Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за її довірителем право власності на 1/2 частину земельних ділянок загальною площею 0,69 га, що знаходяться в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області з кадастровими номерами: 1822086500:03:002:0569; 1822086500:03:002:0570; 1822086500:03:002:0571; 1822086500:03:002:0572, 1822086500:03:002:0573; 1822086200:03:002:0574, та 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: с. Сінгури Житомирського району Житомирської області, вул. 50-річчя Жовтня, 40, як за спадкоємицею за законом після смерті батька. У судове засідання сторони не зявились, проте надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник заявника позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача при вирішенні спору поклався на розсуду суду. Третя особа не заперечувала щодо задоволення даного позову. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 25 грудня 2012 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.15-17). За життя останній успадкував після смерті своєї матері 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822086500:03:002:0569; 1822086500:03:002:0570; 1822086500:03:002:0571; 1822086500:03:002:0572, 1822086500:03:002:0573; 1822086200:03:002:0574 (а.с.18) та ? частину житлового будинку № 40 по вул. 50-річчя Жовтня в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області, що складається з житлового будинку загальною площею 57,7 кв.м. та житловою площею 36, кв.м., позначений на плані літ. "А", та до якого належать сарай "Б", сарай "В", гараж "Г", погріб "Пг", уборна "У" (а.с.19). 1 березня 2010 року [PERSON] зареєстрував право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку (а.с.20). Станом на 13 вересня 2017 року даних щодо реєстрації прав власності чи користування земельними ділянками за померлим [PERSON] немає (а.с.24). Позивач є єдиним спадкоємцем до майна її померлого батька (а.с.22-23). Постановою нотаріуса від 22 листопада 2017 року (а.с.21) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні в даній справі земельні ділянки у зв'язку з відсутністю державної реєстрації прав власності спадкодавця на такі об'єкти нерухомості. За таких обставин представник позивача вказує, що останній вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне йому спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, у ході розгляду справи зясовано, що батько позивача за життя був фактичним власником ? частини спірних земельних ділянок, однак належним чином оформити (зареєструвати) своє право власності на них не встиг, у зв'язку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття нею права власності, як спадкоємицею за законом після смерті матері, чітко передбачено нормами ЦК України. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину згадуваного вище домоволодіння, адже, як убачається із зібраних у справі доказів, питання нотаріусом не розглядалось і рішення з цього приводу не приймалось. Більше того, судом встановлено, що батько позивача за життя зареєстрував право власності на даний будинок, а тому заявлені правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вирішує його шляхом їх стягнення з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений за вимогу майнового характеру про визнання права власності на земельні ділянки в сумі 1 000 ,00 гривень. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial