Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і просить визнати недійсним кредитний договір №014/0030/82/80662 від 28.08.2007р. укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекцїі та, [PERSON], було укладено кредитний договір № 014/0030/82/80662 від 28.08.2007 року. Відповідно до цього кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 38 046,00 Доларів США. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позивачу кредитні кошти в сумі 38 046,00 Доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів за ставкою 13,5 % річних. Строк надання кредиту: 120 місяців. Так, у статті 524 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Але в порушення вказаної правової норми Відповідач зазначає у предметі договору суму зафіксовану лише в іноземній валюті, без жодного посилання на національну валюту. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за своєю суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення визначених дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Чинний Цивільний кодекс України розрізняє поняття «валюта зобов'язання» та (валюту виконання зобов'язання». Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Так, у статті 524 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків на території України є гривня. Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функцій банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, прав та обов'язків суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного регулювання та валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України віл 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері. Під валютними операціями у Декреті КМ У від 19 лютого 1993 року № 15-93 розуміються наступні операції: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді не відновлювальної кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх зобов'язань в іноземній валюті (в т.ч. оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісії) за своєю правовою природою є валютною операцією. Одночасно, статтею 5 Декретом Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операцію проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Відповідно статті 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування банківської діяльності здійснюється відповідно до приписів чинного законодавства. Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії поземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Згідно статті 5 Декреті КМУ віл 19 лютого 1993 року № 15-93 банківська діяльність здійснюється на підставі індивідуальної та генеральної ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно пунктів ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ віл 19 лютого 1993 року № 15-93 індивідуальні ліцензії застосовуються зокрема у випадках: налання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Таким чином, враховуючи вищевиклалене, надання та одержання крелиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарювання відносно імперативних вимог законодавства, щодо одержання Індивідуальні ліцензії. Відповідно до ч. 5 статті 5 Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пункту 1.10 Положення про порядок видачі банкам ліцензії на злійснення банківських операцій на території України як засобу платежу, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Грошові зобов 'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити між собою розрахунки в іноземній валюті вілповідно до законодавства. Положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань у грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статею 524 ЦК України. Крім того, на день укладення кредитного Договору курс іноземний валюти становив 1 USD = 5.05 гривень, та на сьоголнішній лень становить 1 USD = 26.02 гривень. Отже, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку позивачу необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного з принципів цивільно - правових відносин, які закріплені в статті 3 ЦК України - принципу справедливості. Умови, які увійшли до кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслілком є істотний дисбаланс прав та обоє 'язків на шкоду Позичальнику, споживача кредитних послуг. Несправедливим є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в іноземній валюті - доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України покладаються виключно на Позичальника - споживача кредитних послуг. Так, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є включення до кредитного договору пункту, що погіршує становище позичальника як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій ( а саме підвищення курсу іноземної валюти відносно національної валюти України). В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання представника не направив, письмових заперечень не подав, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених Законом. Законом України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що кошти в розумінні цього Закону, це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно п.3 частини першої ст.47 цього ж Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій , які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії , на весь період дії режиму валютного кредитування. Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. №275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, до яких належить і іноземна валюта. При цьому пунктом 5.3 цього Положення визначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідач на момент укладення договору мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій. Пункт 4 статті 5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", передбачає отримання індивідуальної ліцензії на надання і одержання кредитів в іноземній валюті у випадку, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Таких обмежень діюче законодавство не передбачало. За таких обставин посилання позивача на недодержання відповідачем норм чинного законодавства, яке регулює повноваження відповідача для надання кредиту в іноземній валюті є безпідставним. Посилання позивача на те, що відповідач зобов'язаний був визначити зобов'язання у грошовій одиниці України (гривні) на рівні іноземного курсу валюти станом на день укладення договору є необґрунтованим. Так, норми чинного законодавства чітко визначають, що у разі визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інше не встановлено договором або законом. Офіційні курси іноземних валют, встановлюються НБУ і не є незмінними. Взявши на себе зобов'язання повернути отриманий кредит у вигляді іноземної валюти, позивач самостійно обрав вид кредитування в такий спосіб. Відповідач в свою чергу є особою, яка на власних умовах і на власний ризик здійснює діяльність пов'язану із залученням грошових коштів, а отже уклавши з позивачем кредитний договір в іноземній валюті розраховував на належне виконання позичальником своїх зобов'язань, а саме на повернення кредитних ресурсів, отриманих за вказаним договором. Вищезазначені обставини переконують суд в необґрунтованості поданого позивачем позову, а тому вимоги позивача підлягають відхиленню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed