Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

07 серпня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно, просить суд: визнати за ним у порядку спадкування право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. "А",\~ житловою площею 27, 2 кв.м., загальною площею 44, 2 кв.м., сараю літ. "Б", літньої кухні літ. "В", гаражу літ. "Г", сараю літ. "Д", споруд № № 1,3, 4. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - спадкодавець [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді: - житлового будинку [ADDRESS] . Позивач вказує, що за життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями І черги за законом є він його син. Маючи намір оформити свої спадкові права , він звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За вказаних вище підстав, він і звернувся до суду з даним позовом. 12 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 22 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2020 року, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] та [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву, згідно якої заперечень проти позову, зауважень та клопотань сільська рада не має, просить провести судове засідання без представника Шабівської сільської ради. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Так, як вбачається з матеріалів справи, 20.09.1996 року між [PERSON] та [PERSON] в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений договір № 559/Б купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок під [ADDRESS] . Договір був укладений у простій письмовій формі. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.1996 року підписаний сторонами, посвідчений експертом ОТБ та зареєстрований за № 1-97. Пунктом 8 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.1996 року зазначено, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, укладений договір підлягає реєстрації у бюро технічної інвентаризації. 30.08.2000 року вказаний договір був зареєстрований в Білгород-Дністровському міжміському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у вересні 1996 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року. Згідно ст. 227 ЦК України, 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Укладена між [PERSON] та [PERSON] угода нотаріально не була посвідчена /відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"/. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України, в редакції 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно ст. 42 ЦК України, в редакції 1963 року, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не\~ встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 47 ЦК України, в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний житловий будинок є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 559/Б від 20.09.1996 року, укладений та зареєстрований в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі. Підтвердженням факту виникнення права власності у [PERSON] на придбане нерухоме майно, є реєстрація договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» на праві приватної власності під № 1-97 від 30.08.2000 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням. /л.с. 20/ Згідно зі статтею 12 Закону України "Про власність", чинного на час набуття [PERSON] житлового будинку, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом. Статті\~ 47, 227 ЦК України, в редакції 1963 року вимагали обов`язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди . Однак, ст. 15 Закону "Про товарну біржу"( у редакції від 16 лютого 1993 року), що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на 20.09.1996 року на Одеській товарній біржі, не забороняла купівлю-продаж, зокрема житлового будинку та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору. Лише в редакції від 20.05.2010 року в ст. 15 Закону "Про товарну біржу" було зазначено, що житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України\~ за № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п\\п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції ). [PERSON] зареєстрував договір купівлі-продажу нерухомого майна на підставі біржової угоди в Білгород-Дністровському МБТІ на своє ім`я.\~\~\~\~\~\~\~ Отже, право власності [PERSON] на нерухоме майно, було набуто відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і ніким не оскаржено. На даний час нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки [PERSON] - покупець по договору помер. Сторони при укладенні угоди купівлі-продажу нерухомості від 20.09.1996 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору: [PERSON] сплатив, визначену договором суму грошей, а продавець передав йому документи на нерухоме майно, на сьогоднішній день за ним зареєстровано право власності на спірний житловий будинок\~ в державних органах реєстрації майна, проте посвідчити угоду у нотаріуса не є можливим, оскільки [PERSON] помер. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про доведення факту належності спадкодавцеві спадкового майна у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач є рідним сином померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . / л.с. 16/ Згідно витребуваної на запит суду копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що вона була заведена на підставі заяви [PERSON] , що надійшла 11.06.2018 року, тобто у визначений чинним законодавством строк. Разом з тим, згідно довідки № 173/01-16 від 05.08.2019 року приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Драченко А.Н., видати свідоцтво про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] померлого [INFO] видати неможливо з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, оформлених відповідно до п.4.15 глави 10 розділу ІІ Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. /л.с. 22/ У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять\~ усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи те, що позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із чим було заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] , прийнявши до уваги підтверджений в судовому засіданні факт належності спадкового майна спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу № 559/Б від 20.09.1996 року, за яким спадкодавець набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , того, що інших спадкоємців судом не виявлено, оскільки не доведено право третіх осіб на спадкування за вимогами чинного законодавства, а задля можливості встановлення даного факту треті особи декілька разів викликались належним чином до судового засідання, проте участі у них не брали, заяв, що спростовують позовні вимоги не надали, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved