Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахункуза період з 01.10.2018 року по 02.12.2020 року включно в розмірі 34959,54 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 02.12.2020 року в розмірі 800,38 грн. та моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.04.2015 року він працював на посаді чергового Солоницівської дільниці бази виробничого резерву і комплектації КП «Південукргеологія». На час його звільнення (липень 2015 року) у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі за весь період роботи. При звільненні розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений. В жовтні 2018 року він був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених відповідачем трудових прав. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 стягнуто з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.04.2015 по 30.07.2015 в розмірі 5632,27 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати в розмірі 2028,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52337,50 грн. Сума коштів середнього заробітку за час затримки розрахунку, заявлена позивачем до стягнення, та задоволена заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18, розрахована станом на 30.09.2018 року. Однак рішення суду було виконано відповідачем в примусовому порядку лише 03.12.2019 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк». Тобто днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем по заробітній платі є 03.12.2019 року. У зв`язку з чим він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року включно. В ході розгляду справи № 645/5588/18 заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що 01 квітня 2015 року між [PERSON] та КП «Південукргеологія» було укладено договір № 51 з фізичними особами про надання послуг (чергування на об`єкті), за квітень 2015 року [PERSON] нарахована оплата в розмірі 1219,35 грн., за травень 2015 року 1762,87 грн., за червень 2015 року 1910,31 грн., за липень 2015 року 739,74 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість по заробітній платі не виплачена. Суми оплати праці [PERSON] , вказані в судовому рішенні, є такими, що підлягали виплаті на руки працівнику, тобто за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок). Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Посилаючись на Податковий кодекс України позивач зазначає, що у ситуації, що розглядається, відповідач як юридична особа є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб і військового збору та несе відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету зазначеного податку і збору. Крім цього, така юридична особа як податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків.Тому розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі позивача проводиться без утримання податків та інших обов`язкових платежів (податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», виданої [PERSON] , від 26.02.2019 року кількість днів трудових або цивільно-правових відносин в останньому місяці роботи позивача в КП «Південукргеологія», тобто в липні 2015 року, - 11 днів. Відповідно в липні 2015 року позивач відпрацював неповний місяць, тому для розрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі береться заробітна плата за останні два місяці роботи позивача, а саме за травень та червень 2015 року. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», виданої [PERSON] , від 26.02.2019 року заробітна плата за травень 2015 року - 2168,62 грн., за червень 2015 року - 2350,00 грн. Кількість робочих днів у травні 2015 року - 18 днів, у червні 2015 року - 20 днів. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата складає: (2168,62 грн. + 2350,00 грн.) / (18 днів + 20 днів) = 4518,62 грн. /38 днів = 118,91 грн./день. При розрахунку середнього заробітку за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року включно необхідно враховувати, що кількість робочих днів за цей період дорівнює 294 робочі дні (22 дні (жовтень 2018 року)+22 дні (листопад 2018 року)+20 днів (грудень 2018 року)+21 день (січень 2019 року)+ 20 днів (лютий 2019 року)+ 20 днів (березень 2019 року)+ 20 днів (квітень 2019 року)+ 22 дні (травень 2019 року)+ 18 днів (червень 2019 року)+ 23 дні (липень 2019 року)+ 21 день (серпень 2019 року)+ 21 день (вересень 2019 року)+ 22 дні (жовтень 2019 року)+ 21 день (листопад 2019 року)+ 1 день (грудень 2019 року)). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року включно дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 118,91 грн * 294 робочі дні = 34959,54 грн. Відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, тому зобов`язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. За розрахунком позивача розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за весь період затримки становить 2829,04 грн. Заочним рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 вже стягнуто з відповідача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2028,66 грн. Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 02.12.2019 року = 2829,04 грн. - 2028,66 грн. = 800,38 грн. Враховуючи той факт, що вказане рішення суду від 18.04.2019 року не було виконано відповідачем добровільно, а було виконано лише в примусовому порядку 03.12.2019 року, позивачу довелось чекати виплати належних йому коштів більш ніж півроку. Так як відповідач вчасно не виплачував йому заробітну плату, він змушений був економити на харчах, одязі. А всього позивачу довелось чекати виплати йому заробітної плати відповідачем більш ніж чотири роки. Позивач розраховував на отримання вказаних виплат та вимушена неможливість користуватись власними коштами внаслідок неправомірних дій відповідача призводила до значних душевних переживань, погіршення психологічного стану, що безумовно відображалось на фізичному здоров`ї позивача. Тому позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 7000,00 грн. 13 січня 2020 року ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. 07.02.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій КП «Південукргеологія» просив відмовити у задоволенні даного позову. В обґрунтування надав пояснення, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на протязі лише чотирьох місяців, за цей чотиримісячний строк заборгованість по заробітній платі складала всього 5637,27 грн. Позивач тільки через три роки звернувся за захистом своїх прав до суду. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 вже стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.04.2015 по 30.07.2015 в розмірі 5632,27 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати в розмірі 2028,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52337,50 грн. На рахунки позивача 15.08.2020 року було накладено арешт виконавчою службою. Тому рішення суду було виконано в примусовому порядку по мірі черговості надходження виконавчих листів 03.12.2019 року. Отже позивач вже отримав від відповідача кошти, щ в 10 разів перевищують розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі. В другій позовній заяві позивач свідомо, в другий раз зловживає своїми правами з метою безпідставно збагатитися за рахунок позивача.З 2015 року позивач не мав можливості своєчасно сплачувати заробітну плату через несвоєчасне та неповне фінансування з бюджету. Що стосується стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що вже отримавши кошти, які перевищують в 10 разів розмір заборгованості з невиплаченої заробітної плати, позивач не має правових підстав заявляти про моральні страждання, а також зазначає про недоведеність ні самого факту заподіяння моральної шкоди,ні обставин, які визначають її характер та обсяг. 03.03.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про те, що відповідач фактично підтверджує обставини, на які посилається позивач в позовній заяві щодо періоду трудових відносин між позивачем і відповідачем та розміру заборгованості по заробітній платі, щодо сум коштів стягнутих заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18, дати виконання вказаного рішення суду в примусовому порядку. В даному випадку право на компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні гарантується Позивачу законом. Фактичним днем розрахунку по заборгованості з виплати заробітної плати є 03.12.2019 року.На виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 Позивачу виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розрахований станом на 30.09.2018 року.Відповідно Позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року.Враховуючи те, що компенсація Позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати виплачена станом на 30.09.2018 року, він має право на отримання такої компенсації за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач також посилається на правову позицію Конституційного суду України у рішенні від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012 щодо стягнення моральної шкоди. Позивач та його представник до суду не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій також зазначено, що позов підтримують повністю, просять справу розглядати без їх участі та без фіксації судового засідання технічними засобами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. На зареєстровану адресу місцезнаходження відповідача судом рекомендованим поштовим відправленням було направлено судову повістку про виклик, яка була вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Думку стосовно позовних вимог сторона відповідача висловила шляхом подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, з 01.04.2015 року позивач працював на посаді чергового Солоницівської дільниці бази виробничого резерву і комплектації КП «Південукргеологія». На час його звільнення (липень 2015 року) у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі за весь період роботи. При звільненні розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений. В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених відповідачем трудових прав. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 стягнуто з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.04.2015 по 30.07.2015 в розмірі 5632,27 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати в розмірі 2028,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52337,50 грн. Сума коштів середнього заробітку за час затримки розрахунку, заявлена позивачем до стягнення, та задоволена заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18, розрахована станом на 30.09.2018 року. Рішення суду було виконано відповідачем в примусовому порядку 03.12.2019 року. Тобто днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем по заробітній платі є 03.12.2019 року. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», виданої [PERSON] , від 26.02.2019 року кількість днів трудових або цивільно-правових відносин в останньому місяці його роботи в КП «Південукргеологія» (в липні 2015 року) - 11 днів. Відповідно в липні 2015 року позивач відпрацював неповний місяць, тому для розрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі позивача береться заробітна плата за останні два місяці роботи позивача, а саме за травень та червень 2015 року. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», виданої [PERSON] , від 26.02.2019 року заробітна плата за травень 2015 року - 2168,62 грн., за червень 2015 року - 2350,00 грн. Кількість робочих днів у травні 2015 року - 18 днів, у червні 2015 року - 20 днів. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата складає: (2168,62 грн. + 2350,00 грн.) / (18 днів + 20 днів) = 4518,62 грн. /38 днів = 118,91 грн./день. При розрахунку середнього заробітку за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року включно необхідно враховувати, що кількість робочих днів за цей період дорівнює 294 робочі дні (22 дні (жовтень 2018 року)+22 дні (листопад 2018 року)+ 20 днів (грудень 2018 року)+ 21 день (січень 2019 року)+ 20 днів (лютий 2019 року)+ 20 днів (березень 2019 року)+ 20 днів (квітень 2019 року)+ 22 дні (травень 2019 року)+ 18 днів (червень 2019 року)+ 23 дні (липень 2019 року)+ 21 день (серпень 2019 року)+ 21 день (вересень 2019 року)+ 22 дні (жовтень 2019 року)+ 21 день (листопад 2019 року)+ 1 день (грудень 2019 року)). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року включно дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 118,91 грн * 294 робочі дні = 34959,54 грн. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.10.2018 року по 02.12.2019 року в сумі 34959,54 грн. та погоджується з розрахунками сторони позивача. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, тому зобов`язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до наданого розрахунку сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, яку зобов`язаний відповідач виплатити Позивачу станом на 02.12.2019 року, складає 2829,04 грн. Заочним рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 вже стягнуто з Відповідача суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2028,66 грн. Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на 02.12.2019 року складає 2829,04 грн. - 2028,66 грн. = 800,38 грн. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року у справі №607/14495/16?ц всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (CaseofStretch v theUnitedKingdom). Виходячи з наведеного, право позивача на отримання компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати, встановленого Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - є майном у розумінні ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата заробітної плати, в структуру якої входить і компенсація, є порушенням майнового права позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, підтверджуються наявними в матеріалах доказами, позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню. Порядок оподаткування податком на доходи фізичних осіб врегульовано розділом IV Кодексу, відповідно до п. 163.1 ст. 163 якого об`єктом оподаткування платника податку є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, та податковий агент (п. 162.1 ст. 162 Кодексу). Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст. 168 Кодексу. Так, згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Кодексу податковий агент, поняття, якого визначено пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу. Законом України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" (далі - Закон N 71) до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України продовжено оподаткування військовим збором (пункт 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу). Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу (підпункт 1.1 пункту 161 підрозділу 10 Кодексу). Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу). Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Кодексу (пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу). Враховуючи зазначене, у ситуації, що розглядається, відповідач як юридична особа є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб і військового збору та несе відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету зазначеного податку і збору. Крім цього, така юридична особа як податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків. Тому розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі позивача проводиться без утримання податків та інших обов`язкових платежів (податку на доходи фізичних осіб та військового збору). За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди за невчасний розрахунок суд зазначає наступне. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У рішенні Конституційний суд України від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012 щодо стягнення моральної шкоди зазначено, що право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України. Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, а тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 ЦК Кодексу. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. У Цивільному кодексі України гарантується право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу і встановлюється відшкодування моральної (немайнової) шкоди як один із способів захисту цивільних прав та інтересів (частина перша, пункт 9 частини другої статті 16). Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року у справі № 645/5588/18 було виконано в примусовому порядку 03.12.2019 року. Тобто навіть після ухвалення рішення про стягнення належних позивачу коштів, йому довелось чекати їх виплати більш ніж півроку. А всього позивачу довелось чекати виплати йому заробітної плати відповідачем більш ніж чотири роки. Відповідно до ст.ст.2,10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»п. 1 ст. 46 Конвенції рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. поняття «майно» яке міститься у статті 1 Першого Протоколу Європейської Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено уст. 41 Конституції Українита чинномуЦК України. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішеннях у справах «Онерїлдіз проти Туреччини» п. 128, та «Беєлер проти Італії» п. 119. На підставі викладеного, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та стягнення моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач розраховував на отримання вказаних виплат та вимушена неможливість користуватись власними коштами внаслідок неправомірних дій відповідача призводила до значних душевних переживань, погіршення психологічного стану, що безумовно відображалось на фізичному здоров`ї позивача. Отже вказане повною мірою доводить і наявність страждань, яких зазнав позивач, але суд вважає, що сума визначена позивачем є надмірно великою та несправедливою, і тому стягує з відповідача 1000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved