Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач, ПАТ „Український Професійний Банк" (далі ПАТ „УПБ"), звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], виселення відповідача інших осіб, що мешкають за зазначеною адресою та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначено наступне. 22 червня 2011 року між ПАТ "УПБ" та [PERSON], було укладено кредитний договір №439. Відповідно до п.1.1., 1.2 Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит у вигляді відкличної кредитної лінії у розмірі 100 000 грн., а відповідач зобов'язався прийняти кредит, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 10.06.2021року. Згідно з п.4.4 кредитного договору відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, які встановлено Графіком повернення кредиту, який є Додатком №2 до кредитного договору. Відповідно до пп. 1.4. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 22% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ „УПБ" та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідачка передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 58,78 кв.м, житловою площею 42,39 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором: не сплачує кредит та проценти за користування кредитними коштами по кредитному договору. Станом на 30.01.2014 прострочена заборгованість відповідача, [PERSON] за кредитним договором становить: - сума заборгованості за сумою кредиту - 74 166,77 грн.; - сума заборгованості по простроченому кредиту - 15 547,42 грн.; - заборгованість по строкових процентах - 1834,90 грн.; - заборгованість по прострочених процентах - 16 232,55грн.; - заборгованість по пені - 3416,73 грн. Таким чином, станом на 30.01.2014 загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком за Кредитним договором складає 111 198,37 грн. Враховуючи викладене, позивач просить: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УПБ» заборгованість за кредитним договором №439 від 22.06.2011р. у сумі 111 198,37 грн..; - звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] для задоволення вимог за кредитним договором; - встановити спосіб реалізації квартири шляхом проведення прилюдних торгів; - встановити початкову ціну реалізації квартири за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної незалежним оцінювачем ПП „Манускрипт" в розмірі 228 008 грн. без ПДВ; - виселити [PERSON] та усіх інших осіб, що проживають за адресою: [ADDRESS]; - зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та усіх інших осіб, за проживають за зазначеною адресою, в Орджонікідзевському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УПБ» витрати по сплаті судового збору в сумі 1599,19 грн. В судове засідання представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялись, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надала, тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 22 червня 2011 року між ПАТ „УПБ" та [PERSON] було укладено кредитний договір №439. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу, [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000 грн., а відповідач зобов'язалась прийняти кредит, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 10.06.20201р. Згідно з п. 4.4 кредитного договору [PERSON] зобов'язана здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, які встановлено Графіком платежів, який є Додатком №2 до кредитного договору. Відповідно до пп. 1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 22% річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання, передбачені кредитним договором: своєчасно та в повному обсязі надав грошові кошти відповідачу, шляхом видачі грошових коштів з каси відділення банку, відповідно до п. 3.2 кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером №11310522 від 22.06.2011 року. Однак відповідач, [PERSON], починаючи з березня 2012 року, має прострочену заборгованість за кредитним договором. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). За змістом статті 549 ЦК під пенею розуміється грошова сума, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання. Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. Позивачем 24.04.2013р. та 15.05.2013 було направлено на адресу відповідача претензії з вимогою сплатити заборгованість. Однак, станом на 30.01.2014 прострочена заборгованість відповідача, [PERSON] за кредитним договором становить: - сума заборгованості за сумою кредиту - 74 166,77 грн.; - сума заборгованості по простроченому кредиту - 15 547,42 грн.; - заборгованість по строкових процентах - 1834,90 грн.; - заборгованість по прострочених процентах - 16 232,55грн.; - заборгованість по пені - 3416,73 грн. Таким чином, станом на 30.01.2014 загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком за Кредитним договором складає 111 198,37 грн. Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України: «Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу». Згідно з п. 5.1 кредитного договору у разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору, позивач має право вимагати у позичальника достроково повернути виданий йому кредит, проценти по ньому та інші витрати. Між [PERSON] та ПАТ „УПБ" 22.06.2011 року було укладено іпотечний договір, згідно якого, з метою забезпечення виконання останньою зобов'язань за кредитним договором відповідач передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 58,78 кв.м, житловою площею 42,39 кв.м за адресою: [ADDRESS] Зазначена квартира належить на праві власності відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону іпотека розуміється як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктами 16.5.2, 16.8 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у випадку невиконання чи неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору та договору іпотеки. Частиною 1 ст. 35 Закону та п. 27 іпотечного договору передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідачці 28.10.2013 року було направлено вимогу про усунення порушень кредитного договору, яка була отримана [PERSON] 12.11.2013 року, що підтверджується копією поштового повідомлення. Відповідач порушення основного зобов'язання не усунула, кредит та проценти за користування ним не повернула. Таким чином, у позивача виникло передбачене ст. 35 Закону України "Про іпотеку" право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Статтями 39 і 41 вищевказаного закону передбачена можливість реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими і тому підлягаючими задоволенню. Позивач просить суд визначити стартову ціну продажу предмету іпотеки за іпотечним договором за ціною, визначеною незалежним оцінювачем ПП „Манускрипт" в розмірі 228008грн., без ПДВ. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають на підставі наступного. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суду необхідно зазначити в резолютивній частині рішення про встановлення початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Тому, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів «у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", за початковою ціною, розмір якої не буде нижчим розміру звичайних ринкових цін на подібне майно, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Таким чином позовні вимоги про виселення [PERSON] з житлового приміщення є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги про виселення усіх інших осіб, що проживають за вказаною адресою, є неконкретними, непідтвердженими і тому задоволенню не підлягають. Також вимоги позивача про зняття відповідача та інших осіб з реєстраційного обліку за зазначеною адресою у Орджонікідзевському РВ ЗМУ ГМВС України задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що позивачем пред'явлені вимоги про виселення осіб з іпотечної квартири, суд не вбачає підстав для зняття з реєстраційного обліку відповідача, оскільки наявність рішення суду про виселення осіб з іпотечної квартири є підставою для зняття цих осіб з реєстраційного обліку. Крім того, орган, який здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації позивачем до участі у справі не залучений. В порушення вимог ст.57-60 ЦПК України, позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що цей орган будь-яким чином порушив права та обов'язки позивача, а в силу ст. 3 ЦПК України кожна особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до платіжних доручень№810 від 29.01.2014р., №811 від 29.01.2014р., №812 від 29.01.2014р. позивач сплатив судовий збір у розмірі 1599, 19 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial