Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Заступник Білгород-Дністровської міжрайонної прокурори в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON], Головного управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, витребування з незаконного володіння земельну ділянку площею 0,0686 га., вартістю 68634,3 грн.. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та мотивував їх наступним. Згідно проведеної перевірки додержання органами виконавчої влади та місцевого самоврядування земельного законодавства при наданні земельних ділянок безоплатно у власність встановлено, що п.2 Рішення Білгород-Дністровської міської ради №923-V від 29 грудня 2009 року передано безкоштовно у власність громадянам України, членам ПП "ВІШ" для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських споруд присадибні ділянки, за адресою: [ADDRESS]. Згідно з додатком до рішення міської ради №923-V від 29 грудня 2009 року відповідачці [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,0686 га.. На підставі зазначеного рішення міської ради відповідачка [PERSON] 20 грудня 2010 року отримала державний акт серії ЯЛ №222746 на право власності на земельну ділянку площею 0,0686 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських споруд (присадибна ділянка), зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011050600506. Однак, як вказує представник позивача, межі земельної ділянки площею 0,0686 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] не були встановлені та визначені в натурі (на місцевості). Проект відведення вказаної земельної ділянки відповідачкою [PERSON] або будь-якими іншими до неї особами, всупереч вимогам ЗК України не розроблявся та не затверджувався, з дозвільними установами не погоджувався, державна експертиза проекту землеустрою не проводилась. Вищевказані обставини прокурор вважає такими, що порушують порядок набуття відповідачкою [PERSON] права власності на землю. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення з мотивів викладених у запереченнях. Представник Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Головного управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, але наджав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність. Вислухавши прокурора, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2009 року відповідачка [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровської міської ради з заявою про надання їй безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0686га, яка розташована по [ADDRESS], яка розташована в межах земельної ділянки, переданої в оренду ПП «ВІШ», для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням Білгород-Дністровської міської ради №923-V від 29 грудня 2009 року, зі змінами внесеними рішенням №961-V від 25 лютого 2010 року, було вирішено передати земельну ділянку відповідачці у власність в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, встановлених ч.1 ст.121 Земельного Кодексу України. 15 вересня 2010 року у відділі Держкомзему міста Білгород-Дністровський Одеської області на підставі рішень Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №923-V від 29 грудня 2009 року та №961-V від 25 лютого 2010 року відповідачці був виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЛ №222746. Відповідно до ст.121 Земельного Кодексу України, громадянин України має право на безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки в містах в межах норм не більше 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Стосовно вказаних у позовній заяві порушень з боку відповідача щодо того, що межі земельної ділянки не були встановлені та визначені в натурі ( на місцевості) судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до заяви відповідачки [PERSON], написаної нею на ім'я міського голови м. Білгород-Дністровського, вона просить передати їй із земель комунальної власності безоплатно у власність земельну ділянку площею 0, 0686 га., в межах населеного пункту, розташовану в межах земельної ділянки, переданої в оренду ПП «ВІШ», для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Тобто, як вбачається з цієї заяви, та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, відповідачка просить передати їй земельну ділянку, яка раніше вже була передана в оренду ПП «ВІШ» без зміни її цільового призначення. При передачі в оренду ПП «ВІШ» земельної ділянки, до якої входить земельна ділянка відповідачки, ПП «ВІШ» був наданий дозвіл на розробку проекту відведення цієї земельної ділянки, відповідною ліцензованою організацією був складений проект відведення земельної ділянки, проведена відповідна державна експертиза, і цей проект був затверджений сесією міської ради. Далі, згідно з договором оренди земельної ділянки, який був укладений між Білгород-Дністровською міською радою та ПП «ВІШ», були встановлені межові знаки земельної ділянки, яка була передана в оренду ПП «ВІШ». Згідно з п.2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року, передбачено, що проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення. Приймаючи до уваги той факт, що згідно своєї заяви відповідачка просить виділити їй земельну ділянку, розташовану в межах земельної ділянки, яка раніше була передана в оренду ПП «ВІШ» (тобто на яку вже розроблявся та затверджувався проект відведення цієї ділянки, були встановлені та визначені межі цієї земельної ділянки в натурі на місцевості), без зміни цільового призначення цієї ділянки, то, згідно вищевказаного п.2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року, проект відведення цієї земельної ділянки не розробляється. Що стосується посилань представника позивача на те, що технічна документація із землеустрою щодо складання Державного акту на ім'я відповідачки розроблялась після передачі земельних ділянок у 2010 році, то ці твердження представника відповідача спростовуються матеріалами справи, а саме: заявою відповідачки на ім'я міського голови м.Білгород-Дністровського, в якій вона просить передати їй спірну земельну ділянку, яка датована 18.12.2009 року, актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання, підписаному директором ПП «Геоінформсервіс», начальником відділу Держкомзему у м Білгород-Дністрвоському Одеської області та [PERSON] 15.04.2010 року, додатком до цього акту від 15.04.2010 року, каталогом координат зовнішніх меж земельної ділянки, а також самим Державним актом на ім'я відповідачки, який вона отримала 15.09.2010 року. Як вказує представник позивача, усі ці порушення свідчать про те, що Державний акт має бути визнаний недійсним. Порядок припинення прав на землю регулюється гл.22 ЗК України. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст.140-149 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст.140 ЗК України. Так підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчудження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну на вимогу кредитора; відчудження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчудження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпаним. Отже такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Аналогічного висновку дійшла судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, що відображено у постанові від 12 вересня 2012 року по справі за позовом Херсонського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним за заявою Генеральної прокуратури України про перегляд ухвали колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року. Подібну позицію висловив Пленум Верховного Суду України п.8 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), згідно з яким при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) відповідно до п.5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Крім того, судом встановлено, що іншої земельної ділянки відповідачка [PERSON] у власності не має. Отримати безоплатно земельну ділянку під забудову в Україні має право кожний громадянин, це право гарантується і не може бути обмежене згідно зі ст.ст.13, 14, 41 Конституції України та ст.1 Земельного Кодексу України. Відповідачка [PERSON] скористалась своїм законним правом на землю, при цьому інтересів держави та членів громади вона ніяким чином не порушила. Заступник прокурора звернувся до суду з позовом з якого вбачається, що усі громадяни, які отримали земельні ділянки у власність спричиняють державі шкоду та порушують права інших громадян, але така позиція не відповідає основним засадам нашої держави, закріпленим у ст.ст.3, 14 Конституції України, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Право власності на землю гарантується. У відповідності до ч.1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", встановивши будь-які порушення законодавства, прокурор виносить припис та надає час на його виконання. Звернення ж до суду за захистом інтересів держави є виключною мірою, для чого повинні бути, відповідно до статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру", наявні порушення або загроза порушення інтересів держави, з обґрунтуванням їх захисту. Але, чим саме відповідачка [PERSON] порушила інтереси громади та спричинила шкоду державі, у позові заступник прокурора не обґрунтовує, припис про усунення порушення конкретних норм чинного законодавства з наданням часу на їх усунення не вносився. Тобто у прокурора відсутні підстави для звернення до суду, оскільки відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди у порядку цивільного судочинства розглядають справи лише щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.121 Конституції України, на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Далі, представник позивача вказує, що у рішенні Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 923-V від 29.12.2009 року вказано, що земельні ділянки передаються безоплатно у власність громадянам України, членам ПП «ВІШ». Ч.1 статті 63 Господарського кодексу України встановлює, що в Україні може діяти підприємство у вигляді приватного підприємства, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єктів господарювання. Однак, громадяни, визначені у додатку до вищевказаного рішення, власниками, а тим більше, членами ПП «ВІШ» не являлись. Що також є порушенням процедури передачі вищевказаної ділянки у приватну власність. Дійсно, згідно рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №923-V від 29.12.2009 року, було прийнято рішення щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок громадянам України, членам ПП «ВІШ». Однак, рішенням Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 961-V від 25.02.2010 року було внесено зміни до вищевказаного рішення та по тексту цього рішення вказано, що земельні ділянки передаються у власність громадянам України, а не членам ПП «ВІШ». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсними п.2 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №923-V від 29.12.2009 року, та п.7 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №961-V від 25.02.2010 року, а також визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №222746 площею 0, 0686 га, виданого на ім'я [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача в частині витребування на користь Білгород-Дністровської міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки та зобов'язання Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, то, приймаючи до уваги факт того, що позовні вимоги позивача в частині скасування рішень Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та визнання недійсним Державного акту не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тобто є необґрунтованими та недоведеними, то і позовні вимоги в частині витребування на користь Білгород-Дністровської міської ради з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки та зобов'язання Білгород-Дністровське міськрайонне управління юстиції Одеської області скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, які є похідними, також задоволенню не підлягають. Як також встановлено у судовому засіданні, позивач - Білгород-Дністровська міжрайонна прокуратура вже зверталась із ідентичним позовом до [PERSON] у 2010 році, і цей позов був залишений без розгляду за заявою позивача у зв'язку із усуненням усіх порушень, які послугували причиною звернення до суду. Суд приймає до уваги той факт, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду з цим позовом та не надано суду клопотання про поновлення строку позовної давності з вказанням причин пропуску строку. Крім того, позовна заява прокуратури була подана в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області, яке уповноважено здійснювати моніторинг та охорону землі. Відповідно до ст.12 ЗК України, п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги Заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області до Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON], Головного управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, витребування з незаконного володіння земельну ділянку площею 0,0686 га., вартістю 68634,3 грн. не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed