Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

26.05.1996 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Коцюбинського, 15 в с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області (далі - домоволодіння). Позивач спадщину прийняв, проте не в змозі її оформити, оскільки нотаріус відмовила йому у видачі нотаріального акту, мотивувавши своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, яким він просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого 26.05.1996 року [PERSON], право власності на 1/4 частку домоволодіння. До суду позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Будучи повідомленим в установленому порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання представник Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Оскільки підстав визначених законом для відкладення розгляду справи не має, суд вирішує справу у відсутність сторін, на підставі наявних у ній даних і доказів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 26.05.1996 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не зробив. До складу спадщини увійшла 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Коцюбинського, 15 в с. Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, оскільки останній був побудований в період шлюбу, а тому був об'єктом спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів Спадкової справи № 153/2017 слідує, що після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв його син [PERSON] (а.с. 30-31, 35), а також дружина - [PERSON] (а.с. 29, 36). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено. 10.03.2000 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 37). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Згідно відомостей Державного нотаріального архіву Вінницької області (а.с. 54), спадкова справа на майно померлої 10.03.2000 року [PERSON] не заводилась. На день смерті [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO]. За вказано адресою інших зареєстрованих осіб не було (а.с. 38). З зазначеного слідує, що спадкоємців, які прийняли спадщину спадкують за законом по 1/4 частки домоволодіння кожний. Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, яка відмовила йому у видачі нотаріального акту, мотивувавши своє рішення відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"). Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З Технічного паспорту на житловий будинок № 15 (а.с. 14-19) слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями були збудовані в 1956-1985 роках. На час виникнення спірних правовідносин питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Указ) і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Постанова), які визначали умови та правові наслідки будівництва. За вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт побудови ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Вказані правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, що узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у справі № 6-137цс13. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, пункту 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 15 від 19 січня 1976 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З аналізу зазначених нормативних актів слідує, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таку правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року в своєму Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". Згідно даних, які вказані в довідці виконавчого комітету Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 08.09.2017 року № 1097, житловий будинок № 15 по вул. Коцюбинського в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, відповідно до записів в погосподарських книгах належить [PERSON]. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 820, користувачем домоволодіння значиться [PERSON], про що вказано в довідці КП "ВООБТІ" від 25.07.2017 року №5934. Оскільки належність домоволодіння спадкодавцю доведена належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позов слід задовольнити.

Outcome: approved