Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за іпотечним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 23.11.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту № 805/16/18-4/6-474, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40 000,00 доларів США зі сплатою 13 % відсотків річних, з кінцевим терміної повернення заборгованості до 10.11.2010 року, на умовах визначених Договором кредиту.Додатковою угодою № І від 12.02.2009 року про внесення змін до договору кредиту від 23.11.2006 року сторони домовились встановити проценти ставку на рівні 15,00 % процентів річних. Додатковою угодою № 3 до Договору кредиту змінено кінцевий термін повернення основної заборгованості -10.11.2012 року включно.Додатковою угодою № 4 змінено кінцевий термін повернення основної заборгованості -10 листопада 2017 року включно. 23.11.2006 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту № 805/16/18-4/6-474 від 23.11.2006 року було укладено іпотечний договір № 805/13/26/6-1823, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4426, згідно умов якого відповідачами в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було переда нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру № 62, загальною площею 82,6 кв. і що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корка Командарма, буд. 14. [PERSON], порушуючи виконання умов п. п. 3.3.7., 3.3.8. Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим боржник порушив норми ст. 1054 ЦК, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки, ст. 1049 ЦК, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором. Станом на 26.05.2015 року сума заборгованості по договору кредиту складає 21436,46 дол. США 46 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2015 року складає 453031,17 грн. 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 13860,21 дол. США 21 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2015 року складає 292917,17 грн. 17 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 4556,79 дол. США 79 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2015 року складає 96301,66 грн. 66 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2335,19 дол. США 19 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2015 року складає 49351,05 грн. 05 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 684,28 дол. США 28 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2015 року складає 14461,28 грн. 28 коп. Відповідно п.4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту, позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимогою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідачів та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідачів відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 23.11.2006 року між позивчем та [PERSON] було укладено договір кредиту № 805/16/18-4/6-474, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти у сумі 40000,00 доларів США зі сплатою 13,00 відсотків річних з щомісячним погашенням основної заборгованості до 10.11.2010 року. /а.с. 8-10/ Додатковою угодою № І від 12.02.2009 року про внесення змін до договору кредиту від 23.11.2006 року сторони домовились встановити проценти ставку на рівні 15,00 % річних. Додатковою угодою № 3 до Договору кредиту змінено кінцевий термін повернення основної заборгованості до 10.11.2012 року включно. Додатковою угодою № 4 змінено кінцевий термін повернення основної заборгованості до 10 листопада 2017 року включно. Позивачем умови Кредитного договору були виконанні та надано Відповідачу грошові кошти в сумі 40000,00 дол. США, однак [PERSON], взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 26.05.2015 року. /а.с. 6-7/ Статтями 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.. 611 ЦК України наслідками порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу,пені) та розірвання договору. Відповідно п. 4.2 договору кредиту у разі несвоєчасного повернення кредиту та сплати відсотків відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період. Відповідно до умов кредитного договору (п. п. 3.3.7., 3.3.8.) боржник взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін. 23.11.2006 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором кредиту № 805/16/18-4/6-474 від 23.11.2006 року було укладено іпотечний договір № 805/13/26/6-1823, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4426, згідно умов якого відповідачами в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було переда нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру № 62, загальною площею 82,6 кв. і що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Корка Командарма, буд. 14. Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.6 іпотечного договору позивач за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу, в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України „Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 23 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі Закон України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень") передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Отже, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим у нього утворилась перед банком заборгованість, яку позивач має право задовольнити за рахунок нерухомого майна, яке надано в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки та примусового зняття їх з реєстрації, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачам надсилалась відповідна вимога та вони в добровільному порядку житлове приміщення не звільнили. З огляду на викладені вище обставини, вбачається, що позивачем не дотримано порядок попередження відповідача про добровільне виселення, і на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі примусовому виселенню не підлягають. Оскільки вимоги про зняття з реєстраційного обліку є похідними від вимог про виселення, то вони задоволенню також не підлягають. Відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно із платіжними дорученнями № [NUMBER] від 23 червня 2015 року позивачем було сплачено 3654 грн. 00 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial