Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, [PERSON], [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державних актів на право приватної власності, який в ході розгляду справи двічі змінював. В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17.12.2008 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, він являється в цілій частині спадкоємцем майна його матері [PERSON], яке складалося із житлового будинку №759, розташованого по вул. Борканюка в с. Чорна Тиса Рахівськог району Закарпатської області. Спадковий житловий будинок розміщено на земельній ділянці розміром 0,43 га, яка являється присадибною земельною ділянкою та передана йому у розпорядження та володіння за заповітом від 09.06.2005 року, посвідченого секретарем виконкому Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від імені матері [PERSON]. Він, як спадкоємець за заповітом всього спадкового майна, що належало на праві користування його матері [PERSON], при оформленні права власності та отриманні правовстановлюючих документів дізнався про те, що виконкомом Чорнотсянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 04.07.2002 року було прийнято рішення за №4 "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" та №6 "Про надання дозволу на виготовлення державних актіву на право приватної власності на землю", за якими [PERSON], передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами [PERSON], [PERSON] ат петращук [PERSON] та надано дозвіл на виготовлення згідно поданої заяви державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку; [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для вкденя особистого селянського господарства площею 0,15 га між сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та надано дозвіл на виготовлення згідно поданої нею заяви державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку. При винесенні рішення про передачу відповідачам земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства Чорнотисянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області не зазначено посилання на рішення сільської ради про вилучення даної земельної ділянки від попереднього землекористувача [PERSON] для виділення її відповідачам у користування (власність). Заява [PERSON], як попереднього землекористувача, за яким рахувалася присадибна земельна ділянка розміром 0,13 на та сінокосу - 0,50 га, про надання дозволу на вилучення від неї земельної ділянки та передачі третім особам у виконкомі Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області відсутня. Заяв від відповідачів [PERSON] та [PERSON] іванівни про виділення та передачу їм у власність спірних земельних ділянок у виконкомі Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області не має, а заява [PERSON] від 18.06.2001 року про надання земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства стосувалася земельногї ділянки, яка розташована в іншому місці. Враховуючи те, що він відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заовітом являється власником нерухомого майна та земельної ділянки, на якій воно розташоване, земельної ділянки, якою користувалася та володіла спадкодавець, вважає, що рішеннями органу місцевого самоврядування порушується його право на користування земельними ділянками. Про існування оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування він дізнався у липні 2008 року. На підставі наведеного просив поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, рішення 2 сесії 4 скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №4 від 4 липня 2002 року "Про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства" в частині передачі [PERSON] іванівні в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами [PERSON], [PERSON] та петращуком [PERSON], та в частині пепредачі [PERSON] в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га між сусідами [PERSON] марією Федорівногю, [PERSON] та [PERSON], скасувати, рішення 2 сесії 4 склшикання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №6 від 4 липня 2002 року "Про надання дозволу на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю" в частині надання дозволу [PERSON] на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 0,16 га між сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] івановичем, та в частині надання дозволу [PERSON] іванівні на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю площею 0,15 га між сусідами [PERSON], [PERSON] та петращуком [PERSON], скасувати, державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЗК №014098, виданий 14 листопада 2001 року на ім"я [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,16 га, відведену для ведення особистого селянського господарства та розташовану на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області визнати недійсним, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №014095, виданий 14 листопада 32001 року на ім"я [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,15 га, відведену для ведення особистого селянського господарства та розташовану на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області визнати недійсним, вирішити питання розподілу судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON]І та його представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] який є також представником і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що вказану земельну дліянку обробляли з 2000 року при житті їх метері, яка дозволила їм користуватися та приватизувати земельні ділянки, претензій жодних не було. Позивач знав, що відповідачі оформили на себе земельні ділянки, що до складання заповіту покійною їх матір"ю. У задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача - Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач згідно заповіту має земельні ділянки, а земельні ділянки відповідачів не входять до спадкового майна, поскільки, ще за життя матері сторін перейшли у власність відповідачів. У позові просить відмовити. Суд, заслухавши сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив та прийшов до наступного висновку. Статтею 81 ЗКУ передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, й на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Статтею 116 ЗКУ визначено підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Частиною 3 цієї статті встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗКУ. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗКУ, провадиться один раз по кожному виду використання Частиною 6 статті 118 ЗКУ встановлено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Так, рішенням другої сесії четвертого скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 4 липня 2002 року №4 відповідачам [PERSON], передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,16 га між сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Рішенням другої сесії четвертого скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 4 липня 2002 року №6 надано громадянам [PERSON] та [PERSON] дозвіл на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю, та згідно якого останні отримали Державні акти на право приватної власності на землю 14 листопада 2002 року. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 17 грудня 2008 року нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори являється в цілій частині спадкоємцем майна його матері [PERSON], яке складається із житлового будинку №759, розташованого по вул. Борканюка в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 12 лютого 2009 року комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради Закарпатської області. В контексті заповіту від 9 червня 2005 року, складеного [PERSON], спадковою масою являлося все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі те, що належатиме останній на її день смерті, на що вона за законом матиме право, належний їй житловий будинок з надвірними прибудовами, земельна присадибна ділянка в розмірі 0,43 га, яка знаходиться в с. Чорна Тиса, вул. Борканюка та [PERSON] №759. За змістом ст. 1296 ЦК України оформлення спадкових прав завершується видачею свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину не створює ніяких нових прав у спадкоємців на майно, а тільки підтверджує вже існуюче право на нього. Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус встановлює такі обставини: 1) факт смерті і час відкриття спадщини (підтверджується відповідними документами); 2) коло спадкоємців (наявність заповіту, наявність між спадкодавцем і спадкодавцями родинних або подружніх відносин; 3) факт прийняття спадщини (наявність заповіту, його дійсність, право на обов'язкову частку); 4) встановлення спадкової маси (наявність правовстановлюючих документів на майно, що підлягає реєстрації). Позивач [PERSON] порушення свого права вбачає у незаконності дій органу місцевого самоврядування - Чорнотисянської сільської ради з надання земельної ділянки у власність інших осіб, на яку він згідно заповіту має право. Однак з таким твердженням позивача суд не погоджується, оскільки як встановлено вище зазначеними обставинами, позивач оформив своє право на спадщину лише щодо житлового будинку. Присадибна земельна ділянка в розмірі 0,43 га, яка знаходиться в с.Чорна Тиса по вул. Борканюка, та [PERSON],759 залишилася поза свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, так як не була оформлена за спадкодавцем у вигляді Державного акту. Отже, на момент смерті спадкодавець [PERSON] за законом не мала право власності на присадибну земельну ділянку, як того передбачав заповіт, а запис в погосподарській книзі стосовно даної земельної ділянки не є документом, який підтверджує право власності в розумінні ст. 126 ЗК України. Крім того, як встановлено судом заповіт був складений у 2005 році, а відповідачі право власності на спірні земельні ділянки набули у 2002 році, спору з приводу надання земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] спадкодавцем [PERSON] не виникало. Земельні ділянки на які оформлено право власності відповідачам знаходяться зовсім в іншому місці, а не біля спадкового будинку і цільове призначення їх ведення особистого селянського господарства, а не присадибна земельна ділянка. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч. 5 ст. 60 цього ж Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. У сенсі положень статті 2 вказаного Закону, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в України, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довеси ті осбавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, суд констатує, що при прийнятті оскаржуваних рішень Чорнотисянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та іншими законами, що регулюють сферу земельних відносин, прав та законних інтересів жителів села оскаржувані рішення не порушують, жодних належних та допустимих доказів того, що саме прийнятими рішеннями порушені права позивача [PERSON] суду не надано, а отже не виявлено факту порушення його прав, а відтак вимоги позивача про скасування рішень органу місцевого самоврядування є безпідставними. Разом з цим, як встановлено судом відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №014095, виданого 14 листопада 2001 року Чорнотисянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області, відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області урочище "Чорний Міст", цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №014098, виданого 14 листопада 2001 року Чорнотисянською сільською радою Рахівського району Закарпатської області, відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,16 га, розташованої на території Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.1 ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Враховуючи, що суд не знайшов підстав для скасування рішень органу місцевого самоврядування, з якими нерозривно пов"язані оскаржувані державні акти на право приватної власності на землю, вимога в частині їх визнання недійсними не підлягає до задоволення. \~

Outcome: dismissed