Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до Державного закладу "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці", в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 3 339 грн. 05 коп. невиплаченої заробітної плати та 1 000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтовувався тим, що з 10.06.2013 р. по 05.05.2015 р. позивач перебував в трудових відносинах з Державним закладом "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці" на посаді водія, однак при звільненні та видачі трудової книжки з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2015 р. по 05.05.2015 р. у сумі 3 339 грн 05 коп. Вказував, що невиплата належних позивачу сум при звільненні, вимагало від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя та завдало моральних страждань, які позивач оцінив в сумі 1 000 грн. Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник Державного закладу "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці" в судове засідання не зявився, при цьому судові повістки, що направлялись рекомендованими повідомленнями за його зареєстрованим місцезнаходженням, повернуті до суду з відміткою поштового відділення "за адресою не проживає" (а.с. 14-17). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З огляду на те, що даних про зміну місцезнаходження Державного закладу "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці" у суду відсутні, а також враховуючи виконання судом обовязку щодо повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи, з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив вважати за можливе розглядати позов у заочному порядку за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 10.06.2013 р. по 05.05.2015 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним закладом "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці" та працював на посаді водія, що стверджується записами №№23, 24 в трудовій книжці позивача серії БТ-І №1108860 (а.с. 3,4). Відповідно до довідки ДЗ "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці" від 19.03.2015 р. №62 наявна заборгованість по заробітній платі, нарахованій [PERSON] за період з 01.01.2015 р. по 17.03.2015 р. становить 3 339,05 грн. (а.с.18). Частиною 1 статті 16 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців N 755-IV від 15.05.2003 р. встановлено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з Єдиного державного реєстру. Статтею 18 Закону N 755-IV врегульовано статус відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якої якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи, або її відокремленого підрозділу, фізичної особи - підприємця під час провадження ними господарської діяльності, а також для відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах (частина 4 ст. 18 Закону N 755-IV). Згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які знаходяться на веб-сайті «https://usr.minjust.gov.ua» на час розгляду справи Державний заклад "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці", код за ЄДРПОУ 20405294 є юридичною особою, зареєстрованою 16.12.1997, має місцезнаходження за адресою: м.Житомир, пров. 1-й Паравозний, 11-а, та відповідно даних реєстру не перебуває в процесі припинення. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, ст. 1 Законом України від "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. За змістом вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача Державного закладу "Вузлова поліклініка станції Житомир Південно-західної залізниці", з яким позивач і перебував у трудових правовідносинах, заборгованості по заробітній платі з 01.01.2015 р. по 17.03.2015 р. в розмірі 3 339,05 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що внаслідок невиплати відповідачем належних позивачу сум відбулося порушення його трудових прав, внаслідок чого останній був позбавлений можливості отримати належну йому заробітну плату, інші виплати та розпорядження ними на власний розсуд, що призвели до моральних страждань та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, вважає за можливе заявлені вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково у розмірі 500 грн. Відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору в силу п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 487 грн. 20 коп. та вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial