Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення, посилаючись на те, що Позивач є власником 1/6 частини жилого будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.04.1984, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації 16.06.1984 за №17795. Крім позивача співвласниками зазначеного домоволодіння згідно вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом були [PERSON] та [PERSON], які померли. Інша ? частина будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.1983 року, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №17795 25.04.1983 року, на сьогодні власником 1/6 частини будинку після померлого [PERSON] є [PERSON], зазначив позивач. Позивач зазначив, що згідно з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23.12.2004 року [PERSON] в натурі виділено приміщення квартири [ADDRESS]. Позивач зазначив, що Відповідачі самовільно вселилися у будинок, проживають у ньому без законних підстав, на частці, що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], систематично порушують правила співжиття, що виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства, постійно погрожують, ображають, що робить неможливим для співвласників проживання з ними в одному будинку та перешкоджають реалізовувати право щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, при цьому Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Також вказував, що відповідачі не дають йому можливості узаконити самочинне будівництво, а тому позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю та виселити відповідачів без надання іншого жилого примішення. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обґрунтування викладені у позовній заяві, з посиланням на норми чинного законодавства України вказані у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачі, позов не визнали, [PERSON] надала до суду заперечення в яких посилається на те, що вона є власником 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 6-1950, видане 28.05.2008, та проживає постійно за вищезазначеною адресою зі своєю сім'єю, а саме - матір'ю [PERSON] та сином [PERSON], веде господарство та сплачує рахунки за комунальні послуги, а тому вважає, що позивач своєю заявою про виселення порушує право відповідачів на власне житло, що суперечить чинному законодавству України. Третя особа: [PERSON] вказував, що відповідачі на даний час його право власності не порушують, а тому просить ухвалити рішення суду на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивач у справі є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], ( а.с.6,7). Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2004 року (а.с.10-12) позивачу виділено в натурі приміщення квартири [ADDRESS], а саме кухня площею 13,2 кв.м,санвузол площею 5,6 кв.м, коридор площею 3,7 кв.м,житлова кімната площею 19,7 кв.м, комора площею 6,5 кв.м, житлова кімната площею 14,1 кв.м,тамбур площею 3.3 кв.м, надвірні будівлі, а саме сарай підлітерю "Г" з вбиральнею піл літерою "в" та 1/2 частини гаражу під літерою "Б". В судовому засіданні позивач повідмив суд, що відповідачі не перешкоджають користуватися йому його1/2 частиною вищавказаного житлового будинку, але вони користуються 1/6 частиною вказного буднку,яка належить на праві власності його брату, який проживає в Росії [PERSON],1/6 частною,яка належить третій особі [PERSON] та 1/6 частиною, яка належить відповідачу [PERSON], без виділення цих часток в натурі. На підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів в суді [PERSON] позивач надав довіренність, яка видана у м. Владивосток, Російська Федерація 21.07.2015 року від імені [PERSON], який уповноважив позивача представляти його інтереси в Росії та в Україні в державних органах, але в довіреності відсутні надані повноваження позивачу представляти його інтереси в судах України, а тому позивач є неналежним представником[PERSON] у суді, у порядку ст.42 ЦПК України та не може представляти інтереси [PERSON]. Судом встановлено, що Відповідач [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 6-1950, видане 28.05.2008, та проживає постійно за вищезазначеною адресою зі своєю сім'єю, а саме - матір'ю [PERSON] та сином [PERSON], веде господарство та сплачує рахунки за комунальні послуги, тобто, повністю виконує свої зобов'язання. Судом встанволено, що [PERSON] до відповідачів до суду не зверетався із вимогою , позовом про усунення йому перешкод у володінні та користувані власністю 1/6 частини житлового будинку із господарськими спорудами за адресою [ADDRESS], а тому порушення прав [PERSON] судом не встанволено. Судом встановлено, що [PERSON] хоча і є співвласником 1/6 частини в будинку житлового будинку із господарськими спорудами за адресою [ADDRESS],але не проживає за вказаною адресою також повідомив, що в даний час його право власності відповідачі не порушують. Позивач у судовому засіданні особисто повідомив, що його право власності на 1/2 частну житлового будинку із господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] відповідачі не порушують. Згідно ч.1 ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. А тому суд дійшов висновку, що докази на які посилається позивач щодо порушення права власності на майно, яке йому не належить з боку відповідачів у справі не знайшли свого підтверження в ході розгляду справи, а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає. Судові витрати у порядку ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають .

Outcome: dismissed