Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24.04.2017р. по справі № 569/3761/17 за його позовом стягнуто з ПАТ "АКЦЕНТ -БАНК" на його користь банківський вклад у розмірі 5002 гривні 91 копійку, втрачену вигоду у розмірі 1462 гривні 33 копійки, інфляційні втрати у розмірі 843 гривні 98 копійок, три відсотки річних у розмірі 250 гривень 83 копійки, пеню у розмірі 91553 гривні 25 копійок, а всього 99113 (дев`яносто дев`ять тисяч сто тринадцять) гривень 30 копійок. Також було зобов`язано ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" розблокувати банківську картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] Рішення суду виконане 09.09.2018р.. Просив стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» (ЄДРПОУ14360080) на його користь суму коштів в розмірі 85029,11 грн., в тому числі: втрачена вигода 1321,66 грн.; інфляційні втрати 797,82 грн.; сума трьох відсотків річних 226,57 грн.; пеня 82683,06 грн. Позивач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю в межах доводів позовної заяви, просив задовольнити позов повністю, розгляд справи провести у його відсутність. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» за довіреністю Є. В.Омельченко в судове засідання не з`явився, згідно поданого до суду відзиву позовні вимоги не визнав. Розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача. Свої заперечення обгрунтовує наступним: Між сторонами укладено Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, про що між сторонами підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Між сторонами не укладалось депозитного договору. Банк мав право зупинити обслуговування платіжної картки позивача, а позивач мав право після цього розірвати з банком Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку. Позивач жодного разу не звертався (письмово) до Банку з вимогою щодо розірвання Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку (саме письмово, у тій формі, у якій укладався сам договір) та поверненням йому грошових коштів. Отже, Позивачем належним чином не доведено дотримання вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постанова Правління Національного банку України 12.11.2003 № 492 . А, отже, не доведено порушення свого права. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог відповідно до ст. 81 ЦПК України. Заперечили вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з 07.07.2015 по 09.09.2018 рік, якщо за період з 07.07.2015 року по 07.03.2017 року ці суми вже було стягнуто, та вимоги щодо стягнення упущеної вигоди Вважають неправильним те, що відповідач повинен нести відповідальність у вигляді сплати пені за затримку виконання зобов`язання відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». У частині 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Після укладання договору банківського вкладу між його сторонами виникають зобов`язальні правовідносини, які регулюються нормами зобов`язального права та положеннями укладеного між сторонами договору грошового вкладу. Договір банківського вкладу належить до грошових зобов`язань. В свою чергу, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини які виникли між сторонами, випливають із договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку та не є предметом регулювання Закону України "Про захист прав споживачів", врегульовані главою 71 Цивільного кодексу України та Законом "Про банки та банківську діяльність". Тобто банківський рахунок не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України "Про захист прав споживачів". Окрім того, згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ "А-Банк" про захист прав споживачів та стягнення коштів. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.04.2017р. по справі № 569/3761/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «АКЦЕНТ-Банк», було зобов`язано стягнути з ПАТ "АКЦЕНТ -БАНК" на користь [PERSON] банківський вклад у розмірі 5002 гривні 91 копійку, втрачену вигоду у розмірі 1462 гривні 33 копійки, інфляційні втрати у розмірі 843 гривні 98 копійок, три відсотки річних у розмірі 250 гривень 83 копійки, пеню у розмірі 91553 гривні 25 копійок, а всього 99113 гривень 30 копійок. Також було зобов`язано ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" розблокувати банківську картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] . З оглянутих судом виписок по особовим рахункам з 01.09.2018 по 30.09.2018р. встановлено, що кошти на користь [PERSON] були зараховані 10.09.2018 року, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам. Відповідно до позовних вимог та поданого до суду розрахунку , позивач просить стягнути борг, який складається з наступного: трачена вигода в сумі - 1321,66 грн., інфляційні втрати - 797,82 грн., сума трьох відсотків річних - 225,57 грн. та пеня 82683,06 грн., при цоьму інфляційні втрати , 3% річних - 225,57 грн. та пеня розраховані за період з 08.03.2017р. по 09.09.2018р. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення спірних правовідносин між сторонами на підставі договорів банківського вкладу та не виконання відповідачем взятих на себе договором зобов`язань, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Упущена вигода - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання позивачем грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Позовна вимога щодо стягнення упущеної вигоди в сумі 1321,66 грн. містить лише посилання на неотримання доходу в такому розмірі, оскільки при розміщенні одержаних коштів в банку міг би отримати відповідні доходи. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми прибутку, а судом таких доказів не здобуто стосовно наявності у позивача домовленостей з іншими фінансовими установами щодо розміщення у них на умовах банківського вкладу даної суми так і розміру відсоткової ставки, яку зазначив позивач, суд прийшов до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення втраченої вигоди в сумі 1321,66 грн. за недоведеністю . Відповідно до положень ст. 1054 та ст. 1058 ЦК України предметом кредитного договору та договору банківського вкладу можуть бути лише грошові кошти. Відповідно при вирішенні спорів, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають із зазначених договорів, піддягає застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як встановлено судом , [PERSON] були перераховані кошти по виконанню судового рішення про стягнення банківського вкладу 10.09.2018р. За рішенням суду від 24.04.2017р. банківський вклад з врахуванням положень ст.. 625 ЦК становив з 07.07.2015р. по 07.03.2017р. Отже, період за який підлягають до стягнення інфляційні витрати та 3% річних становить з 08.03.2017р. по 09.09.2018р. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Акцент -Банк» інфляційних втрат в розмірі 797,82 грн. та 3% річних в сумі 226,57 грн., 93 грн., виходячи з суми боргу 5002,91 грн., підлягають до задоволення. Доводи представника відповідача в частині відмовити від задоволення позову про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд до уваги не приймає, оскільки вони є безпідставними. Згідно вимоги щодо стягнення пені з розрахунку розрахунку суми пені за період з 07.07.2015 р. по 09.09.2018 року у розмірі - 82683,06 грн., суд прийшов до наступних висновків. П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Зважаючи на те, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність в один рік стосується лише вимог про стягнення неустойки і не регулюють стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), який може бути збільшений за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України). Як було встановлено судом, кошти на користь позивача були зараховані 10.09.2018 року, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам. Позивач звернувся до Рівненського міського суду із позовом 23.05.2019 р. Ззгідно із ч. 3 ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.260 ЦК України). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як було встановлено судом, кошти на користь позивача були зараховані 10.09.2018 року, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам. Позивач звернувся до суду з позовом 23.05.2019 р., а тому вимога позивача щодо стягнення пені є обґрунтованою в частині стягнення її за період з 23.05.2018 р. до 09.09.2018 р. Сума пені, що підлягає стягненню з відповідача за даний період становить 16 506,60 Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 16 506,60 грн. З урахуванням викладених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь позивача [PERSON] суму коштів в розмірі 17530,99 грн.., в тому числі : інфляційні втрати - 797,82 грн., сума трьох відсотків річних - 226, 57 грн. , пеня - 16 506,60 грн. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток держави в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial