Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В Зіньківський районний суд Полтавської області із позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Спектр-Агро" до [PERSON], третя особа Селянське (фермерське) господарство "Доля" про стягнення заборгованості та нарахованих сум: 28% річних, пені, штрафу, індексу інфляції і відсотків за користування кредитом та судовий збір, а саме стягти із [PERSON], код РНОКПП [NUMBER], жителя [ADDRESS] ( колишня назва Червоноармійська) як поручителя Селянського (фермерського) господарства "Доля" (вул. Карла Маркса, 5, с. Бобрівник, Зіньківський р-н, Полтавська обл., 38115, код ЄДРПОУ 30937188) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська обл., 08702; код ЄДРПОУ 36348550) 6 728 093 грн. 28 коп. основного боргу, 27 649 грн. 52 коп. відсотків за користування товарним кредитом, 874 294 грн. 40 коп. пені, 877 410 грн. 89 коп. 28 % річних, 1 387 618 грн. 66 коп. штрафу, 453 522 грн. 02 коп. індексу інфляції та 155230,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача з'явився. Відповідач, [PERSON], в судове засідання 13.06.2017 року о 13 год. 30 хвилин, 07.08.2017 року о 11 год. 00 хвилин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Підстави для відкладення розгляду справи передбачені ст. 169 ЦПК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки; а також першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. За таких обставин, враховуючи, що неявка відповідача не є першою, враховуючи вимоги ст. 169 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися. При вирішенні питання про можливість розгляду справи без участі осіб, які не з'явилися, судом враховуються вимоги ст. 27 ЦПК України щодо обов'язку відповідачів добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки та приходить до висновку, що відповідач недобросовісно користується наданими їй процесуальними правами. Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача направлялись судом за місцем реєстрації місця проживання, перша повернулась до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання та вручена адресату після другого разу. Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Оскільки відповідач судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання, не одержано після першого разу і повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляд два рази. Зачитавши заяву позивача та заслухавши представника позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не змінивши їх та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до п.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття ( роботи). Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні було встановлено, що 17.02.2016р. між позивачемТовариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Спектр-Агро" (постачальник) та третьою особою Селянським (фермерським) господарством"Доля" (покупець) було укладено договір поставки № 9/16-Ж (далі договір). Згідно п. 1.1. договору в строки, визначені договором, постачальник зобов"язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобов"язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору ( п.1.2 договору). Відповідно до п.2.1 договору, ціна договору становить загальну вартість товару, визначеному із врухуванням вимог п.п.2.2-2.3 договору, що передається за цим договором та сумі належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в додатках до договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки та базис поставки, порядок та термін оплати товару та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору, які є його невідємною частиною. На виконання умов договору ТОВ «Спектр-Агро» поставило СФГ Доля товар відповідно до видаткових накладних: 1) № 552 від 18.02.2016р. на суму 724 866,00 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000001209 від 17.02.2016р., яким встановлено строк оплати до 17.02.2016р. (передоплата); 2) № 553 від 18.02.2016р. на суму 2 899 464,00 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000001208 від 17.02.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 3) № 1084 від 02.03.2016р. на суму 436 285,44 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000002156 від 01.03.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.03.2016р. (передоплата); 4) № 1086 від 02.03.2016р. на суму 965 266,56 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000002173 від 01.03.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 5) № 1266 від 04.03.2016р. на суму 779 875,20 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000002173 від 01.03.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 6) № 5393 від 08.04.2016р. на суму 14 552,64 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000002156 від 01.03.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.03.2016р. (передоплата); 7) № 5401 від 08.04.2016р. на суму 58210,56 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000002173 від 01.03.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 8) № 5405 від 08.04.2016р. на суму 99 975,24 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000005832 від 08.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 08.04.2016р. (передоплата); 9) № 5407 від 08.04.2016р. на суму 399 900,96 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000005829 від 08.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 10) № 5418 від 08.04.2016р. на суму 78 079,68 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000005905 від 08.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 08.04.2016р. (передоплата); 11) № 5421 від 08.04.2016р. на суму 305 812,08 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000005906 від 08.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 12) № 5857 від 12.04.2016р. на суму 262 512,00 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000006226 від 12.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 12.04.2016р. (передоплата); 13) № 5858 від 12.04.2016р. на суму 1 050 048,00 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000006232 від 12.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 14) № 8933 від 29.04.2016р. на суму 59 036,64 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000008592 від 29.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 29.04.2016р. (передоплата); 15) № 8934 від 29.04.2016р. на суму 236 146,56 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000008591 від 29.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 16) № 9524 від 06.05.2016р. на суму 56 162,16 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000008592 від 29.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 29.04.2016р. (передоплата); 17) № 9526 від 06.05.2016р. на суму 243 369,36 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000008591 від 29.04.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р.; 18) № 12889 від 03.06.2016р. на суму 398 452,80 грн. згідно додатку до договору № 1/СА000012068 від 03.06.2016р., яким встановлено строк оплати до 01.11.2016р. Всього було поставлено товару на загальну суму 9 068 015,88 грн.. СФГ «Доля» оплатило отриманий товар частково на суму 1 941 469,8 грн. відповідно до видаткових накладних: - 17.02.2016 р. сплатив 724866,00 грн.; - 01.03.2016р. 450 838,08 грн.; - 08.04.2016р. 99 975,24 грн. та 78 079,68 грн.; - 12.04.2016р. 262 512,00 грн.; - 29.04.2016р. 115 198,80 грн.; - 21.09.2016р. 39 374,30 грн.; - 01.12.2016р. 150 000 грн.; - 09.12.2016р. 60 000 грн. (а.с.70-79). Та здійснило часткове повернення товару продавцю на суму 398 452.80 грн.. Внаслідок неналежного виконання СФГ «Доля» взятих на себе зобов'язань, щодо оплати отриманого товару у строки визначені умовами договору, у нього виникла заборгованість перед TOB "Спектр-Агро" в сумі 6 728 093,28 (шість мільйонів сімсот двадцять вісім тисяч дев'яносто три) гривні 28 копійок. У зв'язку із порушенням СФГ "Доля", зобов'язань згідно договору поставки № 9/16-Ж від 17.02.2016 року, щодо оплати вартості отриманого товару, 29 березня 2017 року, господарським судом Полтавської області по справі №917/158/17, винесено рішення, відповідно до якого підлягає стягненню із Селянського (фермерського) господарства "Доля" (вул. Карла Маркса 5, с. Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області, 38115, код ЄДРПОУ 30937188) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", вул. Промислова, 20, м. Обухів. Київська обл. 08702; код ЄДРПОУ 36348550) 6 728 093 грн. 28 коп. основного боргу, 6 892 грн. 26 коп. відсотків зa користування товарним кредитом, 473 489 грн. 68 коп. пені, 473 856 грн. 33 коп. 28 % річних, 1 387 618 грн. 66 коп. штрафу, 182 218 грн. 96 коп. індексу інфляції, 138 782 грн., 51 коп. та судового збору. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при- триманням, завдатком. Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі. 17 лютого 2016 року, між ТОВ "Спектр-Агро" (кредитор) та СФГ «Доля» (боржник) та [PERSON] (поручитель), укладено договір поруки №11/9/16-Ж, з п 1.1. якого вбачається, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником всіх грошових зобов'язань за договором, передбаченим п. 2 цього договору. Згідно п. 1.2. договору у випадку порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно п, 2.1. договору під основним договором в цьому договорі розуміється договір поставки № 9/16-Ж від 17 лютого 2016 року, укладений між кредитором та боржником. Нарахування ж відсотків за користування товарним кредитом передбачено п. 2.6. договору. Нарахування відповідачу відсотків за користування товарним кредитом позивач, згідно п. 2.11 договору оформляв актами надання послуг: № 18346 від 05.09.2016р., № 20276 від 03.10.2016р., № 21683 від 02.11.2016р., № 22592 від 05.12.2016р., № 42 від 04.01.2017р. на загальну суму 67 023,82 грн. Один із зазначених актів, а саме № 18346 від 05.09.2016р. підписано представником відповідача та скріплено печаткою. Всі інші акти надання послуг надсилались позивачем на адресу відповідача для підписання, але відповідачем не повернуті. На підтвердження факту надіслання актів про нарахування відсотків, позивачем надано фіскальний чек пошти від 24.01.2017р. з описом вкладення. Пунктом 2.11. договору встановлено, що акт про надання послуг товарного кредитування надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов'язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі, якщо підписаний акт не повертається постачальнику акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості товару. Отже, як вбачається з матеріалів справи, останні чотири акти були надіслані на адресу відповідача тільки 24.01.2017р., тобто, на момент здійснення відповідачем оплат 01.12.2016р. та 09.12.2016р. у відповідача були відсутні ці акти, тому частина сплачених відповідачем коштів була безпідставно зарахована позивачем в рахунок погашення відсотків за користування товарним кредитом, а саме: - 01.12.2016р. 13 914,21 грн.; - 09.12.2016р. 6 843,05 грн. Крім цього, згідно наданих позивачем копій банківських виписок від 01.12.2016р. та від 09.12.2016р. в графі "призначення платежу" на суму 150000,00 грн. та на суму 60000,00 грн. відповідно, відповідачем було зазначено: "За ЗЗР зг. накл. № 553 від 18.02.2016р.", а не "відсотки за договором товарного кредиту", як зазначено у виписці за 21.09.2016р. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд встановив, що відповідачем оплачено отриманий товар частково, на суму 1 941 469,80 грн. (з врахуванням неправомірно віднесених позивачем оплат в рахунок погашення відсотків). Також позивачем зазначено, що відповідно до накладної № 553 від 18.02.2016р. частина товару на суму 398 452,80 грн. була повернута відповідачем. Отже, з врахуванням цього, сума основного боргу складає 6 728 093,28 грн.. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За приписами ст. ст. 692, 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Так, згідно ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (абз. 2 ч. 5 ст. 694 ЦК України). Пунктом. 2.6. договору встановлено, що за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачено додатком до договору. Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день повного розрахунку покупцем за поставлений товар. Додатками до договору встановлено річну ставку відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 1 %; нарахування відсотків починається з дня, наступного за днем отримання товару покупцем. Як зазначено раніше, згідно актів надання послуг № 18346 від 05.09.2016р., № 20276 від 03.10.2016р., № 21683 від 02.11.2016р., № 22592 від 05.12.2016р., № 42 від 04.01.2017р. позивач нарахував відповідачу відсотки на загальну суму 67 023,82 грн. Один з вище перелічених актів, а саме № 18346 від 05.09.2016р. підписано відповідачем. Всі інші акти надсилались на адресу відповідача для підписання та оплати лише 24.01.2017р. Судом встановлено, що відповідач нараховану суму відсотків за користування товарним кредитом сплатив частково, а саме, 21.09.2017р. відповідач оплатив відсотки в розмірі 39 374,30 грн. згідно акту виконаних робіт № 18346 від 05.09.2016р. (банківська виписка від 21.09.2016р.) Таким чином, заборгованість по відсотках за користування товарним кредитом складає 27 649,52 грн.. Позивач у позові просить суд стягнути відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 6 892,26 грн. Отже, вимога позивача про стягнення 6 892,26 грн. відсотків за користування товарним кредитом підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За порушення виконання грошового зобовязання позивач просить стягнути з відповідача 475 806,64 грн. пені, 475 806,64 грн. 28 % річних, 1 387 618,66 грн., штрафу та 182 218,96 грн. індексу інфляції. Згідно п. 7.2 договору поставки, у випадках порушення умов даного Договору, ПОСТАЧАЛЬНИК має право притягти ПОКУПЦЯ до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті за Договором. За порушення даних умов Договору Покупець: A) сплачує за кожен день прострочення на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення; Б) сплачує штраф в розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання; B) сплачує на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА 28 відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова Пленуму ВГСУ № 14) пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ № 14, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Так, позивач нараховує пеню на суму боргу 6938093,28 грн. за період з 02.11.2016р. по 01.12.2016р. включно, тоді як 01.12.2016р. відповідачем було здійснено часткову оплату основного боргу в сумі 136085,79 грн. і на цю суму нарахування пені з 01.12.2016р. вже не здійснюється. Також, при нарахуванні пені позивачем не враховано частину здійснених відповідачем оплат основного боргу 01.12.2016р. та 09.12.2016р. При здійсненні перерахунку за допомогою калькулятора судом встановлено, що розмір пені, який підлягає стягненню становить 473 489,68 грн.. Таким чином, позов в частині стягнення пені підлягає задоволенню частково, в сумі 473 489,68 грн. Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначалося вище, підпунктом В п. 7.2. договору сторони погодили інший розмір процентів з простроченої суми, а саме 28 %. При розрахунку 28 % річних позивачем так само не вірно визначено періоди прострочення із врахуванням дат часткових оплат відповідача та не враховано частину здійснених відповідачем оплат основного боргу 01.12.2016р. та 09.12.2016р. При здійсненні перерахунку за допомогою калькулятора судом встановлено, що розмір річних, який підлягає стягненню становить 473856,33 грн. Таким чином, позов в частині стягнення 28 % річних підлягає задоволенню частково, в сумі 473 856,33 грн. Щодо стягнення штрафу, то суд встановив, що позивачем правомірно нараховано штраф на суму боргу 6938093,28 грн. в розмірі 20 %, що становить 1387618,68 грн. Отже, позов в частині стягнення штрафу, підлягає задоволенню повністю. Також позивач нараховує індекс інфляції за період з листопада по грудень 2016р. на суму боргу 6748850,54 грн., що склав 182 218,96 грн.. При нарахуванні індексу інфляції позивачем також не враховано частину здійснених відповідачем оплат основного боргу 01.12.2016р. та 09.12.2016р. З врахуванням оплат відповідача, індекс інфляції необхідно нараховувати на суму боргу 6728093,28 грн. Згідно здійсненого судом перерахунку індексу інфляції за допомогою калькулятора, розмір індексу інфляції за період з листопада по грудень 2016 року на суму 6728093,28 грн. більший за суму, яку просить стягнути позивач. В зв'язку з цим позов в частині стягнення індексу інфляції підлягає задоволенню повністю в сумі 182 218,96 грн. Поручитель несе відповідальність за сплату боржником процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені) - п. 3.3 договору. Як вбачається із п.п. 5.1., 5.2. договору поруки у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання тобто виконання з порушенням умов визначених змістом цього договору. Поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним договором самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 3-х банківських днів, шляхом оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора (п. 4.1 договору). Згідно п. 6.1. договору поруки цей договір набуває чинності з дати його укладення і діє до моменту припинення поруки. Порука припиняється через 5 років з дати укладення даного договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Outcome: partial