Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] про визнання права власності на частину земельної частки (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є рідним сином [PERSON] . Батько позивача [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Позивач - [PERSON] , народився [INFO] , в Курській області, Городищенського району, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.07.1967 року. Батьками позивача були вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі у батьків позивача була народжена донька [PERSON] , [INFO] , (відповідач по справі), яка також народилася в Курській області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 08.10.1970, актовий запис про народження №39. Батьками сестри були вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 12 травня 1990 року сестра позивача уклала шлюб з [PERSON] , про що було видано свідоцтво серія [NUMBER] , в якому дошлюбне прізвище сестри зазначено « [PERSON] ». [INFO] помер батько позивача [PERSON] та відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] . Після смерті батька залишились спадкоємці: дружина - [PERSON] , донька - відповідач по справі [PERSON] та син - позивач по справі [PERSON] . Після смерті батька із заявами про прийняття спадщини вони звернулись до нотаріальної контори та була заведена спадкова справа. Тобто, позивач - [PERSON] , в 6-ти місячний термін із дня смерті свого батька звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняв її. Таким чином [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В термін строку встановленого ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 року), [PERSON] не заявляв про відмову від спадщини. 19.12.2001 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим №2-3164 було видано свідоцтво про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] (спадкова справа №834/2001) на спадкове майно, а саме на 2/3 частки на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Харківська птахофабрика» розміром 4,14 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі на користь дружини спадкодавця - [PERSON] та дочки спадкодавця [PERSON] , в рівних частках кожній. Зазначене свідоцтво було видано на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ХР №004744, виданого 16.05.1996 Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області. Також із вищезазначеної спадкової справи вбачається, що 1/3 частка вказаного спадкового майна залишена відкритою за сином спадкодавця [PERSON] , тобто за позивачем по справі. В березні 2020 року позивач звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної частки (паю) в КСП «Харківська птахофабрика». Проте вивчивши подані документи, на сьогодні позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 03.03.2020 за вих. №373/0231, державний нотаріус повідомила позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в КСП «Харківська птахофабрика», розташованої на території Дергачівського району Харківської області, після померлого [INFO] [PERSON] , при цьому нотаріальна контора роз`яснила позивачу процедуру вирішення питання в судовому порядку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, яку успадкувала сестра позивача [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2019 року, реєстрові номери №№ 1-790, 1-792, 1-794, 1-796. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, в поданій до суду заяві представник позивача Гончаренко І.М. позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами та за її відсутності, що суд вважає за можливе. Представник відповідача - Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, згідно наданої суду заяви голова Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Фомін Ю.В. не заперечує проти розгляду справи без участі представника сільської ради, заперечень проти позовних вимог не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно наданої суду заяви просить справу розглядати по суті та задовольнити позовні вимоги [PERSON] за її відсутності. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Батько позивача [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , в Курській області, Городищенського району, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.07.1967 року. Батьками позивача є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі у батьків була народжена дитина - донька [PERSON] , [INFO] (відповідач по справі), яка також народилася в Курській області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 08.10.1970, актовий запис про народження №39. Батьками сестри є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 12 травня 1990 року сестра позивача уклала шлюб з [PERSON] , про що було видано свідоцтво серія [NUMBER] , в якому дошлюбне прізвище сестри зазначено « [PERSON] ». [INFO] помер батько позивача [PERSON] та відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] . До виниклих правовідносин спадкування, суд вважає необхідним застосувати ЦК України в редакції 1963 року, так як спадщина відкрилася в 1998 році на момент його дії. На підставі ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не залишав. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти, переживший чоловік, дружина та батьки померлого (ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року). Прийняття спадщини передбачене ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), а саме для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємиць його прийняв. На підставі ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємиць прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] залишились спадкоємці: дружина [PERSON] , донька відповідач по справі - [PERSON] та син позивач по справі - [PERSON] . Після смерті батька, із заявами про прийняття спадщини вони звернулись до нотаріальної контори, та була заведена спадкова справа. Позивач [PERSON] в 6-ти місячний термін із дня смерті свого батька звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняв її. Тобто позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В термін строку встановленого ст. 560 ЦК України (в редакції1963 року), [PERSON] не заявляв про відмову від спадщини. 19.12.2001 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим №2-3164 було видано свідоцтво про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] (спадкова справа №834/2001) на спадкове майно, а саме на 2/3 частки на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Харківська птахофабрика» розміром 4,14 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі на користь дружини спадкодавця - [PERSON] та дочки спадкодавця - [PERSON] , в рівних частках кожній. Зазначене свідоцтво було видано на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ХР №004744, вид. 16.05.1996 Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області. Також із вищезазначеної спадкової справи вбачається, що 1/3 частка вказаного спадкового майна залишена відкритою за сином спадкодавця - [PERSON] , тобто за позивачем по справі. В березні 2020 року позивач звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної частки (паю) в КСП «Харківська птахофабрика». Проте вивчивши подані документи, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 03.03.2020 за вих. №373/0231, державний нотаріус повідомила позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в КСП «Харківська птахофабрика», розташованої на території Дергачівського району Харківської області, після померлого [INFO] [PERSON] , при цьому нотаріальна контора роз`яснила позивачу необхідність вирішення питання в судовому порядку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, яку успадкувала сестра позивача [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2019 року, реєстрові номери №№ 1-790, 1-792, 1-794, 1-796. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Пунктом "а" ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Частиною 3 ст. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі ст.ст. 529-549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 81, 125, 152 ЗК України,

Outcome: approved