Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом [PERSON] з вимогами до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» визнати дій відповідача протиправними, зобов'язати Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія» повторно розглянути скаргу [PERSON] від 14.04.2017 року з дотриманням ст. ст. 18,19 ЗУ «Про звернення громадян». Стягнути з Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на користь [PERSON], суму моральної шкоди в розмірі 20 116 двадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 00 копійок. Позов мотивовано тим, що 14 квітня 2017 року близько 18.55 години в м. Вінниця [PERSON] в міському трамваї № 286, зачепився за цвях, що виступав на подвійному сидінні з тильної сторони. Внаслідок вказаних дій, позивач отримав болісне ушкодження ноги та розірвав свій одяг, а саме джинси про що, ревізором трамваю було складено акт, яким зафіксовано факт наявності зазначеного цвяху. З даного приводу позивачем було подано відповідну скаргу, в якій позивач просив скласти відповідний акт обстеження вагону, відшкодувати йому матеріальний та моральний збиток, а також викликати його на розгляд цієї скарги. Позивач повідомляє, що 26 квітня 2017 року на його поштову адресу надійшов лист за підписом генерального директора КП «Вінницька транспортна компанія», зі змісту якого йому стало відомо, що відповідач розглянув скаргу без участі скаржника. За наслідками розгляду скарги КП «Вінницька транспортна компанія» відмовила в задоволенні вимог та повідомила те, що комісійним проведенням обстеження вагону № 286 встановлено, що зазначена позивачем деталь кріплення сидіння є заводським болтом М6 з гайкою, на якому відсутні будь-які дефекти та задирки, що унеможливлює завдання пасажирам травм та пошкодження верхнього одягу. В зв'язку з чим салон трамвайного вагону № 286 відповідає вимогам пунктів 3.3.4.1; 3.3.6.2 «Прави експлуатації трамвая та тролейбуса», затверджених наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству № 103 від 10.12.1996 року, які чинні в даний час та використовуються в роботі. Позивач вважає відмову в задоволенні скарги незаконною з тих підстав, що неповідомлення позивача про місце, дату та час розгляду його скарги, а також її розгляд у відсутність позивача порушує його права викладені в ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян», в зв'язку із чим є незаконним, а тому остання підлягає повторному перегляді з дотриманням ст. ст. 18,19 ЗУ «Про звернення громадян». Позивач вказує, що порушення прав передбачених ЗУ «Про звернення громадян» спричинило йому моральну шкоду, яка полягає у стражданнях яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача, а саме в фізичних та душевних болях, які спричинили негативні зміни в житті: страх відчуття безпорадності в досягненні справедливості при застосуванні законодавчих норм, що забезпечують захист його прав, негативні переживання та спогади, відчуття настороги, тривоги, необхідність захищати своє порушене право у судовому порядку, що призвело до витрачання значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагає додаткових зусиль для організації свого особистого часу, побуту, відрив від звичних занять, так як у зв'язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав позивач має неодноразово відвідувати судові інстанції, звертатись за правовою допомогою, моральну шкоду оцінює в розмірі 20 116 (двадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 00 копійок, зазначивши в позові відповідний розрахунок. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надавши відзив з тих підстав, що позов є безпідставним, позивачем не надано належних та достовірних доказів, що підтверджують обставини, на які він посилається у своїй позовній заяві. А саме, необґрунтовано належним чином наступні факти: факт проїзду позивача 14 квітня 2017 року у трамвайному вагоні № 286, факт заподіяння позивачеві матеріальних збитків (зокрема, факт отримання ушкодження ноги та пошкодження одягу), факт наявності цвяху, наявність причинно-наслідкового зв'язку, який, опосередковано вказував на можливість отримання позивачем ушкоджень внаслідок наявності погано закріпленого болта на сидінні трамвайного вагона, факт порушення відповідачем права позивача, передбаченого ст. 18 ЗУ "Про звернення громадян", факт спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок порушення прав, передбачених ЗУ "Про звернення громадян". Представники відповідача зазначають, що скарга позивача від 14.04.2017 року була об'єктивно, всебічно і вчасно перевірена відповідачем відповідно до вимог ЗУ "Про звернення громадян". В ході розгляду скарги було встановлено, що позивач 14.04.2017 року у салоні трамвайного вагона № 286 не отримав жодних ушкоджень, його одяг пошкоджений не був. 15 квітня 2017 року при проведенні перевірки трамвайного вагона № 286 було виявлено, що спинка сидіння біля III майданчика закріплена гвинтом з гайкою, гострі кути відсутні. Загальний стан салону відповідає правилам експлуатації трамвая та тролейбуса. Крім того, позивач у скарзі не вказав у контактних даних свій номер телефону. Тому працівники відповідача направили позивачу повідомлення із запрошенням на розгляд його скарги електронною поштою, адресу якої він зазначив у скарзі. Таким чином, право позивача бути присутнім при розгляді заяви чи скарги (ст. 16 ЗУ "Про звернення громадян") відповідачем порушено не було. Причини, з яких позивач не з'явився на розгляд його скарги, відповідачу не відомі. Позивач вказує, що порядок повторного розгляду скарг тим самим органом, що дану скаргу розглядав, законодавством про звернення громадян не передбачено. Крім того, статтею 16 Цивільного кодексу України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права або інтересу як зобов'язання органу, який розглянув скаргу, розглянути її повторно. Виходячи з викладеного, вважають, що позовна вимога про зобов'язання КП "Вінницька транспортна компанія" повторно розглянути скаргу позивача від 14.04.2017 року з дотриманням ст. ст. 18, 19 ЗУ "Про звернення громадян" є безпідставною. В судовому засіданні один із представників відповідача [PERSON] вказав, на необгрунтованість тверджень позивача щодо того, що у зв'язку із завданням йому моральної шкоди він здійснює відрив від звичних занять та організації свого особистого часу, з тих підстав, що згідно даних представника відповідача позивачем за останні 6 місяців подано близько 100 позовів, які перебувають на розгляді у адміністративному суді, а тому твердження позивача, що у зв'язку з завданням моральної шкоди стався відрив від звичних його занять є необгрунтованим. Позивачем подано відповідь на відзив в якому вказано, що доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів факту проїзду в трамваї спростовується тим, що дана обставина визнана самим відповідачем оскільки позивачем розглянено скаргу , щодо надання інших доказів позивач у відповіді на відзив вказав, що в даному позові ставиться питання про стягнення саме моральної шкоди. Також позивач вказав на відсутність доказів про повідомлення скаржника про розгляд скарги. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що відповідно до акту від 14 квітня 2017 р. о 19:20 год. в м. Вінниця, в салоні трамваю №286, а саме біля 3- третьої площадки на подвійному сидіння з тильної сторони виступає болт, за який можна зачепити одяг ( без шляпки) ( а. с. 7) 14.04.2017 позивачем подано скаргу до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», в якій позивач просив скласти відповідний акт обстеження вагону, відшкодувати йому матеріальний та моральний збиток, а також викликати його на розгляд цієї скарги. ( а.с. 8) За результатами розгляду скарги, як вбачається з листа від 26.04.2017р. №423 Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», встановлено, що вказана в скарзі деталь кріплення сидіння є заводським болтом М6 з гайкою, на якому відсутні будь- які дефекти, що унеможливлює завдання пасажирам травм. ( а.с. 9) Суд бере до уваги, надану позивачем медичну довідку №203 від 19.03.2018 виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5», з якої вбачається що [PERSON] потребує постійного медикаментозного лікування по основному захворюванню. ( а.с. 14) З метою повного та об'єктивного розгляду справи судом допитувався свідок [PERSON], яка працює диспетчером Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», яка повідомила факт звернення позивача з приводу того, що 14 квітня 2017 року близько 18.55 години в м. Вінниця [PERSON] в міському трамваї № 286, зачепився за цвях, що виступав на подвійному сидінні з тильної сторони. Свідок вказала, що ознаки розірваних джинсів у позивача були відсутні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або 'пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. ч.1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам роз'яснювалось положення ст.77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо вимоги про визнання дій протиправними зобов"язання відповідача повторно розглянути скаргу від 14.04.2017р. з дотриманням ст.ст. 18, 19 ЗУ "Про звернення громадян" суд погоджується з доводами віповідача щодо того, що порядок повторного розгляду скарг тим самим органом, що дану скаргу розглядав, законодавством непередбачено, суд бере до уваги доводи відповідача щодо того, що скаргу позивача, розглянуто по суті, доказів стосовно визнання дій відповідача незаконними суду не надано, таким чином суд вважає відмовити в задоволенні даних вимог. Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивачем вказано, що одяг ним було розірвано 14.04.2016р, проте, надані до позову документи підтверджують ту обставину, що моральну шкоду позивачу було завдано за обставин, що мали місце 14.04.2017р. суд враховує те, що сторони в судовому засіданні вказали що дана подія мала місце саме 14.04.2017р. Суд бере до уваги, що дійсно скарга позивача від 14.04.2017 року була розглянута відповідачем без участі позивача, проте, позивачем не надано доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку стосовно того, що саме такими діями відповідача спричинено понесення позивачу моральної шкоди, доводи позивача грунтуються на припущеннях, а отже задоволенню не підлягають. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючись, щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 116 грн., суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а. 2, п.5 вищевказаної обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, суд погоджується з доводами відповідача, стосовно того, що позивачем не надано доказів щодо факту спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок порушення прав, передбачених ЗУ "Про звернення громадян", в тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку стосовно того, що саме протиправними діями відповідача спричинено понесення позивачу шкоди, доводи позивача грунтуються на припущеннях, а отже задоволенню не підлягають. Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилась в душевних стражданнях, погіршенні здоров'я суд вважає, що позивачем на надано доказів, щодо наявності причинно- наслідкового зв'язку між завданою йому моральною шкодою і діями відповідача в її заподіянні, а отже доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та грунтуються на припущеннях, необгрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Питання судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed