Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з даним позовом, уточненим 27.11.2019 року, в якому просив виселити відповідачів з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», найменування якого було змінене на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , як позичальником, укладений Договір про іпотечний кредит за №2114, за яким позичальник отримав кредит у сумі 1 360 000,00 грн. із сплатою 14,5 % річних, на строк 30 років, з терміном остаточного погашення не пізніше 20.09.2037 року на придбання домоволодіння з надвірними будівлями за договором купівлі-продажу від 20.09.2007 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між AT «Ощадбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір за №2696 від 21.09.2007 року, посвідчений 21.09.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міської нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М., зареєстрований в реєстрі за №2319, за яким в іпотеку передано домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на предмет іпотеки підтверджується Договорам купівлі-продажу ви 20.09.2007 року, зареєстрованим в реєстрі №2304 та посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М. Як вбачається з викладеного вище, домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , придбано позичальником [PERSON] за рахунок кредиту, отриманого нею у AT «Ощадбанк», і вказаний кредит забезпечений іпотекою придбаного домоволодіння. Таким чином, [PERSON] набула у власність вказане домоволодіння та покращила свої житлові умови за рахунок кредитних коштів позивача, а не за власні кошти. У зв`язку з порушенням відповідачем умов Кредитного та Іпотечного договорів, що полягає у несвоєчасному та в неповному обсязі поверненні суми кредитних коштів, сплати нарахованих процентів по ньому, позивач був змушений звернутися до Чугуївського міського суду Харківської області з метою примусового стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 31.07.2012 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області звернено стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме: домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 719.1 кв.м., яке належить [PERSON] на праві власності для погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит від 21.09.2007 року в розмірі 1 476 581 грн. 55 коп. На теперішній час рішення Чугуївського міського суду Харківської області не виконане, за [PERSON] продовжує обліковуватись прострочена заборгованість за Кредитним договором, яка станом на теперішній час не погашена. Під час примусового виконання приватним виконавцем Бабенко Д.А. виконавчого листа по справі №2036/2-1258/11, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, позивачу стало відомо, що в Предметі іпотеки проживають і зареєстровані: [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] . Але, попередньої згоди на реєстрацію чи користування житловим будинком іншими особами за адресою місцезнаходження Предмета іпотеки відповідно до умов п.п. 3.3.2, 3.3.6., 3.3.10. Іпотечного договору, позивач не надавав, та й [PERSON] за ним не зверталась. Враховуючи умови договору, реєстрація будь-яких осіб, в тому числі малолітніх, за місцезнаходженням Предмета іпотеки без попереднього письмового повідомлення та узгодження з Іпотекодержателем - АТ «Ощадбанк» є неправомірною та такою, що порушує положення чинного законодавства, умови укладеного Іпотечного договору та негативно впливає на законні права та інтереси АТ «Ощадбанк» під час проведення виконавчих дій з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Також позивач вважає, що реєстрація відповідачів в предметі іпотеки після укладення договору іпотеки без отримання на це згоди позивача дає підстави позивачу стверджувати, що така реєстрація відбулась з метою перешкоджання праву позивача на звернення стягнення на домоволодіння, що є предметом іпотеки, та уникнення таким чином [PERSON] від виконання зобов`язань за Кредитним договором. На виконання приписів чинного законодавства та умов укладеного Іпотечного договору позивачем на адресу: [ADDRESS] , тобто за адресою предмета іпотеки, було направлено листи відповідачам, що містять вимоги про звільнення Предмета іпотеки протягом 1 місяця з дня отримання такої вимоги, однак, листи повернені на адресу Банку без отримання, за закінчення терміну зберігання. Після спливу 1 місяця з дня повернення вищевказаних листів-вимог відповідачі житловий будинок, що є предметом іпотеки, не звільнили та не знялися з реєстрації, чим порушили ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України та ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, через невиконання вимог позивача щодо виселення з предмету іпотеки в добровільному порядку у позивача виникло право звернутися до суду з позовом про примусове виселення. Не погоджуючись в позовом, представник відповідача [PERSON] - адвокат Лисенко А.О. подав відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що дійсно 31.07.2012 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області звернено стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 719,1 кв.м., яке належить [PERSON] на праві власності. Станом на 17.12.2019 року рішення суду не виконане, тобто позивач не звернув стягнення на предмет іпотеки, не дивлячись на таке рішення суду. Отже, на сьогоднішній день [PERSON] є власником зазначеного будинку, якій належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Абзац другий ст. 40 Закону України «Про іпотеку» регламентує обов`язковість письмової вимоги до осіб, що мешкають в житловому будинку про звільнення останнього. Позивачем долучено до матеріалів справи Вимогу про звільнення житлового приміщення від 12.08.2019 року №118.20-11/969, але не надано підтверджень щодо надсилання даної вимоги відповідачам, а найголовніше - отримання відповідачами такої вимоги. Долучений лист-вимога не є належним підтвердженням надіслання такої вимоги відповідачам. Такі дії позбавляють відповідачів на досудове врегулювання спору. Як вбачається з додатків до позовної заяві, наявні копії поштових конвертів, з написом «по ист.ср.хр.», що дає підстави вважати, що вищенаведені вимоги до відповідачів були невручені через сплив строків зберігання на відділенні ПАТ «Укрпошта». Даний факт жодним чином не підтверджує вручення Вимоги позивача що не відповідає вимогам законодавства та за певних обставин фактично унеможливлює розгляд судами справ, у яких передбачено виклик сторін, без порушення вимог цивільного процесуального законодавства. Щодо виселення із одночасним наданням іншого жилого приміщення. Позивач у своїй заяві зазначає, що виселення має відбутись без надання іншого постійного жилого приміщення, оскільки нібито домоволодіння, з якого мають бути виселені відповідачі був придбаний за рахунок кредиту. Але в той же час, як вбачається з кредитного договору, під забезпечення домоволодіння позивачем було надано кредит у сумі 1 360 000 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року №2304 та доповнення до нього від 21.09.2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М., вищенаведене домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було придбане за 1 900 000 грн., частину з яких, а саме 540 000 грн. було сплачено відповідачем [PERSON] особисто ще до підписання договору купівлі-продажу, а 1 360 000 грн. [PERSON] повинна була розрахуватись впродовж двох банківських днів. Саме на таку суму, як зазначає позивач у своїй заяві, і було укладено кредитний договір від 21.09.2007 року. Отже, придбання будинку відбувалось лише частково за кредитні кошти. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. У разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та у ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення, оскільки на момент звернення з таким позовом відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав іпотекодержателя чи нового власника стосовно предмета іпотеки. Як вбачається з умов іпотечного договору №2696 від 21.09.2007 року, розділом 6, зокрема, п. 6.6. було передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення в позасудовому порядку, а також описано процедуру звернення стягнення. Натомість, іпотекодержатель не дотримався процедури, встановленої договором, отримавши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені, а отже правові підстави задоволення позовної заяви про виселення відсутні, а з таким позовом повинен звертатись вже новий власник домоволодіння після оформлення права власності на нього. Щодо порушення прав відповідача [PERSON] та реєстрації інших осіб без згоди іпотекодержателя. Відповідно до зразка заяви про зняття з реєстрації місця проживання, при написанні такої заяви до компетентного органу, законний представник неповнолітньої дитини повинен зазначити адресу майбутнього місця проживання або адресу місцезнаходження. [PERSON] не має у власності нерухомості, де можна було б проживати із дитиною та зареєструвати її місцезнаходження. Такі обставини суперечать системі заходів щодо охорони дитинства, що включає в собі, серед іншого, забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Це закріплено в ст. 4 Закону України «Про охорону дитинства». За умови виселення [PERSON] разом з [PERSON] права останньої будуть порушені, відповідно до вищезазначених норм діючого законодавства. Необхідність реєстрації малолітніх дітей за місцем проживання батьків є обов`язком батьків або їх законних представників. Крім того, в іпотечному договорі відсутнє застереження щодо неможливості реєстрації малолітніх дітей без згоди іпотекодержателя. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив представника [PERSON] , в якій позивач наполягав на виселенні відповідачів з іпотечного домоволодіння без надання іншого житлового приміщення, оскільки АТ «Ощадбанк» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» вважає, що доводи зазначені у відзиві на позовну заяву про виселення громадян з предмету іпотеки є незаконними та необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. Щодо твердження, що відповідачам не було належним чином вручено вимогу про звільнення житлового приміщення. Відповідно до п. 3.3.11 Іпотечного договору №2696, АТ «Ощадбанк» в особі філії - Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», на адресу: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Кочетокська, буд. 12, направлено листи [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє її мати [PERSON] - №118.20-11/968 від 12.08.2019 р; [PERSON] . [INFO] - №118.20-11/970 від 12.08.2019 р.; [PERSON] , [INFO] - №118.20-11/972 від 12.08.2019 р.; [PERSON] , [INFO] - №118.20-11/971 від 12.08.2019 р.; [PERSON] . [INFO] - № 118.20-11/969 від 12.08.2019 р., про звільнення предмету іпотеки та зняття з реєстраційного обліку з предмету іпотеки протягом 1 місяця з дня отримання такої вимоги. Цінні листи були направлені засобами поштового зв`язку 13.08.2019 року, що підтверджується описом цінного листа з печаткою та підписом працівника поштового зв`язку, квитанцією та накладною. Зазначені цінні листи були повернуті на адресу Банку установою поштового зв`язку з зазначенням причини повернення «у зв`язку із закінчення терміну зберігання». Згідно з наданої довідки приватного виконавця Бабенка Д.А., в провадженні якого перебуває рішення Чугуївського міського суду Харківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки від 31.07.2012 року, вимога про звільнення та зняття з реєстрації за адресою предмета іпотеки, відповідачами не виконано. Крім того, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За змістом зазначеної норми права вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Щодо того, що відповідачі мають бути виселені одночасно із надання іншого житла, оскільки домоволодіння придбане відповідачем частково за кредитні кошти. За змістом норм Закону України «Про іпотеку» та ЖК Української PCP, особам, яких виселяють із житлового будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Згідно договору купівлі-продажу та доповнення до договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року [PERSON] придбала домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] , за 1 900 000 грн., з яких 1 360 000 грн. - кредитні кошти. 21.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит №2114, за умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 1 360 000 грн. з цільовим призначенням - на придбання домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] . Також, 21.09.2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено Іпотечний договір №2696, посвідчений 21.09.2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М. за №2318, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку кредитору нерухоме майно - домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] . Отже, з цього вбачається, що домоволодіння з надвірними будівлями придбане позичальником [PERSON] за рахунок кредиту, що забезпечений іпотекою придбаного домоволодіння. [PERSON] набула у власність вказаний житловий будинок та покращила свої житлові умови за рахунок кредитних коштів. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31.07.2012 року звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором іпотечного кредиту №2114 від 21.09.2007 року у розмірі 1 476 581,55 грн., шляхом надання ПАТ «Державний ощадний банк України» права на продаж предмета іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, на умовах та в порядку, викладеному в Законі України «Про іпотеку». Доводи зазначені у відзиві на позовну заяву щодо того, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP неможливо виселити осіб без надання іншого жилого приміщення, у разі якщо в іпотеку передане житло, яке не було придбане за рахунок отриманих кредитних коштів, на думку позивача, є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що іпотечне житло було придбане за іпотечні кошти, а тому правильним є висновок про виселення відповідачів без надання іншого житла. Щодо твердження про виселення відповідача [PERSON] призведе до порушення прав дитини, порушення Закону України «Про охорону дитинства» та положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року. Так, попередньої згоди на реєстрацію інших осіб за адресою місцезнаходження предмета іпотеки та на користування іншими особами приміщенням, що є предметом іпотеки, відповідно до умов п.п. 3.3.1, 3.3.11 Іпотечного договору, [PERSON] від Банку не отримувала. Згідно із наявною інформацією [PERSON] була зареєстрована за адресою предмета іпотеки після укладення Іпотечного договору та без дозволу Банку, за яким [PERSON] не зверталася, чим було порушено умови укладеного договору та приписи чинного законодавства. Враховуючи викладене вище, реєстрація будь-яких осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх за місцезнаходженням Предмета іпотеки без попереднього письмового повідомлення та узгодження з Іпотекодержателем AT «Ощадбанк» є неправомірною та такою, що порушує положення чинного законодавства, умови укладеного Іпотечного договору та негативно впливає на законні права та інтереси AT «Ощадбанк». Ознайомившись з відповіддю на відзив АТ «Ощадбанк» представник відповідача - адвокат Лисенко А.О. надав суду заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку із відсутністю на те правових підстав, а саме: Стаття 40 Закону України "Про іпотеку" встановлює обов`язкове позасудове врегулювання даного спору щодо примусового виселення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, що дає змогу добровільного виселення мешканців. І лише в разі, якщо мешканці не звільняють добровільно житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач посилається на те, що така письмова вимога звільнити житловий будинок надсилалась 13.08.2019 року відповідачам, але дані цінні листи з описом вкладення були повернуті Банку з зазначенням "у зв`язку з закінченням терміну зберігання". Дані аргументи Банку не дозволяють дійти висновку, що повернення листа з письмовою вимогою про виселення з вказівкою причини повернення: «у зв`язку з закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення із вказаної причини не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її незнаходження за адресою, відомою Банку. При цьому є підстави вважати, що Банк не дотримався положень Закону України "Про іпотеку" та положень Житлового Кодексу щодо належного повідомлення мешканців житла про необхідність звільнення житлового будинку, не забезпечив можливості реалізувати надану їм законом можливість добровільного виселення. Таким чином, Банк, проігнорувавши обов`язкове досудове врегулювання спору, звернувся одразу до суду, чим порушив норми законодавства. Крім того, адвокат звертає увагу, що ані Закон про поштовий зв`язок, ані Правила не передбачають для судових повідомлень, направлених рекомендованим листом, довідки із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Вказаний висновок міститься в окремій ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року по справі №761/15565/16-ц, в якій вказано на системну проблему невиконання співробітниками АТ "Укрпошта" функціональних обов`язків належним чином та звернено увагу АТ «Укрпошта» на необхідність усунення зазначених в окремій ухвалі виявлених судом недоліків в діяльності цього товариства та запобігання їх повторенню у майбутньому. Щодо виселення з одночасним наданням іншого житлового приміщення, оскільки домоволодіння лише частково придбано за кредитні кошти. За змістом ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Отже, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини 2 ст.109 ЖК Української PCP постійне житло вказується в рішенні суду. Верховний Суд України у постанові від 22.06.2016 року у справі №6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом ч. 2 ст. 40 Закону №898-ІУ та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-ІУ, так і норма статті 109 ЖК УРСР. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі №753/12729/15-ц. У відзиві на позовну заяву АТ "Ощадбанк" вже зазначалось, що спірний житловий будинок був лише частково придбаний за кредитні кошті. Як вбачається з кредитного договору, під забезпечення домоволодіння позивачем було надано кредит у сумі 1 360 000 грн. В той же час, відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року №2304 та доповнення до нього від 21.09.2007 року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , придбане за 1 900 000 грн., частину з яких, а саме 540 000 грн. сплачено відповідачем-1 особисто ще до підписання договору купівлі-продажу, а 1 360 000 грн. відповідач-1 повинна була розрахуватись впродовж двох банківських днів. Саме на таку суму, було укладено кредитний договір від 21.09.2007 року. Походження коштів, що є різницею між вартістю житлового будинку у розмірі 540 000 грн., не має значення для того, щоб встановити, що житловий будинок придбано не повністю за кредитні кошти, надані відповідачу-1 на підставі договору про іпотечний кредит. Таким чином, вважати вказаний житловий будинок придбаним повністю за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, відповідно і виселенню з даного будинку без надання відповідачам іншого житлового приміщення вони не підлягають. Адвокат Лисенко А.О. звертає увагу, що даний факт не було спростовано позивачем. До подібного правового висновку дійшов також Касаційний цивільний суд у Постанові від 01.08.2019 року у справі № 725/5032/18. Щодо порушення прав дитини у зв`язку з можливим примусовим виселенням, адвокат зазначає наступне. Право дитини на житло передбачено Конвенцією «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12.12.1995 року. Як зазначено у ст. 7 Конвенції, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження, і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 16 Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом (ч. 3 ст. 27 Конвенції). Як зазначено у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» - держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Орган опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, серед інших, належать особи, які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо. Не можна залишати поза увагою той факт, що у разі задоволення позову про виселення відповідачів з житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення, відповідач-5, в інтересах якої діє її мати відповідач-1, може залишитися безпритульною, оскільки вона, в силу свого віку, не має власних засобів існування, а іншого житла у власності її батьки не мають. Крім того, відповідач-1 наразі є матір`ю, що сама виховує дитину - відповідача-5, її доходу вистачає на забезпечення базових потреб сім`ї, а тому виселення із зазначеного домоволодіння призведе до погіршення матеріального становища сім`ї. Тому, є обґрунтовані сумніви в тому, що дитині буде надане рівноцінне житло при втраті права на користування зазначеною квартирою. Адвокат наголошує на тому, що задовольняючи позов АТ "Ощадбанк", суд, не визначившись із новим місцем реєстрації малолітньої дитини, залишить останню, по суті, бездомною особою. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені в уточненій позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник, відповідачі [PERSON] , [PERSON] категорично заперечували проти позову, оскільки вважають його неправомірним та таким, що порушує права відповідачів і суперечить вимогам чинного законодавства. Адвокат Лисенко А.О. наголосив на тому, що по-перше, вимога про виселення не вручена банком належним чином, по-друге, виселення можливе лише з наданням іншого приміщення, по-третє, виселення порушить права дитини. [PERSON] заперечуючи проти позову зазначила, що у [PERSON] є батько, однак він мешкає окремо і не допомагає їм, вона проживає разом з дитиною у спірному будинку та іншого житла в них немає, тому позбавлення їх житла буде порушувати права дитини. [PERSON] пояснила в суді, що будинок лише частково придбаний за кредитні кошти, тому позовні вимоги не можуть бути задоволені. [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представники Служби у справах дітей - [PERSON] та [PERSON] категорично заперечували проти виселення та зняття з реєстрації неповнолітньої дитини, що стосується інших повнолітніх відповідачів - просили вирішити це питання на розсуд суду. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено: 21.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №2114, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 1 360 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних строком на 30 років з терміном остаточного погашення кредиту 20.09.2037 року на придбання домоволодіння з надвірними будівлями за договором купівлі-продажу від 20.09.2007 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-10). В забезпечення виконання умов Договору про іпотечний кредит №2114 від 21.09.2007 року, між сторонами 21.09.2007 року укладено Іпотечний договір №2696 (а.с.11-16). За умовами Іпотечного договору №2696 від 21.09.2007 року [PERSON] зобов`язалась повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 1 360 000,00 грн. до 20.09.2037 року шляхом здійснення щомісячних платежів у строки та на умовах, зазначених у Договорі про іпотечний кредит; сплатити іпотекодержателю проценти за користування кредитом у розмірі 14,5% річних, комісійні винагороди, штрафні санкції, збитки та витрати, понесені у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та інші витрати, передбачені договором. Предметом іпотеки за вказаними вище договорами є нерухоме майно - домоволодіння з надвірними будівлями, розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке підтверджується Договором купівлі-продажу від 20.09.2007 року, зареєстрованим за №2304 та посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М. (а.с.112-113). Відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] домоволодіння з надвірними будівлями, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В договорі міститься примітка, що земельна ділянка передана у власність та постійне користування [PERSON] рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради. Продаж домоволодіння вчинений на 1 621 300,00 грн. Згідно Доповнення до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.09.2007 року, п. 2 Договору викладений в наступній редакції: «Цей продаж вчинено з 1 900 000,00 грн., 540 000,00 грн. з яких [PERSON] отримав від [PERSON] ще до підписання цього договору, а сумою 1 360 000,00 грн., що залишилась [PERSON] зобов`язується розрахуватися протягом двох банківських днів з дня підписання цього договору. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31.07.2012 року позов Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено частково. Звернено стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №2696 від 21.09.2007 року, а саме: домоволодіння [ADDRESS] , з усіма [ADDRESS] його приналежностями, що є власністю Іпотекодавця та розташоване [ADDRESS] , який належить відповідачу на праві власності, на користь ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Харківське обласне управління, для погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №2114 від 21.09.2007 року у розмірі 1 476 581,55 грн., з яких: прострочена заборгованість по погашенню кредиту - 1 315 145,15 грн; прострочена заборгованість по відсоткам 161 436,40 грн, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.17-19). Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради №0310-43/581 від 15.11.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , станом на час звернення позивача до суду з цим позовом, зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.82). На ім`я зареєстрованих в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] осіб АТ «Державний ощадний банк України» направило 12.08.2019 року рекомендованими повідомленнями Вимоги про звільнення житлового приміщення. Однак, вищезазначені рекомендовані листи не отримані адресатами та повернулись за спливом строку зберігання. Вимога залишилась без виконання. (а.с.21-35,61-65). Відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 28.01.2020 року №2/4, виселення та зняття з реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] є недоцільним. Комісією встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] , шлюб між нею та [PERSON] не розірвано, але вони однією сім`єю не проживають. [PERSON] участі у житті родини не бере. Домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року №2304, є предметом іпотеки (договір про іпотечний кредит від 21.09.2007 року №2114). За довідкою від 27.01.2020 року №0310-38/403 відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради, за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітня [PERSON] Одноповерховий будинок зі всіма зручностями складається з 5-х кімнат. Для проживання малолітньої [PERSON] створені добрі умови, які відповідають її інтересам та потребам, що підтверджує акт обстежень проживання родини [PERSON] від 14.01.2020 року. Іншого житла [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] не мають. Враховуючи вищевикладене, діючи в інтересах дитини,

Outcome: dismissed