Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 11 лютого 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 47, та відновити їй дошлюбне прізвище " [PERSON] ". В обґрунтування позову зазначала, що 11 лютого 2006 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя та втрату почуття любові, що призвело до припинення ними у жовтні 2019 року шлюбних відносин. З цього часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Подальше спільне проживання сторін, примирення подружжя та збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Їхня сім`я фактично розпалась, шлюб носить лише формальний характер, строк для примирення подружжя просила не надавати. Відповідно до вимог ст. 113 СК України вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов повністю, оскільки сторони з жовтня 2019 року проживають окремо. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення, так як з жовтня 2019 року сторони разом не проживають та спільне господарство вони не ведуть. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 лютого 2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 47. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з жовтня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, примиритися подружжя не бажає. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотання позивача [PERSON] про відновлення їй дошлюбного прізвища " [PERSON] " ґрунтується на вимогах закону, тому теж підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved