Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

25.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до територіальної громади в особі Краслянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] /а.с.2-4/. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO], і позивач, являючись спадкоємцем за заповітом, в установлений строк, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка складається, зокрема, і з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які знаходяться [ADDRESS]. 21.03.2014 року нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння за вищезазначеною адресою було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що і змусило [PERSON] звернутися до суду з даним цивільним позовом. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з'явився, завчасно подав до канцелярії суду заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити /а.с.46/. Представник відповідача - територіальної громади Краслянської сільської ради, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився також, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував /а.с.45/. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, враховуючи факт визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. З обставин, наведених у позовній заяві, які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] є матір'ю позивача по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.7/. Згідно наданої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], спадкодавець [PERSON] померла [INFO], про що виконкомом Краслянівської сільської ради складено відповідний актовий запис від 01.03.2008 року за № 03 /а.с.6/. Після смерті спадкодавця [PERSON], відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема житловий будинок та господарсько-побутові будівлі, які знаходяться [ADDRESS]. 12.03.2014 року спеціалістами КП "Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" було складено технічну документацію, дійсну вартість якого визначено в сумі 42 691 грн /а.с.14-16/. Згідно довідок, виданої Краслянською сільською радою від 21.03.2014 року № 44,45, будівництво житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], здійснила спадкодавця на належній їй земельній ділянці /а.с.12-13/. Факт постійного проживання [PERSON] в спірному домоволодінні підтверджується даними будинкової книги для реєстрації громадян, яка була ретельно оглянута в судовому засіданні, та не заперечується сторонами по справі /а.с.17-18/. З ретельно дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, що надана в розпорядження суду № 87 від 21.02.2009 року щодо майна померлої [PERSON], встановлено відсутність інших спадкоємців, окрім позивача по справі, які б своєчасно виявили бажання реалізувати належні їм спадкові права /а.с.27-38/. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно матеріалів спадкової справи, 18.07.2009 року [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем за законом, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що розташовані на території Краслянської сільської ради /а.с.38/. Суд вважає, що позивач, прийнявши у спадщину частину спадкового майна, відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України та п.п.3.14 п.3 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, вважається таким, що прийняв спадщину. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового будинку померлій [PERSON], позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що підтверджується інформаційною довідкою державного нотаріуса /а.с.10/. Відповідно до п.4 ст.25 ЦК України правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а згідно з п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку, встановити право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, з метою подальшого оформлення права спадщини на нього. Згідно ст.5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. З оглянутого в судовому засіданні технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що вказане домогосподарство було побудоване в 1962-1968 роках /а.с.15/. Відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду", з 1985 року було розпочато роботу по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. До 1985 року в сільській місцевості облік фактичних господарств у селі реєструвався в погосподарських книгах. Пунктами 3.2,6.1,7.4.5 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Держкомстату України від 08.12.2010 N 491 передбачено те, що домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території місцевої ради, включається до погосподарського обліку за фактом реєстрації місця проживання його членів (або хоча б одного з його членів) на території місцевої ради. Відомості про рік побудови, заповнюються станом на 1 січня року закладки Погосподарської книги - першого заповнення облікової картки. Роком побудови житлового будинку (квартири) вважається рік, у якому цей будинок було введено в експлуатацію. Оскільки роками побудови будівель та споруд за вище вказаною адресою є 1962-1968 роки, то відповідно зазначене домогосподарство належало матері позивача - [PERSON] на праві власності з 1962 року і подальша зміна законодавства не може позбавити набутого ним права власності на будинок, тому спадкоємці мають право на визнання за ними права власності саме на будинок як об'єкт спадкування. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як зазначено вище, будівлі і споруди, розташовані в [ADDRESS] були побудовані у 1962-1968 роках. У той час питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» /далі - Указ від 26 серпня 1948 року/, що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» /далі - Постанова від 26 серпня 1948 року/, які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за нормами Указу від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Саме до цього зводиться правова позиція висловлена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2013 року, яка, відповідно до ст.360-7ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України /справа № 6-137цс13/. Окрім того, відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Житловий будинок був споруджений з дотриманням вимог, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами, що підтверджується відсутністю приписів чи заперечень з боку представників органів місцевого самоврядування, і є об'єктом права власності відповідно до вимог ст.380 ЦК України. Враховуючи неможливість оформлення позивачем спадкових прав у встановленому законом порядку, та враховуючи визнання відповідачем заявленого позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання про наявність беззаперечних підстав для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved