Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач в січні 2012 року звернувся до суду з позовом до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк" України про визнання недійсними кредитні договори № 6807С104 від 17.10.2007 р. та № 6807С5 від 05.02.2007 р., укладені між ним та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк" України та провести двосторонню реституцію. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що умовами укладених договорів порушуються його права, відповідачем фактично здійснюється формування вартості фінансової послуги без участі позивача та його згоди, умови вказаних договорів є незаконними, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача: Публічного акціонерного товариства "Державно експортно-імпортний банк" в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить суд відмовити у позові за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на те, що банк відповідно кредитного договору виконав свої зобов'язання, грошові кошти були видані, що [PERSON] при отриманні кредитних коштів було вказано не правдиве цільове призначення отримання кредиту, також на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності щодо його позовних вимог. Суд вислухав сторони, дослідив матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Державно експортно-імпортний банк" , було укладено кредитний договір № 6807С104 від 17.10.2007 р. та кредитний договір № 6807С5 від 05.02.2007 р., на підставі типової форми договору, запропонованої банком. Згідно умов кредитного договору, між його сторонами була встановлена домовленість, що для розрахунку процентів за користуванням кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складатиметься з фіксованого відсотку та Libor (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозиту). В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка Libor може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися). Дані умови передбачені також підпунктами вказаного кредитного договору. Також даним договором закріплено, що інформація, що до розміру ставки Libor розміщується на сайті Банку а також в приміщені Банку на інформаційних стендах. Кредитні договори видані позивачу з цільовим призначенням - на придбання нерухомого та рухомого майна, є споживчими кредитами в розумінні п.1.ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Libor - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів. Застосування ставки LIBOR для розрахунку процентів за користування кредитом передбачає зміну розміру процентів впродовж всієї дії кредитного договору, при цьому вартість кредитних ресурсів для позичальника буде залежати від волевиявлення інших фізичних осіб - клієнтів банку, що розмістили свої вільні кошти на строкових депозитах у валюті, тотожній валюті кредиту на строк 366 днів. LIBOR - формується на основі процентних ставок по строковим депозитам для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд встановлює такі проценти. Споживач фінансової послуги, не може взяти участь у формуванні LIBOR, оскільки, LIBOR є найбільшою складовою частиною плаваючої процентної ставки за користування кредитом, а її розмір обумовлений виключно власним розсудом відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем фактично здійснюється формування вартості фінансової послуги без участі споживача (позивача) та його згоди. За таких обставин споживач фінансової послуги не може спрогнозувати свої витрати на оплату процентів за користування кредитом. Плаваюча відсоткова ставка - є умовою кредитного договору про право банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку, на власний розсуд - без участі, та згоди іншої сторони - позичальника. Відповідно пп. «Є» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», однією з обов'язкових кредитних умов - є кількість платежів, їх частота та обсяг. Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що обов'язковою умовою договору споживчого кредиту є річна відсоткова ставка за кредитом. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі як одна з істотних умов договору. У пунктах 3.2 та 3.3. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, вказано, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, визначивши її як в процентному значенні у вигляді реальної процентної ставки (в процентах річних), так і в грошовому виразі. Згідно з наведеними актами цивільного законодавства, розмір процентів за користування кредитними коштами повинен визначатися в кредитному договорі у вигляді річної відсоткової ставки - в процентах річних, тобто, фіксованої незмінної ставки, яка показана в фіксованому грошовому виразі. Всупереч вищевказаним актам цивільного законодавства України, спірним кредитним договором передбачений інший порядок визначення розміру процентів, який суперечить діючому законодавству. Відповідно до ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом. Таким чином чинне законодавство України дозволяє у договорі про надання споживчого кредиту зазначати, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися, але виключно за згодою сторін. У відповідності до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.5. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Таким чином лише письмове повідомлення кредитодавцем позичальника має на меті його згоду на зміну процентної ставки. В Листі НБУ № 40-117/2093-6134 від 16.06.2007 року «Про окремі питання практичного застосування правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» вказано, що несправедливим є встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Отже, порядок розрахунку процентів за користування кредитом встановлений у кредитних договорах суперечить нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини сторін - ст. 1056-1 ЦК України, п. 4, п. 5 ст. 11, ч.1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», пп. 3.3., п. 3.5. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Зокрема несправедливою умовою договору вважається встановлення дискримінаційних стосовно споживача правил зміни відсоткової ставки. Крім того, що позичальник не має жодної можливості вплинути на формування ставки LIBOR , він також обмежений і в способах отримання інформації про неї. Так кредитні договори зазначають, що протягом їх дії, позичальник може з'ясовувати суми нарахованих процентів, що належать до сплати, в приміщенні банку - філії або відділенні, в якому позичальником відкривався поточний рахунок. Таким чином, для того щоб сплатити проценти, позичальник повинен кожного разу з'ясовувати їх розмір у відділенні банку. Згідно з п. 3 ст. 1056-1, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно п. 3.5. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» вказано, що банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї зі сторін. У відповідності до ч.1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. П.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, при укладенні Договорів відповідачем не враховані вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Оскільки, кредитний договір є видом договором, умови якого розробляються банком і позичальник не впливає на зміст договору, банк, встановивши завищений розмір пені, порушив принцип добросовісності, розумності та справедливості, щодо споживача. Судом по справі була призначена судова економічна експертиза, однак, у зв'язку з тим, що банком не були надані необхідні документи для проведення експертизи, справа була повернена без виконання. За клопотанням позивача по справі судом була призначена додаткова судова економічна експертиза, згідно висновків від 11.12.2013 року, По першому питанню: Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановленого розмір базової процентної ставки Euribor (12m) застосованої ПАТ «Державний експортно - імпортний банк» рюд з 17.10.2007 по 17.10.2012 року за Кредитним договором № 6807С104 від 17.10.2007 реку документально підтвердити не надається можливим в зв'язку з відсутністю у матеріалах справи розрахунку (методики) відсоткової ставки за визначеною у договорі формулою ,з урахуванням Euribor- середньозваженої відсоткової ставки по міжбанківських кредитах, які надаються в евро. Клопотання експерта в цій частині не задоволено. Проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановити, як змінився за період з ; 7.10.2007 року по 17.10.2012 року розмір базової процентної ставки Euribor (12m) Застосованої ПАТ «Державний експортно - імпортний банком» за Кредитним договором № 6807С104 від 17.10.2007 року не надається можливим в зв'язку з відсутністю методики застосованої Банком стосовно зміни відсоткової ставки з урахуванням середньозваженої відсоткової ставки по міжбанківських кредитах, які надаються в евро - Euribor по Кредитному договору № 6807С104 від 17.10.2007 року за період з 17.10.2007 по 17.10.2012 року та документів на підставі яких,банком визначено числове значення Euribor в розмірі - 4,56 % річних на момент підписання Кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007. Клопотання експерта в цій частині не задоволено. По другому питанню: Представити фактичну формулу для обчислення ставки EURIBOR з чітким числовим показником кожної із невідомих величин не надається можливим,так,як EURIBOR (Euro fhterbank Offered Rate) - це індикатор вартості фінансових ресурсів у валюті Євро, який нараховується на основі відсоткових ставок за міжбанківськими депозитами. В Україні XJRIBOR використовується для розрахунку кредитів у Євро. Розраховується компанією Thomson Reuters. По третьому питанню: Документи на підставі яких,банком визначено числове значення Euribor в розмірі - 4,56 % річних на момент підписання Кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007року на дослідження не надано, тому визначити конкретне числове значення ставки EURIBOR станом на Ї7.10.2007року не надається можливим. Але згідно даних інтернат - ресурсу Foreign Exchange Operations зазначений показник у жовтні 2007року становив 4,716%.. По четвертому питанню: Проведеним дослідженням в обсязі наданих документів встановлено, що за умовами п.1.1 Кредитного договору JSfb Кредитного договору № 6807С104 від 17.10.2007 р. базова ставка змінюватись 1 раз на рік станом на 15.07 кожного року дії договору, або на найближчий попередній день, коли визначалась така ставка. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Коментована норма є винятком із загального правила, сформульованого у ч. 4 ст. 60 ЦПК про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визнання факту можливе лише у разі ухилення від експертизи, яка призначалася саме для встановлення цього факту. Всі вищевказані дії відповідача сталі наслідком не проведення переддоговірної роботи з позичальником і введенням його в оману та чисельного порушення норм чинного законодавства та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку Відповідача. Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Outcome: approved