Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини нею, [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за законом право на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , обґрунтовуючи позов наступним. [INFO] помер її батько, [PERSON] , 1923 р.н., що стверджується копією свідоцтва про смерть. Її дівоче прізвище « [PERSON] », що стверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневою сільською радою Кагарлицького району Київської області 27 вересня 1949 року. 17 березня 1971 року вона вийшла заміж за « [PERSON] » і прийняла його прізвище « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про одруження. Після смерті її батька, відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , який належить її батькові на підставі рішення Кагарлицького районного суду від 22.07.1975 року. Заповіту батько не складав. Вона являється єдиним спадкоємцем за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України перша черга спадкоємців. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК /шести місяців з часу відкриття спадщини/ не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Вона звернулася до державного нотаріуса Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про вступ в спадщину після смерті батька. Але оформити та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька вона не може, оскільки нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області відмовила їй в зв`язку з тим, що нею не подана заява в передбачений законом 6-ти місячний строк, що стверджується постановою нотаріуса від 18.02.2020 року за № 89/02-31. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру № 59459184 від 18.02.2010 року, після смерті її батька, спадкова справа не відкривалася. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Відповідно до постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах по спадкування" роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 14 п. 1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. Отже, строк прийняття спадщини після смерті її батька закінчився [INFO] , тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Її батько постійно і на день смерті проживав по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. ст.. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: ?якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; ?якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Вона постійно проживає поряд з будинком свого батька в своєму будинку за [ADDRESS] , оскільки вона з чоловіком побудували будинок на присадибній земельній ділянці її батька/ на його огороді /. Вона постійно відвідувала батька, допомагала йому, варила їсти, прала білизну, прибирала в будинку, доглядала його, бо він проживав у своїй Ѕ частині будинку сам, оскільки з її матір`ю, а своєю дружиною, шлюб вони розірвали в 1976 році і будинок розділили пополам, що стверджується копією рішення Кагарлицького суду від 22.07.1975 року. Коли батько помер вона його похоронила, відбувала всі поминальні обіди, відразу ж на протязі шести місяців вступила фактично у володіння спадковим майном, а саме: відразу ж після смерті батька зробила в частині будинку ремонт, та провела всі поминальні обіди за батьком, взяла собі з будинку батькове спадкове майно, а саме: настінний килим розміром 2 на 2 м., шафу для одягу, інвентаризаційну справу на будинок за [ADDRESS] з поетажним планом, власником якого був [PERSON] , свідоцтво про право особистої власності від 25.06.1975 року на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який належав [PERSON] , свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, отримала свідоцтво про смерть, біля будинку опорядкувала територію. Даний факт стверджується актом, складеним депутатом Кагарлицької міської ради від 21.02.2010 р., довідкою Кагарлицької міської ради від 24.02.2020 р. за № 919, даний факт в суді підтвердять свідки: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" N 4 від 24 червня1983 року, (втратила чинність, але роз`яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно Згідно Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період тести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Вона є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом і у відповідності з вимогами ст.. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та користування належним померлому майном, однак через сплив тривалого часу з дня відкриття спадщини нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому вона просить позов задовольнити, оскільки вона позбавлена можливості захистити своє порушене право в позасудовому порядку. У відповідності до рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 09.07. 2019 року житловому будинку змінено адресу по [ADDRESS] на [ADDRESS] , що стверджується довідкою міської ради від 24.02.2020 р. Відповідно до ст... 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до ст. 315 ЦК України розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. ч.2. ст. 315 ЦК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав - фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. У відповідності до ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Представник відповідача в особі Кагарлицької міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Відповідно до ст. 280 ЦПК, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе винести заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду, свідків та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 12 грудня 1984 р. Відділом запису актів громадянського стану. За життя [PERSON] належала Ѕ частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який йому належить на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 22.07.1975 р., в якому він проживав до та на час смерті. Отже, після смерті [PERSON] залишився вищезазначений житловий будинок. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України РСР (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Дівоче прізвище позивача « [PERSON] », що стверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневою сільською радою Кагарлицького району Київської області 27 вересня 1949 року. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] відповідно до положень ст. 531 ЦК України РСР 1963 р., не звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину. 17 березня 1971 року позивач вийшла заміж за « [PERSON] » і прийняла його прізвище « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про одруження. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги б цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Відповідно до постанови N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах по спадкування" роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 14 п. 1 Інформаційного листа N 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. Отже, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 28 травня 1985 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Її батько постійно і на день смерті проживав по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. ст.. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: ?якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; ?якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Позивач постійно проживала поряд з будинком батька в своєму будинку за [ADDRESS] , оскільки з чоловіком побудували будинок на присадибній земельній ділянці батька /на його огороді /. Позивач постійно відвідувала батька, допомагала йому, варила їсти, прала білизну, прибирала в будинку, доглядала його, бо він проживав у своїй Ѕ частині будинку сам, оскільки з її матір`ю, а своєю дружиною, шлюб вони розірвали в 1976 році і будинок розділили пополам, що стверджується копією рішення Кагарлицького суду від 22.07.1975 року. Коли батько помер позивач його похоронила, відбувала всі поминальні обіди, відразу ж на протязі шести місяців вступила фактично у володіння спадковим майном, а саме: відразу ж після смерті батька зробила в частині будинку ремонт, та провела всі поминальні обіди за батьком, взяла собі з будинку батькове спадкове майно, а саме: настінний килим розміром 2 на 2 м., шафу для одягу, інвентаризаційну справу на будинок за [ADDRESS] з поетажним планом, власником якого був [PERSON] , свідоцтво про право особистої власності від 25.06.1975 року на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який належав [PERSON] , свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, отримала свідоцтво про смерть, біля будинку опорядкувала територію. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що позивач в дійсності доглядала свого батька та поховала його. А також після смерті батька доглядала за його частиною житлового будинку. Тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача в цій частині вимог та вважає за необхідне встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом ЗАГС 12.12.1984 р., підтверджується факт смерті [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 123. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з Ѕ частини житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично прийняла спадщину, вступила у володіння і розпорядження спадковим майном. Інших першочергових спадкоємців, які б претендували на дане майно, немає. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» \в редакції Закону N 5037-УІ від 04.07.2012 року\, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, станом на даний час, зареєструвати в установленому законом порядку та оформити своє спадкове право після смерті батька, а відтак право власності на будинок неможливо, в зв`язку із смертю особи, якій фактично належало нерухоме майно, так як згідно частини 4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася в момент смерті, вона не може самостійно зареєструвати своє право власності на нерухоме майно та отримати визначений законом правовстановлюючий документ на нерухоме майно чи уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію. Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За таких обставин, оформити спадкові права та отримати після смерті спадкодавця свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] ,позивач не має змоги. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав не нерухоме майно, що набрало законної сили. Вказане в судовому засіданні підтверджується наявними в справі доказами, які є належними та допустимими, а тому суд визнає за [PERSON] в порядку спадкування за законом право на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Окрім того, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо судового збору, так як позивач має дві вимоги, тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп. ( за одну вимогу немайнового та одну вимогу майнового характеру). На підставі викладеного та

Outcome: approved