Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" на свою користь 50000,00 грн. невиплаченого страхового відшкодування та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., також судові витрати покласти на відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.01.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС/9016029, за умовами якого страховик взяв на себе обов'язок здійснити виплату страхової суми за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000,00 грн. 26.08.2014 року керуючи своїм автомобілем ЗАЗ 110307 д.н. [NUMBER] він став учасником дорожньо-транспортної пригоди, за участю його автомобіля та автомобіль іншого учасника ДТП під керуванням водія [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року його визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до договору страхування він звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку, однак відсутність будь-яких дій з боку відповідача щодо його звернення по страховому випадку розцінює як відмову у виплаті страхового відшкодування, крім того позивач вважає, що відповідачем йому завдано моральної шкоди, оскільки внаслідок затягування відповідача процесу виплати відшкодування на ремонт пошкодженого транспортного засобу, порушення зобов'язань по договору страхування спричинило йому душевні хвилювання, в нього відсутні кошти на ремонт свого автомобіля та автомобіля іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, йому доводиться користуватися громадським транспортом, на що витрачає більше часу та виснажує його, у зв'язку з чим, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечує. Уповноважений представник відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, причини неявки суду не повідомлено. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 05.01.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" та [PERSON] укладено договір у вигляді Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9016029, за яким було забезпечено транспортний засіб модель ЗАЗ 110307, державний номерний знак [NUMBER], на строк з 06.01.2014 року по 05.01.2015 року за страховою сумою на одного потерпілого (ліміт відповідальності) 50000,00 грн. (а.с. 36) За постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. (а.с. 37) Разом з тим, при розгляді справи та винесені постанови від 02.10.2014 року судом встановлено, що 26.08.20014 року близько 20 год. 45 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем "ЗАЗ 110307", державний номерний знак [NUMBER] на перехресті пр. Гагаріна - вул.. Сюсюри, в м. Києві, при повороті ліворуч не пропустив автомобіль "Шкода", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку прямо, що призвело до зіткнення, внаслідок чого була заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам, чим порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Як було з'ясовано під час розгляду справи, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.08.20014 року, був чинний Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9016029, укладений між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" та [PERSON], за яким було забезпечено транспортний засіб модель ЗАЗ 110307, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За нормою ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п.3 ст.20 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Крім того, ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачені випадки, коли шкода страховиком або МТСБУ не відшкодовується, а саме: - за шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; - за шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; - за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; - за шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; - за шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; - за шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; - за шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; - за шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; - за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; - за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до п. 33.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема,: - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально; - у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до п.34.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно п. 34.3. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до п. 35.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. За п. 37.1.3. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", що Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись з позовом до суду позивач вказав, що у зв'язку з настанням страхового випадку звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку, а відсутність будь-яких дій з боку відповідача розцінює як відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, позивач не надав жодного доказу, які б свідчили, що він звертався до страхової компанії на протязі визначеного Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" часу, не надав доказів про відмову страховика у виплаті страхового відшкодування та причини такої відмови, що позбавляє суд можливості встановити чи заподіяна шкода транспортному засобі позивача забезпечена страховим полісом укладеного з відповідачем, являється страховим випадком за яким виникає цивільно-правова відповідальності відповідно до закону, враховуючи, що при настанні страхового випадку у позивача також виникають як права так і обов'язки, дотримання яких передує в отриманні страхового відшкодування та законом передбачений перелік підстав, що дозволяють страховику не відшкодовувати таку шкоду. Крім того, позивачем не обґрунтований розмір страхового відшкодування, а саме 50000,00 грн., оскільки не надано доказів, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля "ЗАЗ 110307", державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 26.08.20014 року, складає саме таку суму, враховуючи, що Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9016029 передбачена страхова сума на одного потерпілого в розмірі 50000,00 грн., яка є граничною, а не обов'язковим платежем. Також, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано умови договору укладеного 05.01.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" та [PERSON] у вигляді Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9016029, що складають договірні зобов'язання між сторонами, та є необхідні при розгляді даного спору. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, у позивача не виникає право на відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26.08.20014 року, за рахунок Приватного акціонерного товариством "Страхова компанія "Статус", оскільки в розрізі даного спору позивачем не доведено щодо настання страхового випадку у розумінні укладеного договору між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Статус" та [PERSON] та протиправної відмови відповідача у відшкодуванні матеріальної шкоди завданої позивачу, а тому оцінивши наявні у справі докази, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позивачем [PERSON] безпідставно пред'явлено вимоги до відповідача Приватного акціонерного товариством "Страхова компанія "Статус" щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50000,00 грн. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням того, що при розгляді справи, не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідачем порушені права позивача, суд вважає необґрунтованими підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Статус" про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди не підлягає задоволенню. Оскільки, позивач при подачі позову до суду не сплатив судовий збір, а в позові було відмовлено, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача з приводу відшкодування судових витрат за рахунок відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed