Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни (надалі по тексту відповідач або ПАТ «ВАбанк»), відповідно до якого просила суд зобов`язати відповідача визнати позивачку кредитором вказаного банку та включити вимоги на загальну суму 473\~666, 18 грн. до вимог, що підлягають задовленню згідно другої черги в порядку черговості; подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог\~кредиторів ПАТ\~«ВАбанк» на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19.01.2017 року, ща набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 27.06.2017 року було стягнуто з ПАТ «ВАбанк» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.10.2015 року по 19.01.2017 року у розмірі 337\~313,15 грн. та компенсації частини доходів (інфляційні нарахування) в сумі 5439,60 грн., а всього 342\~752,75 грн. Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року, що набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2017 року також задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з банку грошові кошти додаткової заробітної плати в сумі 36\~660 грн., оплати за роботу у вихідні в сумі 2444 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.06.2015 року по 09.10.2015 року в сумі 75\~328,90 грн. і компенсацію втрати частини заробітку (інфляційні нарахування) в сумі 16\~480,53 грн., а всього в сумі 130\~913,43 грн. 26.06.2015 року позивач була звільнена з посади провідного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрацвання персоналу Департаменту управління персоналом у ПАТ «ВіЕйБІБанк». Як відомо у відповідності до постанови Правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 року було відкликано банківську ліцензію та оголошено про ліквідацію ПАТ КБ «ВіЕйБіБанк». Між тим, зобов`язання до виплати заробітної плати виникло у банку ще з 21.11.2014 року за п.4.2 Трудового договору згідно ст.ст.116, 117 КЗпП України. 11.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про задоволення вимог кредитора із включенням її грошових вимог на загальну суму 473\~666,18 грн. до реєстру кредиторів, але листом відповідача від 09.03.2017 року, позивачу було відмовлено. Зважаючи на те, що зобов`язання банку про виплату заробітної плати та супутних виплат виникло ще до початку ліквідації та з врахуванням вимог ст.ст.36, 45, 48, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" такі дії відповідача є протиправними та такі кредиторські вимоги підлягають включенню до 2 черги кредиторів банку Реєстру акцептованих вимог кредиторів, а тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, оскільки вимоги закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" забороняють включати додаткові вимоги після завершення процедури ліквідації банку. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 13.09.2018 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено наступні обставини справи та надано їм відповідні правовідносини. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного Банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідності до постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. № 733/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК», то зазначений банк було віднесено до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014р. прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації. Також, судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 19.03.2015р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015р. прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», призначено уповноважену особу на Фонду на ліквідацію Банкута розпочато процедуру ліквідації вказаного банку. 26.06.2015 року позивач була звільнена з посади провідного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрацвання персоналу Департаменту управління персоналом у ПАТ «ВіЕйБІБанк». Так, за рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19.01.2017 року, ща набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 27.06.2017 року, було стягнуто з ПАТ «ВАбанк» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.10.2015 року по 19.01.2017 року у розмірі 337\~313,15 грн. та компенсації частини доходів (інфляційні нарахування) в сумі 5439,60 грн., а всього 342\~752,75 грн. У відповідності до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року, що набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 08.06.2017 року, також було стягнуто на користь [PERSON] з ПАТ «ВіЕйБіБанк» грошові кошти додаткової заробітної плати в сумі 36\~660 грн., оплати за роботу у вихідні в сумі 2444 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.06.2015 року по 09.10.2015 року в сумі 75\~328,90 грн. і компенсацію втрати частини заробітку (інфляційні нарахування) в сумі 16\~480,53 грн., а всього в сумі 130\~913,43 грн. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). 11.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про задоволення вимог кредитора із включенням її грошових вимог у відповідності до вказаних судових рішень на загальну суму 473\~666,18 грн. до реєстру кредиторів, але листом відповідача від 09.03.2017 року позивачу було відмовлено. При цьому, відмова вмотивована тим, що позивачкою не було подано до банку кредиторських вимог у 30-ти денний термін після ліквідації банку в період з 26.03.2015 року по 24.04.2015 року у відповідності до вимог ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому внесення будь-яких змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів неможливе. Так, дійсно правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон). Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч.2-5 ст. 45 Закону фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Ст. 48, 49 Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Таким чином, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, то позивачка звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБіБанк» із заявою про прийняття та задоволення кредиторських вимог на загальну суму 473\~666,18 грн., в лютому 2017 року, тобто поза межами встановленого ч. 5 ст. 45 вказаного Закону 30-тиденного строку після ліквідації банку (період з 26.03.2015-24.04.2015 року). Між тим, до цього часу позивачка працювала у відповідача та до часу звільнення (26.06.2015 року) не знала про порушення свого права, що було підтверджено рішеннями суддів (а.с.9-22), які набули законної сили лише в 2017 році. Відтак, як вбачається по змісту вказаних судових рішень, то порушення прав позивачки виникло ще до ліквідації банку, а сума кредиторських вимог встановлена та підтверджена поза межами 30-ти денного строку для подання заяв про відповідні кредиторські вимоги, а тому позивачка не могла заявити такі вимоги у цей строк. З огляду на це, відпова відподача не грунтується на фактичних обставинах у справі, а права позивачки в цій частині підлягають судового захисту та поновленню. Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.48 Закону уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону (в редакції станом на 24.09.15 року) кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Тобто, для включення до другої черги вимог згідно ст. 52 Закону грошові вимоги мають бути заявлені щодо заробітної плати, а також мають виникнути із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Також суд звертає увагу, що згідно ст. 52 Закону мова йде не про заробітну плату, а про грошові вимоги щодо заробітної плати, що є більш широким поняттям порівняно з заробітною платою самою по собі. Згідно ст. 5, 6 Конвенції №173 Міжнародної організації праці 1992 р. про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця (ратифікована Закону України від 19.10.05 р. №2996-IV) у випадку неплатоспроможності роботодавця вимоги працівників, які випливають із трудових відносин, захищаються за допомогою привілею \~\~так, \~\~що \~\~їх \~\~задовольняють \~\~за \~\~рахунок \~\~активів неплатоспроможного \~\~роботодавця \~\~до того, як непривілейованим кредиторам може бути виплачена їхня частка. Привілей охоплює принаймні: a) вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; b) вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за роботу у вихідні дні та заробітної плати за час відпустки, яка є належною до виплати у зв`язку з роботою, що виконувалась упродовж року, в якому мали місце неплатоспроможність або припинення трудових відносин, а також упродовж попереднього року; c) вимоги працівників щодо виплати їм грошових сум, належних до виплати у зв`язку з іншими видами оплачуваної відсутності на роботі за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; d) вимоги працівників щодо виплати їм вихідної допомоги, належної до виплати у зв`язку з припиненням трудових відносин. Віднесення грошових вимог щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, до другої черги кредиторських вимог саме по собі відповідає вказаним гарантіям, оскільки визначає вказані грошові вимоги як привілейовані. Конвенція не містить визначення складових вимог працівників, які випливають із трудових відносин, проте, використане формулювання дає підстави для широкого їх тлумачення. Щодо визначення складових грошових вимог щодо заробітної плати згідно національного законодавства суд зазначає наступне. Ст. 2 Закону України "Про оплату праці" визначає лише структуру заробітної плати, проте вказані у цій складові охоплюються поняттям "грошові вимоги щодо заробітної плати", але не дорівнюють йому. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Дана позиція, зокрема, підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 03.10.12 р. №6-109цс12. Згідно позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 15.10.13 р. №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, кошти, якi пiдлягають нарахуванню в порядку iндексацiї заробiтної плати та компенсацiї працiвникам частини заробiтної плати у зв`язку з порушенням строкiв її виплати, мають компенсаторний характер. Як складовi належної працiвниковi заробiтної плати цi кошти спрямованi на забезпечення реальної заробiтної плати з метою пiдтримання достатнього життєвого рiвня громадян та купiвельної спроможностi заробiтної плати у зв`язку з iнфляцiйними процесами та зростанням споживчих цiн на товари та послуги. Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених вказаному рішенні, під заробітною платою, що належить працівникові необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» (CJSC Agrokompleks v. Ukraine, № 23465/03, 06.11.2011) міститься висновок суду про те, що існування заборгованості, яка підтверджена обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості, і становить майно цієї особи в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, зазначає ЄСПЛ також в рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, №\~\~40450/04, 15.10.2009). З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про безпідставність висновку Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЙеБіБанк" Славкіної М.А. щодо відмови у включенні вимог позивачки до кредиторських вимог банку у зв`язку з пропещенняям строку, оскільки обставини цього не залежали від неї. З огляду на викладене позовні вимоги в частині зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни вчинити дії по включенню та подачі відповідних змін до кредиторських вимог другої черги у Реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (код ЄДРПОУ 19017842) щодо вимог за рішеннями судів на визначену суму підлягають задовленню. У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, з урахуванням вищенаведеного, відсутність у позивача станом на даний час порушених цивільних прав з боку уповноваженої особи Фонду в іншій частині позовних вимог щодо подачі змін, внесених до такого Реєстру акцептованих вимог кредиторів банку на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та законодавчо визначених підстав для цього, тому позовні вимоги в цій частині задовленню не підлягають як передчасні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу\~ХШ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial