Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

У серпні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.08.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк"), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк"), та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11026250000, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит для придбання автомобіля у сумі 11500,00 доларів США на строк з 09.08.2006 року по 09.08.2013 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 11,5% річних. Сплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів в порядку та у розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кошти, отримані в кредит. 06.02.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000, якою змінено умови погашення кредиту, зокрема, встановлено кінцевий термін повернення кредиту - по 09.08.2015 року, змінено розмір ануїтетного платежу та внесено зміни до графіка погашення кредиту. П.4.1. договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 встановлено обов'язок позичальника повертати одержаний кредит, сплачувати проценти за його користування та інші платежі за цим договором в порядку та строки, передбачені цим договором. Проте позичальник не дотримується умов договору про надання споживчого кредиту та заставу майна, не сплачує щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 11.07.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна склала 119358,43 грн., в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 62356,59 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 57001,84 грн. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000, між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] 09.08.2006 року було укладено договір поруки №31451, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000. 06.02.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до договору поруки від 09.08.2006 року №31451, якою надано згоду поручителя на зміну умов погашення кредиту, зокрема, встановлення кінцевого терміну повернення кредиту - по 09.08.2015 року, зміну розміру ануїтетного платежу та внесення змін до графіка погашення кредиту. За договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ПАТ "Дельта Банк" право вимоги до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] З цих підстав ПАТ "Дельта Банк" просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна у сумі 119358,43 грн. та судовий збір у сумі 1193,58 грн. У ході розгляду справи представником позивача неодноразово подавались заяви про збільшення позовних вимог, та позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №11026250000 від 09.08.2006 року станом на 25.05.2015 року у сумі 470067,65 грн., в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 162556,62 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 241417,86 грн., заборгованість зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту у розмірі 61286,70 грн., три відсотки річних за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за користування ним у розмірі 4824,47 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов свого довірителя з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач та його представник проти позову визнали частково, мотивуючи це тим, що [PERSON] додаткову угоду №1 до договору надання споживчого кредиту та заставу майна №11026250000 від 09.08.2006 року, графік погашення кредиту за період з 06.02.2009 року по 25.06.2015 року до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року не підписував, а тому не заперечував проти стягнення з нього лише заборгованості у розмірі 94611,78 грн. Також відповідач та його представник просили суд стягнути з позивача витрати, пов'язані з оплатою [PERSON] та [PERSON] вартості судової почеркознавчої експертизи, у сумі 5385,60 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між АКІБ "УкрСиббанк", та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11026250000, за умовами якого банком надано позичальнику кредит для придбання автомобіля у сумі 11500,00 доларів США на строк з 09.08.2006 року по 09.08.2013 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 11,5% річних. Сплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів в порядку та у розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору (т.1, а.с.5-14). ПАТ "Дельта Банк" вказував, що 06.02.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000, якою змінено умови погашення кредиту, зокрема, встановлено кінцевий термін повернення кредиту - по 09.08.2015 року, змінено розмір ануїтетного платежу та внесено зміни до графіка погашення кредиту (т.1, а.с.24-25). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АКІБ "УкрСиббанк" відповідачеві [PERSON], які він використав за цільовим призначенням. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ПАТ "Дельта Банк" право вимоги до позичальника [PERSON] та осіб, які поручилися за належне виконання ним зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 (т.1, а.с.32-38). П.1.1. договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 встановлено обов'язок позичальника повертати одержаний кредит, сплачувати проценти, комісії за його користування в порядку і на умовах, визначених цим договором. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, процентів за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. П.5.9. договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 банку надано право вимагати дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 12 цього договору, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором. П.12.1. договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 передбачено, що у випадку настання обставин, визначених у п.п.2.10.,4.8.,4.9.,5.7.,5.9.,5.10.,5.12.,5.14.,7.4.,10.2.,10.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 шляхом надіслання позичальнику та поручителю досудових вимог від 19.10.2012 року з повідомленням про необхідність достроково сплатити прострочену заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000. (т.1, а.с.30,31). Як стверджував представник позивача, загальна сума заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 складає 470067,65 грн., в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 162556,62 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 241417,86 грн., заборгованість зі сплати пені за прострочення термінів сплати кредиту у розмірі 61286,70 грн., три відсотки річних за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за користування ним у розмірі 4824,47 грн. На підтвердження своїх вимог представником позивача до заяви про збільшення позовних вимог надано розрахунок заборгованості, в якому вказано, що загальна заборгованість [PERSON] за договором станом на 25.05.2015 року складає 241417,86 грн. (т.2, а.с.17-18). За правилами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З висновку судово-почеркознавчої експертизи від 09.12.2014 року №11589/11590/14-32, складеного експертами [PERSON] та [PERSON], вбачається, що підписи від імені [PERSON], що містяться у додатковій угоді №1 від 06.02.2009 року до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №1102650000 від 09.08.2006 року, у графіку погашення кредиту за період з 06.02.2009 року по 25.06.2015 року до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року виконані не [PERSON], а іншою особою (т.1, а.с.207-217). Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] не підписував додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №1102650000 від 09.08.2006 року та графік погашення кредиту за період з 06.02.2009 року по 25.06.2015 року до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказана норма пов'язує укладення договору не лише з досягненням сторонами згоди з усіх істотних умов договору, але і з наданням цій згоді належної форми. Аналізуючи наведені законодавчі норм, слід зробити висновок, якщо сторонами не досягнуто згоди з однієї чи усіх істотних умов договору, чи такій згоді не надано належної форми, договір не вважається укладеним (не відбувся). Отже, до моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договір не є укладеним. Договір не є укладеним через стан відсутності договору як юридичного факту. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відтак, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не підписував додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року та графік погашення кредиту за період з 06.02.2009 року по 25.06.2015 року до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року, ця додаткова угода та графік погашення кредиту є неукладеними (є такими, що не відбулися). Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості [PERSON] згідно наданого ПАТ "Дельта Банк" розрахунку заборгованості за період з 19.12.2011 року до 25.05.2015 року позивачем не доведений та спростовується зібраними у справі доказами. Крім того, позивачем не надано суду розрахунку заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року за період з 09.08.2006 року до 19.12.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] надано суду власний розрахунок заборгованості станом на 01.08.2013 року, складений відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року та графіку погашення кредиту до цього договору (додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року). Відповідно до цього розрахунку загальна сума заборгованості відповідача станом на 01.08.2013 року складає 94611,78 грн., що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 61262,67 грн., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 33349,11 грн. (т.2, а.с.44-49). Крім того, відповідачем [PERSON] надано суду копії квитанцій про сплату ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року за період з 11.09.2006 року по 10.12.2008 року (т.2, а.с.50-70). Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000, між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] 09.08.2006 року було укладено договір поруки №31451, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань, які виникають з договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 (т.1, а.с.27-28). 06.02.2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до договору поруки від 09.08.2006 року №31451, якою надано згоду поручителя на зміну умов погашення кредиту, зокрема, встановлення кінцевого терміну повернення кредиту - по 09.08.2015 року, зміну розміру ануїтетного платежу та внесення змін до графіка погашення кредиту (т.1, а.с.26). За приписами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.1.3., п.1.4. договору поруки від 09.08.2006 року №31451, [PERSON] у випадку невиконнаня позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000 несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. Отож, суд вважає, що відповідач [PERSON] є солідарним боржником перед позивачем у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11026250000 від 09.08.2006 року. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 09.08.2006 року №11026250000, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 61262,67 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 33349,11 грн. У відповідності до ст.88 ЦК України суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 473,06 грн., а з відповідача [PERSON] стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 473,05 грн. За приписами п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. У відповідності до норми ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. За клопотанням відповідачів суд призначив у справі судову почеркознавчу експертизу та поклав на них обов'язок з її оплати. [PERSON] та [PERSON] сплатили 5385,60 грн. за проведення судової експертизи (т.1, а.с.206). Ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ч.4 цієї статті визначено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, суд присуджує з ПАТ "Дельта Банк" на користь [PERSON] та [PERSON] витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи, у сумі 2154,24 грн. кожному з відповідачів. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 203, 207, 526, 530, 533, 536, 553, 554, 610, 625, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та,

Outcome: partial