Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просив постановити рішення про стягнення із відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору без номера від 03.06.2016 року , всього в сумі 14836 грн. 04 коп. та понесених судових витрат по справі по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03.06.2016 року та отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві . Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, а у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 15.07.2019 року заборгованість становить всього 14836 грн. 04 коп., з яких: 9566,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3631,36 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 455,55 - заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) , 682,67 грн. - штраф (процентна складова). 17 грудня 2019 року представник [PERSON] - адвокат Чертков В.О. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 03.06.2016 року, укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», а також стягнути судові витрати, в задоволенні первісного позову відмовити ( а.с. 47-49) . В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що заява [PERSON] від 03.06.2016 року підписана не уповноваженим на укладення кредитних договорів працівником банку, Умови та правила надання банківських послуг, копія яких додана банком до позовної заяви не підписані [PERSON] , в Умовах відсутня інформація з якого по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який представлений банком, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Банком не надано позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення оспорюваного договору, не встановлена ціна договору . Станом на 03.06.2016 року (дату укладення кредитного договору), відповідач [PERSON] був неповнолітньою особою та не мав повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останнього своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітнім сином не надавали. А тому, відповідно до вимог ст.ст. 203, 215, 222 ЦК України, просив визнати цей договір недійсним, так як характер кредитних правовідносин не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів . Ухвалою суду від 20 січня 2020 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та перейдено до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження ( а.с. 67-68) . Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» за первісним позовом 29.01.2020 року надіслав на адресу суду відзив на зустрічну позовну заяву ( а.с. 72-80) , в якому зазначив, що 03.06.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Щодо посилання відповідача за первісним позовом на Закон України «Про захист прав споживачів», зазначено, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом якого є факт підписання сторонами кредитного договору. Вищезазначений закон не поширюється на спірні правовідносини, оскільки грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а не на придбання продукції (споживчий кредит) , як визначено Законом. Тому відповідач неправомірно посилається на вищезазначений Закон. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимими доказами по справі. Разом з тим, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, із виписки вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, також він частково сплачував заборгованість за договором. Щодо правомірності укладення кредитного договору до досягнення клієнтом повноліття зазначено, що згідно укладеного договору банком відкрито відповідачу банківський рахунок з встановленням дебето-кредитної схеми, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 гривень. Згідно виписки по картрахунку до 03.03.2018 року руху коштів по картрахунку не відбувалося. 03.03.2018 року (вже після досягнення клієнтом повноліття) банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної системи збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 грн. до 2000,00 грн. Будь-яких дій щодо введення [PERSON] в оману при укладенні кредитного договору №б/н від 03.06.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» як сторона договору не вчиняв. [PERSON] добровільно уклав з банком кредитний договір, будь-яких підтверджень в обмеженні його можливості прочитати договір в момент підписання ним не вказано. Щодо дійсності кредитного договору, зазначено, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним , що підтверджено власноручними підписами. Позичальнику було встановлено кредитний ліміт лише після досягнення повноліття . Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про незгоду батьків відповідача щодо її дій по отриманню та користуванню кредитною карткою. Також представником АТ КБ "ПриватБанк" винесено на розгляд клопотання про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог за зустрічним позовом з тих підстав, що зустрічний позов до банку [PERSON] подав лише 11 грудня 2019 року, а згідно позовних вимог за зустрічним позовом позивач просить суд визнати недійсним договір , який укладено 03.06.2016 року . Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином ним пропущено строки позовної давності , так як про порушення своїх прав [PERSON] дізнався при укладенні договору в день його укладення 03.06.2016 року ( а.с. 82) . Представник [PERSON] адвокат Чертков В.О. подав до суду 12 .02.2020 року відповідь на відзив , згідно якого він вважає, що строк позовної давності за зустрічним позовом не пропущений, так як він починає обраховуватись не з часу укладення договору , а з часу досягнення повноліття [PERSON] ( а.с. 89). Крім цього він просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо вимог банку до боржника, так як вважає, що він обраховується з 03.06.2016 року . 25.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника АТ КБ «ПриватБанку» по суті справи , в яких зазначено, що про укладення кредитного договору №б/н від 03.06.2016 року [PERSON] дізнався у день його укладення 03.06.2016 року, тому саме з цієї дати позичальнику було відомо про порушення його права та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом 11.12.2019 року, тому АТ КБ «ПриватБанк» просить застосувати суд по спірних правовідносинах строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Щодо строків позовної давності стосовно вимог про погашення заборгованості, то представник позивача зазначає, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 06.2022 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 06.11.2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності банком дотримано при зверненні до суду. Також позивач звернувся до суду із клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу та просить зменшити їх до мінімально розумної суми, що підлягає компенсації відповідно до діючого законодавства. Представник позивача - відповідача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з"явився , про час та місце проведення судового засідання він повідомлений належно, що підтверджується поштовим повідомленням ( а.с. 121) . Він подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності ( а.с. 34) Відповідач- позивач [PERSON] та його представник адвокат Чертков В.О. в судове засідання не з"явились, про час та місце його проведення вони повідомлені належно, згідно розписок про отримання судових повісток ( а.с. 100-101). Останній подав до суд письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити , а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного . Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03.06.2016 року та отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником, та з приводу дійсності укладеного кредитного договору з підстав неповної цивільної дієздатності позичальника. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). По справі встановлено наступні обставини. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву без номера від 03.06.2016 року та отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві Договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до змісту ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.06.2016 року ( а.с. 7) слідує, що останнє повернення коштів банку здійснено відповідачем 03 та 04 грудня 2018 року в сумі 287, 50 грн. та 2,05 грн., відповідно. Станом на 15.07.2019 року заборгованість становить всього 14836 грн. 04 коп., з яких: 9566,46 грн. - заборгованість за тілом кредита, 3631,36 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 455,55 - заборгованість за нарахованими відсотками, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) , 682,67 грн. - штраф (процентна складова). [PERSON] народився [INFO] ( копія паспорту на а.с. 8), тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору йому виповнилось лише повних 15 років, отже, кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками [PERSON] на укладення цього кредитного договору у матеріалах справи відсутні. Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] підписав 03.06.2016 року , тобто на вказану дату останній не набув повноліття (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає у 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Доводи представника банку про те, що кредитний ліміт було установлено на платіжну карту відповідача після досягнення ним повноліття та він розпочав нею користуватися по досягненню повноліття не мають правового значення, оскільки кредитний договір, складовими якого є заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, був укладений 03.06.2016 року, коли [PERSON] не мав повної цивільної дієздатності. Для укладання кредитного договору фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. Тоді як згідно положень ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Положеннями ч. 2 ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. За змістом частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (справа №289/1996/16-ц) викладена правова позиція щодо застосування норм права до правовідносин, які є аналогічними тим, що виникли між сторонами у даній цивільній справі, в якій зазначено, що для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки договір було укладено з особою, яка не мала повної цивільної дієздатності, що є підставою для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним кредитного договору. Щодо застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, заяви про які надійшли від обох сторін , судом встановлено наступне. Опорюваний договір було укладено 03 .06.2016 року. АТ КБ "Приватбанк" звернувся із позовом до [PERSON] 12.11.2019 року , а останній звернувся із зустрічним позовом до банку 17.12.2019 року . Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Такі заяви надійшли від обох сторін. Порядок обрахування початку перебігу позовної давності врегульовано в статті 261 ЦК України. Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Згідно повідомлення банку від 18.02.2020 року № 30.1.0.0/2-20191108/310 [PERSON] отримав картки із строком перевипущеної картки до останнього дня 06 .2022 року ( а.с. 108) Крім цього , [PERSON] набув повної цивільної дієздатності 11 червня 2017 року ( по виповненню 18 років). Враховуючи встановлені судом обставини, а також приписи ч. 4 ст. 261 ЦК України, де зазначено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття, суд вважає, що підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні по обох заявах. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, враховуючи всі встановлені судом обставини у їх сукупності , суд вважає, що рішення , яке ним виноситься , відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача АТ КБ "Приватбанк" на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 копійок ( щодо зустрічних позовних вимог та на користь [PERSON] судові витрати, пов"язані із оплатою правничої допомоги в сумі 2 000 грн, так як вони документально підтверджені ( а.с. 50, 52, 80 ) , а суд зустрічні позовні вимоги задовольняє повністю. Підстави для задоволення клопотання представника банку ( а.с. 106-107) про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу відсутні , так як їх розмір є співмірним із обставинами, викладеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України . Витягом із статуту АТ КБ "Приватбанк" підтверджено, що останнє є правонаступником усіх прав та обов"язків ПАТ КБ "Приватбанк "( а.с.31-32)

Outcome: approved