Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

24.06.2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом про перерахунок заборгованості по теплопостачанню в розмірі 14228,49 гривень та проведення перерахунку плати за послуги з теплопостачання за період часу з 01.01.2017 рік по 01.05.2020 рік, по квартирі [ADDRESS] в якій він зареєстрований та проживає. В позові зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] . Опалювальна площа квартири складає 43 кв.м. Квартира приєднана до централізованої мережі теплопостачання. Пільг по оплаті за послуги з теплопостачання немає. Квартира є приватною власністю. В позові вказує, що послуги з обслуговування, експлуатації та ремонту дев`ятиповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] , загальна площа житлових та нежитлових приміщень якого близько 2839 м кв., надає КП БМР «Житлосервіс - 2А». За отримані від мешканців кошти (тариф 4,56 грн/м кв.) підприємство не виконує покладені на нього обов`язки, щодо проведення ефективної теплоізоляції згідно вимог СНиП 2.04.14-88 «Теплова ізоляція обладнання і трубопроводів». Устрій системи централізованого теплопостачання будинку не відповідає вимогам ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», ДБН В.2.5-39:2008 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди. Теплові мережі». Тим самим вона не виконує завдань по енергозбереженню та якості надання послуг. Таким чином позивач належним чином не отримує послуги від відповідача. Якість отриманих послуг не відповідає встановленим нормам. Норма опалення в квартирі не виконується, що є підставою для перперахунку заборгованності за тепло. Про вирішення всіх цих проблем мешканці будинку та позивач неодноразово звертались до ПрАТ «БПТМ», а також до керівництва КП БМР «Житлосервіс - 2А» та місцевої влади, але позитивного результату не має. 21.07.2020 року представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив, в якому зазначив що з позовними вимогами не згоден повністю, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити [PERSON] в задоволенні пред`явлених позовних вимог в повному обсязі. У відзиві зазначив, що плата за послуги встановлена згідно затвердженим тарифам. Враховуючи те, що в заявлений період для перерахунку відповідач надавав послуги з централізованого опалення, а не з постачання теплової енергії, нормативно-правові акти як Постанова Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року так і Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року не можуть бути застосовані, оскільки вони регулюють відносини за новим Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII. Відповідач також просить застосувати строк позовної давності. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Амельченко Д.Д. надали заяву про розгляд справи без їх участі, зазначили що позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про його зайнятість в іншій справі та просив розглядати справу без його участі, зазначив, що відзив на позовну заяву підтримує. Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Позивачем відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковується надані послуги з теплопостачання, а також між позивачем [PERSON] та ЗАТ "БТМО", правонаступником якого є ПАТ "БТМО" був укладений договір про надання послуг з центрального опалення, що сторонами не оспорюється. В пеіод з 2017 р. позивач та мешканці будинку неодноразово звертались до ПрАТ «БПТМ», КП БМР «Житлосервіс - 2А», місцевої влади, інших органів щодо вирішення питання теплової ізоляції труб системи ЦО, тощо та отримали відповіді на їх звернення (а.с.11-32) . Статтею 67 ЖК України, передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до частини першої статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до підпункту першого пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Разом з тим, пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Між позивачем та відповідачем по справі укладено договір про надання послуг з центральноого опалення, що підтверджується матеріалами справи та стронами не оспорюється. Відповідно до частини третьої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відповідачем здійснюється господарська діяльність з постачання пари та гарячої води на потреби опалення в м. Бердянськ та Бердянському районі на підставі ліцензій (на виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами) в термін визначений органом виконавчої влади Бердянської міської ради. 15 січня 2019 року виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області прийнято рішення № 24 «Про встановлення тарифів ПРАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» для потреб населення. Даним рішенням встановлено одноставкові тарифи на послугу з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1821,66 грн./Гкал з ПДВ; для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 48,25 грн./м2 з ПДВ за місяць протягом опалювального періоду. Даний тариф введено в дію з 01.02.2019 року. До 01.02.2019 року тариф на послугу з централізованого опалення визначений відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг від 09.06.2016 року № 1101 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31.03.2015 року № 1171, та складав: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1434,75 грн./Гкал з ПДВ; для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 39,58 грн./м2 з ПДВ за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення. Даний тариф введено в дію з 01.07.2016 року. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяв на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-УІІІ, відповідно до розділу VI Прикінцеві та Перехідні положення визначає, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1. частини першої статті 2, статей 3-7. 9, Ц, 12. частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15. частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18. частини п`ятої статті 28, пунктів 2. 3-1. 6, підпункту 1. підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та Ц пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року. Визнати таким, що втратив чинність, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19"). передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» набрав чинності 25.01.2019 року. Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів. Тобто, дана «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» застосовується саме для комунальних послуг визначених в законі № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року. І її застосування можливе за умови переходу на нові договірні відносини за правилами та особливостями визначеними законом. Щодо наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 p., на якій посилається позивач, суд зазначає, що даним наказом затверджено порядок розрахунку кількості теплоти спожитої на опалення місць загального користування при наданні відповідних даних балансоутримувачем будинку, але не визначається порядок розподілу обсягів спожитих послуг. Даний наказ втратив чинність 25.01.2019 року. В заявлений позивачем період для перерахунку - з 01.01.2017 року по 01.05.2020 року відповідач надавав послугу з централізованого опалення. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до п. 12, п. 13 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. У разі коли опалювальні пристрої в квартирі (будинку садибного типу) обладнано приладами-розподілювачами теплової енергії або потужність приладів опалення (радіаторів) не відповідає розрахунковій, споживач оплачує послуги за результатами розрахунків витрат тепла, які здійснюються виконавцем за методикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово- комунального господарства. Постанова Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» на яку посилається позивач набрала чинності 04.09.2019 року. Даною Постановою затверджено: правила надання послуги з постачання теплової енергії; типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання); типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії; типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії; типовий колективний договір про надання послуги з постачання теплової енергії; типовий договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до частини 1, 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг. Комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів. Крім того, нормативно - правові акти як Постанова Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року так і Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року регулюють відносини за новим Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначає Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-УІІІ від 22 червня 2017 року. Згідно частини 3 Розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Частиною 2 статті Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» закріплено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції') та розподіляється між споживачами в такому порядку: 1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті; 4) показання приладів - розподілювачів теплової енергії використовуються при розподілі виключно за умови, що такими приладами оснащено не менш як 50 відсотків опалювальних приладів (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) у будівлі; 5) для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 6) обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою; 7) співвласниками багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть установлюватися поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами (у наріжних квартирах (приміщеннях), квартирах (приміщеннях), розташованих на перших і останніх поверхах будівель тощо) відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства; 8) у разі якщо у багатоквартирному будинку, оснащеному вузлом (вузлами) комерційного обліку, фактична температура повітря в окремих квартирах (приміщеннях), не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами розподілювачами теплової енергії, нижча за нормативну, виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, здійснює перерозподіл спожитих обсягів за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, таким чином: якщо встановлено факт несанкціонованого втручання окремих споживачів у внутрІшньобудинкову систему опалення та/або гарячого водопостачання, яка використовується для цілей опалення, що призвело до її розбалансування, обсяг теплової енергії або гарячої води, необхідний для досягнення нормативної температури в приміщенні (приміщеннях), перерозподіляється на таких споживачів; в іншому випадку такий обсяг теплової енергії або гарячої`води перерозподіляється пропорційно до площі (об`єму) квартир (інших приміщень) на споживачів, житлові приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії. Даних, що в період опалювальних сезонів 2017/2018 р., 2018/2019 р., 2019/2020 р. від мешканців будинку надходило в установленому порядку оформлене рішення щодо визначення по будинку [ADDRESS] порядку розподілу обсягу спожитих послуг та (або) організацію нових договірних відносин, матеріали справи не містять. Щодо посилання позивача про отримання послуг з централізованого опалення неналежної якості, суд зазначає наступне. Згідно пункту 23 «Правил надання послуг з централізованого опалення...» за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах. У разі перерви в наданні послуг, ненадання або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та виплачує споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Пунктом 33 «Правил надання послуг з централізованого опалення...» визначено, що у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. У повідомленні зазначається прізвище, ім`я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов`язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов`язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім`я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття. Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов`язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з`явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку (пункт 35). Відповідно до пунктів 37 та 38 «Правил надання послуг з централізованого опалення...» за результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необгрунтованої відмови від підписання акта - претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. В своїй позовній заяві на підтвердження вимоги щодо перерахунку заборгованості позивач посилається на незабезпечення нормативної температури в його квартирі з боку відповідача. Натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення...», що підтверджують ненадання або надання неналежної якості послуги з централізованого опалення. Крім того, доказів на підтвердження внутрішньої температури в помешканні в спірний період, позивачем не надано, а лише зазначено про факт незабезпечення нормативної температури. Таким чином, доказів щодо незабезпечення нормативної температури в квартирі позивача суду не надано. Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 151 від 17 лютого 2010 року «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» визначається механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Дія цього Порядку поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг і фізичних та юридичних осіб, яким надаються послуги. Пунктом 3 Порядку визначено, що виконавець зобов`язаний провести протягом місяця що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги. В чинному законодавстві відсутні положення, в яких було б вказано, що споживач звільняється від своїх обов`язків по відношенню до теплопостачальної організації за отримані їм послуги, окрім випадків ненадання або неналежного надання цих послуг. Згідно ч. 1 ст.78 ЦПК України з боку позивача не надано жодного допустимого доказу випадків ненадання, неналежного надання цих послуг або неправильного розподілу плати за централізоване опалення в будинку. Також згідно ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, при вирішенні питання щодо зменшення розміру плати за житлово-комунальні послуги з підстав їх ненадання або надання не в повному обсязі споживачем повинна бути дотримана вищенаведена процедура. Так, позивачем надано копію акту претензії від 05.11.2012 р., в якому зазначено період порушення 02.11.2012 - 08.11.2012 р. (а.с.57), що не відноситься до спірного періоду, в межах якого позивач просить провести перерахунок. II. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. У матеріалах справи відсутні акти-претензії, складені та підписані у встановленому законом порядку, позивач не надав суду належних та допустимих доказів про ненадання саме відповідачем послуг з теплопостачання або надання не в повному обсязі. При цьому посилання позивача на заяви щодо неякісного опалення не є підставою для перерахунку заборгованності позивача перед відповідачем. Звертаючись до суду з данними вимогами позивач також не конкретизував, яким саме чином, він просить зобов`язати відповідача провести перерахунок за зазначений ним період, в наслідок отримання ним послуг неналежної якості. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи вищенадене та аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed