Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» О.Гребенюк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № HAJWRX55430015 від 27.10.2006 року в розмірі 71665,82 гривень станом на 08.09.2020 року, яка складається з наступного: 968,63 грн- заборгованість за кредитом; 32809,03 - заборгованість за відсотками; 411,95 грн - заборгованість по комісії; 37467,21 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № HAJWRX55430015 від 27.10.2006 року відповідач [PERSON] отримав у позивача - АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі2340,80 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з підписаної ним заяви та Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», про що свідчить підпис Відповідача на заяві. В порушення умов Договору та положень статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, відповідач свої зобов`язання за Договором в повному обсязі не виконав, в зв`язку з чим станом на 08.09.2020 року у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 71665,82 гривень, яка складається з наступного: 968,63 грн- заборгованість за кредитом; 32809,03 - заборгованість за відсотками; 411,95 грн - заборгованість по комісії; 37467,21 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також зі сплати судового збору в сумі 2102,00 гривень. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.01.2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. (а.с.27) В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] неодноразово належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України 25.02.2021, 23.03.2021, 29.03.2021, 15.04.2021, 27.05.2021 повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. В силу вимог ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.06.2021 року на підставі ч.4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч.8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. Враховуючи, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, вивчивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Згідно Анкети - заяви позичальника № HAJWRX55430015 від 27.10.2006 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , просив Банк (позивача по справі) надати йому строковий кредит за програмою кредитування «Розстрочка «Стандарт» в сумі 2340,80 гривень на 12 місяців, а саме з 27.10.2006 по 26.10.2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди в розмірі 37,45 гривень, єдиноразової винагороди у розмірі 212,80 гривень. Погашення заборгованості, згідно підписаної заяви-анкети, здійснюється щомісяця в період з «10» по «15» число кожного місяця (щомісячний платіж становить 245,61 грн, який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат згідно з Умовами) (а.с.7) До вказаної Анкети-заяви позивачем додано «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка (Стандарт)» (а.с.8-11), копія паспорту позичальника - відповідача [PERSON] (а.с.12-13). Повноваження позивача щодо надання банківських послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу та виписці з ЄДРПОУ 14.06.2018, банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, витягу з нової редакції Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", затвердженому постановою КМУ від 05.06.2019 № 594 (а.с.14-19). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № HAJWRX55430015 від 27.10.2006 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] , вбачається, що станом на 08.09.2020 року у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 71665,82 гривень, яка складається з 968,63 грн- заборгованості за кредитом; 32809,03 - заборгованості за відсотками; 411,95 грн - заборгованість по комісії; 37467,21 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с.5-6) Вказаний розрахунок не містить відомостей щодо внесення позичальником - відповідачем по справі М.Пасічником - будь-яких коштів в рахунок погашення кредиту в межах погодженого строку кредитування , тобто з з 27.10.2006 по 26.10.2007 року включно. Як вбачається з виписки з рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , за період з 27.10.2006 по 03.06.2021 року, наданої позивачем на виконання ухвали суду від 27.05.2021 року, 09.08.2018 року відбулося автоматичне списання грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом від 27.10.2006 року в сумі 1372,17 гривень (а.с.) Дослідивши доводи позовної заяви та надані до неї докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За змістом статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства, крім іншого, є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відносини у сфері банківського кредитування регулюються, крім іншого, Законом України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів» ( в редакціях, що діяла на момент укладення кредитного договору), нормами цивільного законодавства, тощо. Відповідно до положень статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення договору 27.10.2006 року), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] був укладений строковий кредитний договір, в якому сторони погодили розмір кредиту (суму позики), відсотків, щомісячної винагороди (комісії), а також строк дії договору. У заяві позичальника № HAJWRX55430015 від 27.10.2006 року, не передбачено розміру та порядку нарахування пені за прострочення позичальником повернення суми кредиту. Наслідки прострочення зобов`язання, зазначені в Анкеті-заяві позичальника, містять вказівку на п.4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт). При цьому, надана позивачем копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) не підписана відповідачем, а п.4.2 вказаних Умов за змістом не збігається з аналогічним пунктом, зазначеним в Анкеті-заяві позичальника, підписаній відповідачем. Відповідно до положень статей 12-13, 77-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які б підтверджували, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ЗАТ КБ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Такий висновок колегії суду узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка зазначила, що умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення банку в суд із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо узгодження між сторонами розміру і порядку нарахування пені за прострочення зобов`язання, позовна вимога АТКБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] пені в розмірі 37476,21 грн задоволенню не підлягає. Щодо стягнення заборгованості по процентах, то згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування і припиняється після його спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (14-318цс18). Отже, нарахування банком процентів за користування кредитними коштами, передбачених кредитним договором, після 26 жовтня 2007 року є необґрунтованим, у зв`язку з чим позовна вимога банку про стягнення процентів за користування кредитом підлягає частковому задоволенню у межах строку дії договору з 27.10.2006 по 26.10.2007 року з урахуванням того, що позичальник отримав у кредит 2340,80 грн. Разом з тим, згідно зі статтею 526 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору 27.10.2006), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та комісією (щомісячна винагорода згідно Заяви-анкети позичальника), в зв`язку з чим, з урахуванням суми автоматичного списання банком заборгованості за кредитом з рахунку відповідача, стягненню підлягає: -Заборгованість за тілом кредиту в сумі 968,63 грн -Заборгованість зі щомісячної винагороди (комісії) - 411,95 гривень -Заборгованість за відсотками за користування кредиту в розмірі 1% на місяць з 27.11.2006 по 26.10.2007 року - (23,41 грн х 11 місяців) - в сумі 257,11 гривень, а всього належить стягнути 1637,69 (одна тисяча шістсот тридцять сім грн. 69 коп) гривень Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial