Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

ТОВ "Науково-комерційна фірма "Глобус" звернулись до суду з позовом до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності МОН України, третя особа: ТОВ "Мале підприємство "Світання", в якому просили суд визнати недійсним патенту України на промисловий зразок [NUMBER] від 27 грудня 2010 року та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру патентів на промислові зразки про визнання недійсним повністю патенту України на промисловий зразок [NUMBER]. Позивач в позові посилається на те, що відповідач [PERSON] є власником патенту України [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на промисловий зразок «[INFO]». Зазначає, що такі вироби, як електростартер, що мають певні зорові характеристики, застосовувались в промисловості, зокрема, машинобудуванні, деякими виробниками, задовго до подання відповідачем заявки №s201000834 від 15.06.2010 року на вказаний патент, тобто 15.06.2010 року, а отже зовнішній вигляд не є новим. Також позивач зазначає, що патент [NUMBER] виданий внаслідок подання заявки відповідача [PERSON] з порушенням прав інших осіб, тобто виробників раніше відомих технічних розробок, що містять аналогічні сукупності суттєвих ознак, зокрема і ДП НВК «Електровозобудування». Виходячи з цього позивач вважає, що патент [NUMBER] від 27 грудня 2010 року на промисловий зразок «[INFO]» підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у ньому та просив задовольнити його. Представник відповідача - Державної служба інтелектуальної власності проти позову заперечував, посилаючись на те, що видачею даних патентів права позивача з боку ДСІВ порушені не були. Крім того, зазначав, що поняття «інтерес» в цивільних справах має тлумачитися саме в юридичному розумінні, а не в «етимологічному, загально-соціологічному, психологічному» чи будь-якому іншому розумінні, як його тлумачить позивач у своїх поясненнях. Інтерес сам по собі за своїм змістом є прагненням до користування конкретним матеріальним (нематеріальним), а тому таке прагнення повинно мати відображення у діях позивача, направлених на отримання цього блага. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову також заперечували, посилаючи в своїх запереченнях на те, що існування спірного патенту жодним чином не порушує право чи інтерес позивача, зокрема останнім не надано суду, всупереч ст. 10, 60 ЦПК України переконливих та беззаперечних доказів про порушення його права чи інтересу відповідно до ст. 3 ЦПК України, в зв'язку із зазначеним вважають, що у позивача відсутнє право на звернення до суду. Також в судовому засіданні посилались на те, що технічне рішення, на які видано спірний патент України своїй суті є пристроєм, приладом, що призначений для пуску двигуна (дизеля), а тому без сумніву можуть мати схожий вигляд та принцип роботи із тотожними приладами, які виробляються більше 50 років, проте по своїй суті є новими, тобто до часу подачі заявок на видачу цих патентів сукупність їх суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі. В зв'язку із зазначеним просили суд відмовити в задоволенні позову. Також просили суд застосувати строк позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову та відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року зареєстровано патент України [NUMBER] на промисловий зразок за заявою [PERSON], який став власником патенту. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності. Частиною 6 цієї статті визначено, що обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Реєстру, і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу. Тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» передбачено, що промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання недійсним повністю патенту України на промисловий зразок [NUMBER], свої вимоги обґрунтовує тим, що, зовнішній вигляд виробу, охорона якому надана патентом України на промисловий зразок «[INFO]» (патент [NUMBER]), не є новим і умовам патентоздатності не відповідає. Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Згідно зі ст. 469 права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. У пункті «а» ч. 1 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» вказано, що патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» передбачено, що промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Щодо тверджень позивача, відносно того, що відомі друковані видання раніше (до дачі подання відповідачем заявки) публікували зображення зовнішнього вигляду електростартера, зокрема рекламно-інформаційний буклет НВО «ДЕВЗ» та посилання на Інтернет сторінки ресурсу all.biz., то суд критично ставиться до рекламно-інформаційного буклету НВО «ДЕВЗ», оскільки оригінал зазначеного друкованого видання у суді не досліджувався, а його копія, на якій відсутня інформація стосовно дати створення зазначено буклету не може слугувати беззаперечним доказом того, що зазначений буклет був надрукований до дати подачі відповідачем [PERSON] заявки до Установи. Стосовно посилань представника позивача на Інтернет сторінки ресурсу all.biz, на яких відповідно до тверджень представника позивача міститься зображення виробу, суттєві ознаки зовнішнього вигляду якого повністю співпадають з суттєвими ознаками промислового зразка за патентом України [NUMBER], проте опубліковані 26.09.2005 року, слід зазначити наступне. За клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, яке задоволено, судом витребувано у витребувати у Головного офісу Міжнародного центру Інтернет торгівлі «Allbiz» (м. Київ, вул. Серпова, буд. 11) інформацію стосовно того, чи можна замінити товар (найменування товару, його характеристику, завантажені фотографії товару) на раніше створеній сторінці ресурсу «Allbiz» із збереженням первинної дати створення сторінки. Відповідно до листа Головного офісу Міжнародного центру Інтернет торгівлі «Allbiz», що надійшов на адресу суду, особа, яка створила (додала) сторінку із товаром, протягом усього часу може її редагувати. Редагування включає в себе можливість повної заміни товару, його найменування, характеристик, доданих зображень тощо із збереженням первинної дати створення (додавання) сторінки. Зазначений письмовий доказ, що міститься у матеріалах цивільної справи спростовує доводи позивача стосовно того, що сторінка з режимом доступу: [INFO] може слугувати беззаперечним доказом того, що зовнішній вигляд електростартера ПС-У2 за патентом України [NUMBER] публікувався раніше дати подачі до Установи відповідачем заявки, а саме 26.09.2005 року. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 зазначено, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою. Як зазначено Конституційним судом України, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Для розуміння поняття охоронюваний законом інтерес важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Певною конфліктністю характеризуються і охоронювані законом та правом інтереси акціонера і акціонерного товариства, учасника товариства і самого товариства. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, необхідними умовами захисту прав та охоронюваних інтересів особи, яка звертається до суду, є їх порушення або невизнання зі сторони іншої особи. В силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення чи оспорення відповідачем-1 будь-яких законних прав чи охоронюваних інтересів позивача у зв'язку з наданням правової охорони промисловому зразку за патентом [NUMBER]. В той же час відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом було задоволено клопотання представника відповідача стосовно витребування матеріалів кримінальної справи, порушеної за заявою відповідача-1. Так, у матеріалах кримінального провадження №12013200040000118 міститься протокол додаткового допиту свідка - [PERSON] від 18.12.2013 року, де на запитання слідчого: «Вам надається для ознайомлення електронні документи які знаходились на «флеш картці пам'яті», яка була вилучена у Вас під час обшуку 19.09.2013, електронні файли в папці «pasport», файл при відкритті якого мається зображення «Електростартер тип ПС и паспорт технико эксплуатационные характеристики ТУ 31.6-....2009», що це за документ, хто його розробив і для чого він Вам був потрібен?» засновник позивача [PERSON] дав відповідь: за період 2009-2011 роки я працював разом з [PERSON] Ми разом займалися розробкою цього документу, і на скільки я пам'ятаю це була зроблена фотографія на мобільний телефон. В той час ми разом розробляли технічну документацію для електростартеру ПС та його подальшого виробництва. Також у матеріалах кримінального провадження №12013200040000118 міститься протокол додаткового допиту свідка - [PERSON] від 23.12.2013 року, де на запитання слідчого: «Скажіть чи знаєте Ви, що на праві власності за [PERSON] зареєстровані: знак для товарів та послуг, патент на промисловий зразок «[INFO]», патент на корисну модель «[INFO]», патент на корисну модель магнітно-контактний блок, патент на корисну модель механізм зачеплення електростартеру з 2010 року?» [PERSON] дав відповідь: У розробці документації для отримання патенту на промисловий зразок «[INFO]», патенту на корисну модель «[INFO]», патенту на корисну модель магнітно-контактний блок, патенту на корисну модель механізм зачеплення електростартеру я приймав безпосередню участь, тому про це знаю. Макет знаку для товарів та послуг ми розробляли разом з [PERSON], а про те що він його зареєстрував я дізнався 19.09.2013 року під час проведення обшуку у НВКФ ТОВ «Глобус». Зазначені протоколи допиту [PERSON] підписані ним особисто та записувалися з його слів. За вказаних обставин, засновник позивача [PERSON] під час допиту визнав те, що знав про наявність спірного патенту з 2010 року, оскільки у розробці документації для отримання цього патенту приймав безпосередню участь. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про визнання недійсними оспорюваних патентів сплив 28.12.2013 року. Позовна заява про визнання недійсними оспорюваних патентів зареєстрована у Солом'янському районному суді міста Києва 16 грудня 2014 року (дати вихідної реєстрації позовної заяви). За таких обставин подана позовна заява є такою, що подана із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв'язку із тим, що суд не знайшов підстав для визнання недійсним патенту України на промисловий зразок, а отже не підлягає задоволенню і вимога позивача стосовно зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України внести зміни до Державного реєстру патентів України про визнання недійсним патенту України на промисловий зразок [NUMBER]. З огляду на зазначене, позовна заява задовольню не підлягає.

Outcome: dismissed