Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що 05 серпня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини припинені з 2014 року через відсутність взаєморозуміння. Просив розірвати шлюб. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно звернувся з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. Відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,встановлення порядку спілкування батька з дитиною,стягнення аліментів. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та не визнав зустрічний позов. Дав пояснення, аналогічні викладеним у первісному позові. Додатково пояснив, що відповідач емоційна людина, тому застосовує непедагогічні методи виховання дитини. Його дитина постійно слухається, а якщо не слухає, то він контролює свою силу, щоб не допустити понівечення дитини. Відповідач не має достатнього доходу, щоб утримувати дитину та створити умови для розвитку дитини. Він зробив для сина дитячий майданчик, придбав різноманітні іграшки для розвитку дитини. У відповідача відсутні умови для проживання дитини. Коли він знайшов відповідача, яка разом з дитиною перебувала у м. Львові, то побачив неналежне піклування про дитину, знайшов у дитини вушну сіру. Вважає, що відповідач халатно відноситься до виконання батьківських обов'язків, оскільки не повідомила його, що поїхала з дитиною до родичів, він змушений був шукати їх. Для поїздки не мала необхідних коштів для придбання продуктів харчування та необхідних речей гігієни. У родичів вчинила сварку у присутності дитини, тому по приїзду зі Львова він з вокзалу дитину забрав до себе. Мати відвідала дитину всього 18 разів, син із задоволенням з нею спілкувався. Представник позивача [PERSON] підтримав первісний позов та не визнав зустрічні позовні вимоги. Пояснив, що у травні 2014 року відповідач забрала дитину та зникла з міста, батько дитини був змушений шукати її у м. Львові, про що була повідомлена служба у справах дітей. Також відповідач не виконала обіцянки прописати дитину у своїх родичів. З травня 2015 року дитина проживає з батьком в орендований квартирі. Відповідач первісний позов визнала в частині розірвання шлюбу, зустрічний позов підтримала. Дала пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Додатково пояснила, що сім»я розпалась з 2014 року. Позивач забрав дитину, яка залишилась з нею проживати після припинення шлюбних відносин. Дитина проживає у трейлері, вихованням дитини займається нянька. Дитина не доглянута. Позивач не дозволяв забирати дитину до себе та звертався до міліції, коли вона забирала дитину в орендовану квартиру. Позивач застосовував до дитини насильство: бив ременем, лопаткою. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що дитина проживає з батьком у пересувному будинку, який не пристосований для постійного проживання. Дитина постійно хворіє, відповідач неодноразового з цього приводу зверталася до служби в справах дітей, які формально повідомляли про проведення з батьком роз'яснювальної бесіди. Відповідач проживає в орендованій квартирі, яка відповідає санітарно-технічним вимогам, придатна для проживання дитини, та працює. Батько дитини працює, має нестабільний заробіток. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Шевченко Н.В. позовні вимоги визнала. Пояснила, що з весни 2014 року батьки неодноразово зверталися до служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявами щодо конфліктних ситуацій, які виникали у родині, в результаті чого з ними неодноразово проведені бесіди щодо неприпустимості вчинення протиправних дій. Під час підготовки висновку про доцільність визначення місця проживання дитини обстежували житло батьків. У висновку не зазначили адресу, оскільки батько може її поміняти. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 1925 (а.с.7). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Шлюбні відносини припинені з 2014 року через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач також просив про визначення місця проживання дитини разом з батьком за адресою:[ADDRESS], а відповідач у зустрічному позові просила про визначення місця проживання дитини разом з матір»ю за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] уклав договір оренди житлового приміщення за адресою:[ADDRESS], відповідач [PERSON] уклала договір оренди житлового приміщення за адресою:[ADDRESS], що територіально знаходяться у Дарницькому районі м. Києва (а.с. 68-69, 139,140,142-143). Згідно довідки дошкільного навчального закладу № 21, виданої [PERSON] про те, що його дитина [PERSON] дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 21 з 16 квітня 2013 року (а.с. 50,131). З квітня 2014 року [PERSON] неодноразово звертався до служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо конфліктних ситуацій, які виникали у родині, в результаті чого з [PERSON] неодноразово проведені бесіди щодо неприпустимості вчинення протиправних дій по відношенню до сина та роз'яснено норми чинного законодавства щодо попередження насильства в сім»ї (а.с. 44,45,46,47,48,49). 10 жовтня 2013 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України (а.с.52). 05 червня 2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення,передбаченого ст. 173-2 КпАП України (а.с.51). З березня 2014 року [PERSON] неодноразово зверталася до служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо конфліктних ситуацій, які виникали у родині, в результаті чого з [PERSON] неодноразово проведені бесіди щодо неприпустимості вчинення протиправних дій по відношенню до неї в присутності сина та роз'яснено норми чинного законодавства щодо попередження насильства в сім»ї (а.с. 70,71,72,73,74, 127,128, 130,138). 23 жовтня 2013 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України (а.с.133). 29 травня 2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України (а.с.132).23 червня 2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 191 КпАП України (а.с.134). Згідно висновку про відсутність кримінального провадження відносно [PERSON] від 10 грудня 2013 року, 18 квітня 2014 року та 24 квітня 2014 року встановлено, що кримінального провадження скоєно не було у зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с. 135,136,137). Постановою о/у ВКМСД Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітаном міліції Немеровець І.В. відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] (а.с.145-146). Згідно характеристики, виданої ТОВ «Укртехбуд» [PERSON] характеризується у спілкуванні з колегами, як миролюбивий, спокійний, доброзичливий і привітний, з партнерами та клієнтами фірми - ввічливий і чемний, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень (а.с. 148). Згідно висновку № 7927/41/3/103 від 31 серпня 2015 року органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з батьком за адресою:[ADDRESS] (а.с. 172-173). Частина 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини). Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що позивач має стабільний доход, за місцем проживання батька створено кращий комфорт для сина. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На підтвердження вимог про визначення місця проживання дитини з матір»ю відповідачем надано висновок спеціаліста - кандидата психологічних наук Санташового В.І., яким проведено психологічне дослідження та встановлено, що [PERSON] цілком здатна до соціальної перцепції, адаптації та самостійного виховання своєї дитини, психологічний профіль спрямований із неконфліктних психологічних рис (а.с.167-168). Позивач також пояснив, що син із задоволенням спілкується із матір»ю при зустрічах. Згідно довідки від 17 листопада 2015 року [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укрпринтком» на посаді менеджера зі збуту з посадовим окладом 1380,00 грн. щомісячно (а.с.141). Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування , який вважав доцільним визначити місце проживання дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з батьком за адресою:[ADDRESS] Виходячи з наведеного, вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з батьком за адресою:[ADDRESS] не підлягають задоволенню. Позовні вимоги відповідача про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню повністю. Оскільки вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є похідними від позовних вимог про визначення місця проживання дитини, вони задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про зустрічному позову відповідача про стягнення аліментів, суд вважає таке. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач просила про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно. Нормами ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач працездатний, працює на посаді директора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НВП «Укртехбуд» з посадовим окладом 2000,00 грн. щомісячно(а.с.147), аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років та працездатних осіб з 1 вересня по 31 грудня 2015 року у сумі 1455 гривень та, виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років щомісячно до досягнення повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що дитина з позивачем не проживає. Тому аліменти слід стягнути з дня винесення рішення суду - 23 грудня 2015 року. Отже, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів частково: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER],працюючого в товаристві з обмеженою відповідальністю» НВП Укртехбуд», зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], проживаючої за адресою: [ADDRESS] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовити. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Зустрічний позов також містить вимоги про встановлення порядку спілкування батька з дитиною. Згідно із ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 Сімейного Кодексу). Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналіз правових норм приводить до висновку про відсутність у позивача підстав для звернення з вимогами про встановлення порядку спілкування батька з дитиною, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. При поданні позовної заяви про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" . Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір немайнового характеру в сумі 243,60 грн. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Тому сторонами по справі при подачі первісного та зустрічного позову про стягнення аліментів судовий збір не сплачено. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір"(в редакції до 01 вересня 2015 року) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6 890,00 грн.), а за подання позовної заяви фізичною особою немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру на користь держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial