Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] в грудні 2016р. заявили позов до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", за яким просили визнати недійсним договір факторингу №КЕ/ПБ-2016 від 22.08.2016р., укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", в частині передачі (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №2/24472/4415 від 29.11.2007 року та кредитним договором №207.41638 від 24.12.2010 року стосовно прав та зобов`язань [PERSON] , [PERSON] , визнати незаконними дії ПАТ «ПроКредит Банк» щодо передання та розголошення персональних даних [PERSON] , [PERSON] . третім особам, та розголошення банківської таємниці щодо них, заборонити ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" вчиняти дії щодо передання персональних даних [PERSON] , [PERSON] , та даних щодо них, що становлять банківську таємницю. Позов мотивовано тим, що право вимоги за кредитними договорами було передано відповідачем всупереч закону неналежній особі, що в свою чергу призвело до незаконного розголошення персональних даних позивачів, та даних щодо них, які становлять банківську таємницю. Ухвалою суду від 04.05.2017р. до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА". Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав надав пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник ПАТ «ПроКредит Банк» Куляк Т.В. надіслала заяву про розгляд справи без участі представника банку. Разом з тим ПАТ «ПроКредит Банк» надіслали заперечення, за якими просили відмовити в задоволенні позову відмовити, за необгрунтованістю. ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" свого представника в суд не направили, заперечень на позов не надіслали. Судом встановлено таке. 27.07.2004 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено рамкову угоду № Х-4415/07.04, відповідно до якої ЗАТ «ПроКредит Банк» зобов`язався здійснити кредитування [PERSON] у межах ліміту 75000,00 доларів США, строком 180 місяців. На підставі та у межах вказаної рамкової угоди ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] уклали договір про надання траншу № 2.24472/4415 від 29.11.2007 р. відповідно до якого [PERSON] було надано кредит на суму 52000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних, строком на 78 місяців. В забезпечення виконання [PERSON] своїх кредитних зобов`язань за рамковою угодою № Х-4415/07.04 від 27.07.2004 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 4415-ДП-7 від 29.11.2007 р. згідно з яким [PERSON] та [PERSON] відповідають перед ПАТ «ПроКредит Банк» як солідарні боржники. 24.12.2010 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 207.41638 відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 29500,00 грн.,зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 % на рік. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.06.2013р. стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за договором траншу № 2.24472/4415 від 29.11.2007 р. у розмірі 140699,07 грн. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.07.2013 р. стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» 14351,75 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором №207.41638 від 24.12.2010р. 22.08.2016 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі і за кредитними договорами позивачів. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2017 р. замінено стягувача у виконавчому провадженні № 44556606 по виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.06.213 р. про стягнення з [PERSON] та [PERSON] за договором траншу № 2.24472/4415 від 29.11.2007 року, з ПАТ «ПроКредит Банк» на ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1079 ЦК України, у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Так, п.1ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитору зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. ст. 516-517 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 9.3.3. Рамкових угод, кредитор має право збирати, зберігати та використовувати інформацію у тому числі ту що містить банківську таємницю третім особам у визначених кредитором формі та обсязі, якщо це потрібно кредитору для забезпечення або сприяння виконання умов договорів, встановлення, перевірки, аналізу фінансового стану позичальника, стану забезпечення, передачі (відступлення) прав кредитора третім особам, а також у випадку порушення позичальником умов договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Доводи позивачів про те, що ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» не банківської ліцензії на операції з іноземною валютою не підкріплені належними доказами. Посилання позивачів на те, що право вимоги за кредитними договорами не могло бути передано іншій особі, оскільки заборгованість за цими договорами була вже стягнута в судовому порядку, є надуманим. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що оспорювані правочини, не порушують прав та інтересів позивачів, а відтак їх позов є безпідставним. Отже, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. За такого рішення витрати у справі розподілу не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed