідання не з'явився. Від ТОВ "Пост Фінанс" до суду надійшли пояснення, в яких просять відмовити у задоволенні позову та вважають позовними вимогами безпідставними з огляду на таке. ТОВ "Пост Фінанс" є нефінансовою установою та надає послуги з переказу грошових коштів без відкриття рахунків на підставі ліцензій № 11/1 від 17.10.2014 року.31 жовтня 2016 року позивач здійснив відправлення товару з послугою зворотної доставки грошового переказу на суму 180 грн. Послугу з проведення грошового переказу здійснило ТОВ "Пост Фінанс". Відповідно до 1.9 Правил про переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків ( затверджені Наказом № 04/06-2014 від 05.06.2014 року Генерального директора ТОВ "Пост Фінанс") основною функцією фінансової компанії є здійснення операції з переказу коштів у гривні, ініційованих платниками на користь визначеного отримувача, для зарахування на рахунок отримувача, та/ або видач отримувачу суми переказу готівкою. В правилах ( п.1.14) визначено поняття отримувача/одержувача грошового переказу - це, зокрема, фізична особа ( резидент України), яка отримує суму переказу в готівковій формі в національній валюті. Оскільки позивач для отримання грошового переказу не надав касиру ТОВ "Пост Фінанс" документ, що підтверджує його резиденство ( паспорт громадянина України/ посвідку на постійне проживання/ посвідку на тимчасове проживання), йому було правомірно відмовлено у видачі грошового переказу. Крім того, позивач має статус споживача у взаємовідносинах з ТОВ "[PERSON] пошта", проте не має такого статусу у взаємовідносинах з ТОВ "Пост Фінанс". Представник Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] пошта» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що участь у справі приймає представник юридичної особи ТОВ «[PERSON] пошта», суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] пошта». Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з експрес-накладною № 59000214283407 31 жовтня 2017 року з відділення № 27 м.Дніпро [PERSON] відправив товари для дому з оголошеною вартістю 180 грн., одержувачем відправлення зазначено [PERSON], місце доставки вантажу м.Маріуполь, відділення № 17, вул.Латишева,23, додаткові послуги грошовий переказ 180 грн. ( а.с.79). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 07 листопада 2017 року він звернувся до відділення ТОВ «[PERSON] пошта» за отриманням грошового переказу у сумі 180 грн., грошовий переказ не отримав,що спричинило йому моральну шкоду. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації. Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію"), ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п.5 ч.1 ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої шкоди, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст.711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Крім того, слід зазначити, що позивач просить стягнути моральну шкоду з ТОВ «[PERSON] пошта», в той час як відповідно до договору № 12-0814/1 про спільну діяльність від 12 серпня 2014 року, укладеному між ТОВ «[PERSON] пошта» та ТОВ «Пост Фінанс», саме ТОВ «Пост Фінанс» здійснює діяльність із надання фінансових послуг з приймання, видачі та переказу грошових коштів, а ТОВ «[PERSON] пошта» забезпечує їх функціонування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed