Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.05.2018 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] з 01.06.2001 року перебував у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO], який до 2016 року мешкав разом із матір'ю. Під час спільного проживання та після припинення шлюбних стосунків, відповідач покидала дитину, вживала алкогольні напої в присутності дитини, проявляла до сина агресію, погано впливала на нього своєю поведінкою. У зв'язку з аморальним способом життя дитина відібрана у матері , у 2016 році судом визначено місце проживання дитини разом із ним, батьком дитини. З цього часу матір з дитиною не бачиться, на телефонний зв'язок не виходить, кидає слухавку та просить «залишити її у спокої», будучи обізнаною в якому шкільному закладі навчається син - його не відвідує, зі святами не вітає, нову адресу проживання не повідомляє. Відповідач перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом алкоголізм. Дитина нервує через те, що мати нехтує ним та не цікавиться його життям , тому він звернувся до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена через об'яву на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. До суду 12.10.2018 року надано висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені ( ч.5 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували з 01.06.2010 року в шлюбі /а.с.30/ , який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2014 року /а.с.28/. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 21.07.2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] /а.с.25/, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що вбачається з довідки №6998 від 21.11.2016 відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради /а.с.24/ . Місце проживання дитини визначено разом із батьком рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 10.10.2016 року/а.с.11-18,19,20/. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 21.10.2016 року. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Малолітній [PERSON] мешкає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2016 року /а.с.31/, навчається у багатопрофільному навчально-реабілітаційному центрі «Надія ДОР» /а.с.21/, має позитивну характеристику /а.с.53/. Згідно з актом обстеження умов проживання від 14.05.2016 р., складеним службою у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради за адресою: [ADDRESS] - для проживання, виховання та емоційного розвитку дитини створено належні умови. Стосунки між членами сім'ї дружні, дитина бажана, улюблена /а.с.27/. Відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 03.04.2018 року вихованням дитини займається батько [PERSON] , громадянка [PERSON] за даною адресою не з'являється, у житті дитини участі не приймає, вихованням не займається, здоров'ям та розвитком дитини не цікавиться /а.с.31/. Відповідач проти проживання сина разом із батьком не заперечує, про що зазначено в заяві від 18.04.2018 року, доданій позивачем до позовної заяви та підписаній [PERSON] /а.с.10/. Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 10.10.2016 року встановлено, що [PERSON] під наглядом лікаря-нарколога не перебуває; страждає на непсихотичний психічний розлад; має випадки порушення громадського порядку, в тому числі стосовно неналежного виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина, вчиненні сварок, появі у дошкільному закладі у стані алкогольного сп'яніння /а.с.13/. Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав прийшла до висновку, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні сина [PERSON], оскільки мати більше двох років не займається вихованням сина, не забезпечує його харчування, медичного догляду та лікування, не надає матеріальної допомоги, за повідомленням матері відповідачки місцезнаходження її невідомо. За інформацією з бази даних «Цунамі» [PERSON] до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.51). Проте, згідно з ч.6. ст.19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, службою у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради встановлено, що [PERSON] більше двох років не займається вихованням сина, не забезпечує його харчування, медичного догляду та лікування, не надає матеріальної допомоги. Разом із цим, позивачем зазначено, що дитина нервує та хвилюється через те, що його матір не приділяє йому уваги, не піклується про нього, тому суд вважає, що спілкування з матір'ю має значення для дитини, позбавлення матері батьківських прав може травмувати психіку дитини, призвести до негативних наслідків. Крім того, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а оскільки місцезнаходження відповідача не відомо, вона повідомлена про розгляд справи через об'яву на веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явилася, через що суд був позбавлений можливості вислухати її відношення до позбавлення батьківських прав, позивачем не доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про позбавлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( далі - Постанова) при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Малолітній [PERSON] [INFO] мешкає разом із батьком, що встановлено судом. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст.181 СК України). Згідно з ч.2,3 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягувати як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має. Суд визначає аліменти в розмірі заявленому позивачем, оскільки 1/4 частки заробітку (доходу), яку позивач просить стягнути на його користь не перевищує максимально встановлений. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial