Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 10.04.2007р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачеві безвідсоткову позику в сумі 100 000,00 грн. із строком повернення до 10.04.2008р. Факт отримання позикодавцем грошей оформлено розпискою. В забезпечення зобов'язання відповідача за Договором позики між позивачем та відповідачем 01.02.2008р. було укладено договір застави, за яким відповідач передав позивачеві у заставу належний йому на праві власності транспортний засіб марки КІА Picanto, тип транспортного засобу - легковий хетчбек, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Станом на день подання цього позову відповідач не повернув позивачеві позику, мотивуючи свою відмову відсутністю у нього грошових коштів. Крім того, відповідач письмово повідомив, що вважає Договір застави автомобіля недійсним, оскільки зазначений договір не має належної нотаріальної форми. Позивач та відповідач уклали Договір позики та Договір застави автомобіля у простій письмовій формі так, як сума зазначених договорів перевищувала у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Під час укладання Договору застави автомобіля 01.02.2008 року його сторонами додержано належної письмової форми та усіх істотних умов, отже - зазначений договір є правомірним. Невиконання відповідачем умов Договору позики щодо повернення отриманих від позивача грошових коштів та наявності в Договорі застави автомобілю (згідно з пунктом 12) умови про набуття права власності на підставі рішення суду дають підстави для задоволення позову та визнання права власності на транспортний засіб марки КІА Picanto, тип транспортного засобу - легковий хетчбек, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] за позивачем. Позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль - марки КІА Picanto, легковий хетчбек, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову,пояснив,що він визнає борг,пропонував позивачу борг повертати частково,але позивач не погоджується.Зазначив,що на час укладення договору застави законом не передбачалась його нотаріальне посвідчення,але на даний час законодавство вимагає нотаріальне посвідчення договору застави,тому вважає відсутні підстави для задоволення позову.У послідуючому подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України»Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні встановлено,що 10 квітня 2007 року між громадянином [PERSON] (позикодавець) та громадянином [PERSON] (позичальник) був укладений Договір позики (між фізичними особами, безпроцентний), згідно п. п. 1.1 якого за даним договором позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 100 000,0 (сто тисяч) гривень готівкою, а позичальник зобов'язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі. Згідно п. п. 2.1 даного договору позикодавець зобов'язаний передати позичальникові зазначену в п. 1.1 суму в строк до 15.04.2007 року; пунктом 2.2 договору визначено, що факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника. Згідно копії розписки від 10.04.07 р., наданої позивачем, [PERSON], ІПН [NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 21.07.1995 р., отримав від [PERSON] (ІПН [NUMBER], [NUMBER], виданий Центральним РВ УМВС України в Миколаївській обл. 05.08.95 р.) позику в сумі сто тисяч гривень відповідно договору позики від 10.04.2007 року для особистих потреб. Також із наданої позивачем копії Договору застави від 01 лютого 2008 року вбачається, що [PERSON] (заставодержатель) та [PERSON] (заставодавець) діючи добровільно, відповідно до власного вільного волевиявлення, що відповідає їх внутрішній волі, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, уклали даний договір про наступне: З метою забезпечення повного виконання зобов'язання позичальника за Договором позики від 10.04.2007 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , а саме повернення позики у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в строк до 10.04.2008 року, заставодавець надає заставодержателю в заставу автомобіль, зазначений у п. 3 даного договору. Предметом застави є легковий автомобіль марки КІА Picanto, тип транспортного засобу - легковий хетчбек, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.2007 року. Предмет застави належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.2007 року. Заставодавець та заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення договору застави складає 100 000,0 гривень. Пунктом 7 даного договору застави визначено, що заставодавець свідчить, що дійсно є власником предмета застави, предмет застави на момент укладення цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не наданий в заставу, не переданий в оренду чи безоплатне користування, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною не перебуває, права третіх осіб ( права наймача, право застави, право довічного утримання тощо) щодо предмета застави відсутні. Питання права власності на предмет застави не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно предмета застави відсутні, предмет застави не внесений до статутного капіталу юридичних осіб. Пунктом 11 договору визначено, що заставодавець набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання за договором позики, забезпеченими заставою, вони не будуть виконані. Пунктом 12 договору передбачено, що заставодержатель звертає стягнення на предмет застави шляхом набуття права власності на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У відповідності до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. У відповідності до ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про заставу" ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави від 01 лютого 2008 року) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У відповідності до ст. 3 Закону "Про заставу" ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави від 01 лютого 2008 року) заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. У відповідності до ст. 13 Закону "Про заставу" ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави від 01 лютого 2008 року) Договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. Норми цієї статті не поширюються на право податкової застави, що регулюється податковим законодавством. У відповідності до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно Договору застави від 01 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], з метою забезпечення повного виконання зобов'язання позичальника за Договором позики від 10.04.2007 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], а саме повернення позики у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в строк до 10.04.2008 року, заставодавець надає заставодержателю в заставу автомобіль, зазначений у п. 3 даного договору, а саме легковий автомобіль марки КІА Picanto, тип транспортного засобу - легковий хетчбек, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.2007 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.2007 року. Звертаючись до суду із даним позовом,позивач посилається на правову підставу в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 328 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена. Як уже зазначалось раніше, згідно п 11 договору застави визначено, що заставодавець набуває право звернути стягнення на предмет застави у випадках, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання за договором позики, забезпеченими заставою, вони не будуть виконані. Пунктом 12 договору передбачено, що заставодержатель звертає стягнення на предмет застави шляхом набуття права власності на підставі рішення суду. Згідно даної позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль. Однак договором застави передбачено звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на автомобіль , що позивачем по даній справі не заявлено. Позивачем не надано до суду доказів наявності інших правочинів ,відповідно до яких у позивача виникає право власності на автомобіль марки КІА Picanto, тип транспортного засобу - легковий хетчбек, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.2007 року. Враховуючи викладені обставини,суд відмовляє позивачу у позові про визнання за ним права власності на зазначений автомобіль. На підставі ст.328 ЦК України,

Outcome: dismissed