Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

До Верховинського районного суду Івано-Франківської звернувся з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Верховинська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про: -скасування державної реєстрації права приватної власності і визнання недійсним державного акта за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 2620855100:03:001:0300 -скасування державної реєстрації права приватної власності і визнання недійсним державного акта за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0863 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 2620855100:03:001:1204, яка зареєстрована Верховинським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 05.02.2019 року, номер запису про право 30154511 -скасування державної реєстрації права приватної власності і визнання недійсним державного акта за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 2620855100:03:001:1693, яка зареєстрована Верховинським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 04.05.2018 року, номер запису про право 26001527 -скасування державної реєстрації права приватної власності і визнання недійсним державного акта за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2487 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 2620855100:03:001:1764, яка зареєстрована Верховинським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 02.01.2019 року, номер запису про право 29802531 Свої вимоги мотивує тим, що згідно з випискою з протоколу №4 зборів уповноважених колгоспу імені Коцюбинського від 30.11.1978 року [PERSON] було виділено присадибну ділянку та здійснено обмін даної земельної ділянки площею 0,50 га. У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право приватної власності, йому було видано виписку з протоколу №4 зборів уповноважених колгоспу імені Коцюбинського, як тимчасовий документ. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок загальною площею 82,9 кв.м., свідоцтво про право власності на який він отримав в Коломийському БТІ 18.04.1991 року. З того часу він безперешкодно користувався даною земельною ділянкою площею 0,50 га. Однак, через певний проміжок часу йому стало відомо що частинами його земельної ділянки заволоділи відповідачі, оформивши на себе право власності. Ухвалою суду від 02.11.2020 року дана позовна заяваприйнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.12.2020 року у даній справі продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Кіт Р.С., вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд задовольнити їх. До суду не з`явилися відповідач [PERSON] та [PERSON] , які про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 96, 108, 143-144, 163, 185, 213 т.2 ), про причини своєї неявки не повідомили, їх представник - адвокат Чобанюк М.М. не заперечив щодо розгляду цієї справи у їх відсутності та вказав, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні. До суду також не з`явилися представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Верховинської селищної ради, які про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 97, 98, 104, 106, 131, 137, 142, 162, 166, 182, 194,195, 209, 210 т.2 ), та подали клопотання про розгляд даної справи у їх відсутності (а.с.64 т.1, а.с.101, 107, 134, 145,186 т.2). 26.11.2020 року до Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступило пояснення третьої особи без самостійних вимог - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області (а.с.60-64 т.1), в якому вказано, що, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] протоколом №4 зборів колгоспу ім. Коцюбинського селище Верховина надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,50 га., проте право власності на дану земельну ділянку ним досі не оформлено. Його діти, а саме [PERSON] та [PERSON] , оформили право власності на частини даної земельної ділянки, зокрема: - дочка [PERSON] оформила державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №980649 р/н №262080001000866 від 20.03.2012 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,15 га., який виданий на підставі рішення Верховинської селищної ради від 20.05.2011 року, кадастровий номер 2620855100:03:001:0300; - син [PERSON] оформив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №980683 р/н №262080001000868 від 20.03.2012 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0863 га. виданий на підставі рішення Верховинської селищної ради від 20.05.2011 року, кадастровий номер 2620855100:03:001:1204; у подальшому він здійснив продаж земельної ділянки площею 0,0863 га [PERSON] (договір купівлі-продажу від 05.02.2019 року). Також, на суміжну земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 2620855100:03:001:1693 право власності оформлене [PERSON] у процесі спадкування після смерті [PERSON] , яка була власником земельної ділянки на підставі державного акту серія ІФ №02-01-2/00038, виданого 22.02.1996 року №38, а на суміжну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,487 га з кадастровим номером 2620855100:03:001:1764 право власності оформлене [PERSON] згідно державного акту серії ІФ №014023 від 27.12.2001 року №2174. 30.11.2020 року відповідач - [PERSON] подав до суду пояснення (а.с.66-67 т.1), в якому вказав, що, ознайомившись із змістом позовної заяви [PERSON] , вважає, що заявлені вимоги є безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають до задоволення з таких підстав: - ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три троки - позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на протокол №4 зборів уповноважених колгоспу ім. Коцюбинського від 30.11.1978 року про обмін присадибної ділянки 0,50 га, та вважає, що цей документ є нікчемним - його право на земельну ділянку, кадастровий номер 2620855100:03:001:1764, підтверджується відповідним рішенням Верховинської селищної ради від 30.11.2001 року №24 на 0,75 га, Державним актом на право приватної власності на землю IV-ІФ №014023 від 27.12.2001 року, рішенням Верховинської селищної ради від 06.12.2018 року №195-24/2018 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1521199045 від 10.01.2019 року, номер запису про право власності: 29802531 30.11.2020 року відповідач - [PERSON] подала до суду пояснення (а.с.82-83 т.1), в якому вказала, що ознайомившись із змістом позовної заяви [PERSON] , вважає, що заявлені вимоги є безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають до задоволення з таких підстав: - ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три троки - позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на протокол №4 зборів уповноважених колгоспу ім. Коцюбинського від 30.11.1978 року про обмін присадибної ділянки 0,50 га, та вважає, що цей документ є нікчемним - право на земельну ділянку, кадастровий номер 2620855100:03:001:1693 отримала, як спадщину за заповітом від [PERSON] , яка померла [INFO] , та приватизувала 0,56 га на підставі рішення Верховинської селищної ради від 09.12.1993 року №19 (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ №02-01-2/00038 від 22.02.1996 року), а в подальшому Верховинською селищною радою було прийнято рішення від 22.03.2018 року №154-19/2018 року про затвердження технічної документації на земельну ділянку, кадастровий номер 2620855100:03:001:1693 площею 0,15 га 09.12.2020 року до Верховинського районного суду Івано-Франківської області від адвоката Чобанюка М.М., який представляє інтереси відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву (а.с.85-90 т.1), в якому зазначено, що рішенням Верховинської селищної ради від 23.12.2005 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки площею 0,15 га в присілку [PERSON] під забудову індивідуальної садиби, що підтверджується архівним витягом від 18.11.2020 року №П403. У подальшому рішенням Верховинської селищної ради від 20.05.2011 року №51-6/2011 затверджено. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , а також передано їй в приватну власність вказану земельну ділянку. На підставі зазначеного рішення, відповідачкою [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №980649 від 23.03.2011 року, якій присвоєно кадастровий номер 2620855100:03:001:0300, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, НВ-2611103942020. Також, позивач у своїй позовній заяві вказує, що протягом тривалого часу він безперешкодно користувався даною земельною ділянкою площею 0,50 га., однак, через проміжок часу йому стало відомо, що частинами його земельної ділянки заволоділи відповідачі, оформивши на себе право власності. [PERSON] звертає увагу на той факт, що позивач знав про те, що нею виготовляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Вищезазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність погоджувався позивачем [PERSON] , адже він є суміжним землекористувачем, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №980649 від 23.03.2011 року. Також, звертає увагу суду на той факт, що з поданих позивачем доказів не вбачається того, що йому на праві власності або постійного користування належала земельна ділянка площею 0,50 га. 11.12.2020 року до Верховинського районного суду Івано-Франківської області від адвоката Чобанюка М.М., який представляє інтереси відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позову заяву (а.с. 204-209 т.1), в якому вказано, що рішенням Верховинської селищної ради від 03.08.2007 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту відводу на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] для індивідуального житлового будівництва, що підтверджується архівним витягом від 18.11.2020 року №3-402.У подальшому рішенням Верховинської селищної ради від 20.05.2011 року №51-6/2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,0863 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , а також передано йому в приватну власність цю земельну ділянку. На підставі вказаного рішення [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №98063 від 21.03.2012 року. Зазначеній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 2620855100:003:001:1204, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2611156432020. Надалі 05.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №182. На даний час власником даної земельної ділянки є [PERSON] , який сплачує податок за землю, що підтверджується квитанцією серії АЕ №480297. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що протягом тривалого часу він безперешкодно користується даною земельною ділянкою площею 0,50 га., однак через певний проміжок часу йому стало відомо, що частинами його земельної ділянки заволоділи відповідачі, оформивши на себе право власності. [PERSON] звертає увагу суду на той факт, що позивач знав про те, що [PERSON] виготовляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0863 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] . Той факт, що позивач знав про наміри [PERSON] приватизувати дану земельну ділянку та погодив йому межі під час виготовлення [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2611156432020, в якому зазначено у розділі «Опис меж» зазначено «Від Ю до В [PERSON] ». Також звертає увагу суду на той факт, що з поданих позивачем доказів не вбачається того, що йому на праві власності або постійного користування належала земельна ділянка площею 0,50 га 06.05.2021 року в судовому засіданні було допитано, як свідка, [PERSON] , яка зазначила, що вона є колишньою дружиною позивача, матір`ю [PERSON] та [PERSON] , батьком яких є позивач. Також вона є тіткою відповідача [PERSON] , сусідкою з відповідачами [PERSON] та [PERSON] . У 2007 році її колишній чоловік, який є позивачем, прийшов до неї додому разом із сином [PERSON] та сказав, що хоче дітям дати землі. Тоді позивач подав до Верховинської селищної ради заяву про відмову від частини своєї земельної ділянки на користь їх сина та дочки, які в подальшому приватизували їх. Позивач не пред`являв своїм дітям будь-яких умов щодо користування та розпорядження земельними ділянкам, отриманими від нього. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає за необхідне відмовити в позові з таких підстав. Встановлено, що право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2620855100:03:001:1764 підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №152199045 від 10.01.2019 року (а.с.72 т.1), державним актом на право приватної власності на землю від 27.12.2001 року №ІV -ІФ 014023 (а.с.70 т.1), рішенням Верховинської селищної ради від 06.12.2018 року №195-24/2018 (а.с. 71 т.1) Право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 2620855100:03:001:1693 підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122833038 від 04.05.2018 року (а.с.79-80 т.1), рішенням Верховинської селищної ради від 22.03.2018 року №154-19/2018 (а.с.78 т.1). Право власності на вказану земельну ділянку виникнуло на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Верховинською державною нотаріальною конторою 04.05.2018 року №647 (а.с.79 т.1) Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер 2620855100:03:001:0300, яка розташована в [ADDRESS] , підтверджується: Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №980649 від 21.03.2012 року (а.с.99 т.1), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2611103942020 від 20.11.2020 року (а.с.100 т.1), проектом землеустрою по відведенню даної земельної ділянки (а.с. 1-44 т.2), затвердженого рішенням Верховинської селищної ради від 20.05.2011 року №51-6/2011 (а.с.98 т.1). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0863 га кадастровий номер 2620855100:03:001:1204, яка розташована в [ADDRESS] , підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №155153080 від 05.02.2019 року (а.с.225-226 т.1) договором купівлі продажу земельної ділянки №182 від 05.02.2019 року (а.с.222-224), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2611156432020 від 01.12.2020 року (а.с.220-221 т.1), проектом землеустрою по відведенню даної земельної ділянки (а.с. 1, 45-71 т.2), затвердженого рішенням Верховинської селищної ради від 20.05.2011 року №51-6/2011 (а.с. 219 т.1). Позивач звернувся до суду з позовом про скасування реєстрації земельних ділянок в державному реєстрі прав і визнання недійсними державних актів. Зокрема вважає, що спірна земельна ділянка належить йому, оскільки багато років, а саме з 30.11.1978 року перебувала в його користуванні, а відповідачі незаконно заволоділи нею. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з статей 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з положеннями ч.2 ст.78 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Зокрема, положеннями ч.1 ст.126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Крім цього, ст.125 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також, главою 15 Земельного кодексу України визначені правові підстави набуття суб`єктами земельних ділянок у користування та оренду. Крім цього, суд враховує, що до 2001 року діяв Земельний кодекс України в редакції від 01.01.1992, відповідно до ст.12 якого селищні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території: здійснювали державний контроль за використанням та охороною всіх земель; надавали в користування, а також вилучали земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1-4 ст. 16 ЗК України (в редакції 01.01.1992 року) надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Статтею 21 ЗК України (в редакції 01.01.1992 року) встановлено, що видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів. Згідно ст. 22 ЗК України (в редакції 01.01.1992 року) приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Приватизація земельних ділянок, які перебували у користуванні громадян на той період здійснювалося на підставі Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», відповідно до п. 3 якого «право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документ з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю». Відповідно до п.5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10, «право приватної власності громадян на земельні ділянки передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність", «Встановлення меж земельних ділянок у натурі і місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідні Радою народних депутатів». Відповідно до п. 1 розділу 10 Перехідних Положень чинного Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видання цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. В Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність, робиться відповідний запис. Однак позивачем, жодних належних та допустимих доказів про те, що вказана земельна ділянка перебувала в його володінні на підставі земельного законодавства, що діяло до 2001, суду не представлено. Не здобуто таких доказів і в судовому засіданні. В той же час, надані позивачем документи, а саме: копія виписки з протоколу №4 зборів уповноважених колгоспу імені Коцюбинського від 30.11.1978 року, копія архівного витягу №3-266 від 15.08.2013 року, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2020 року, копія свідоцтва №4679 на право особистої власності на жилий будинок,копії квитанцій про прийняття податків і зборів (а.с.9-13 т.1), не можуть бути взяті до уваги, як належні докази, так як не підтверджують факту перебування у володінні, іншому користуванні позивача оспорюваної земельної ділянки. Крім цього, з виписки з протоколу №4 зборів уповноважених колгоспу імені Коцюбинського від 30.11.1978 року не можливо встановити про яку саме земельну ділянку йдеться та місце її розташування та не містить жодного рішення, яке б створювало, змінювало чи припиняло будь-які юридичні права та обов`язки. А тому в цій частині обґрунтування позивача є безпідставними та недоведеними, у зв`язку із чим у суду немає підстав вважати, що земельна ділянка площею 0,50 га перебувала у його власності. А тому в задоволенні позовних вимог з цих підстав слід відмовити. У зв`язку із відмовою в задоволенні цивільного позову в повному об`ємі, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати на відповідачів не покладаються. У ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст.141 ЦПК України. Так, згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на його рахунок. За змістом п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У ході судового розгляду даної справи до суду від адвоката Чобанюка М.М. поступили заяви (а.с. 146-157 т.2.), в яких він просить суд стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] із позивача [PERSON] витрати, пов`язані з правничою допомогою, у розмірі по 5 000 гривень кожному з відповідачів. Також представником відповідачів надано суду договори про надання правової допомоги від 23.11.2020 року та 25.11.2020 року, укладених між адвокатом Чобанюком М.М. та [PERSON] (а.с. 92 т.1), [PERSON] (а.с.110 т.1). Відповідно до акта виконаних робіт (а.с.149-150 т.2), за договором від 25.11.2020 року, укладеного між адвокатом Чобанюком М.М. та [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Верховинська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування реєстрації земельних ділянок в державному реєстрі прав і визнання недійсними державних актів, надано юридичні послуги: усні консультації та попереднє вивчення матеріалів, що стосуються позову - 200 грн.; опрацювання законодавства у спірних правовідносинах, огляд судової практики - 300 грн.; підготовка адвокатського запиту - 500 грн.; формування правової позиції - 500 грн.; складення відзиву на позовну заяву - 2000 грн.; участь в якості представника відповідача у судових засіданнях - 1500 грн.; всього вартість наданих послуг - 5 000 грн. Як вбачається з квитанції серії ААІ №166364 від 23.03.2021 року (а.с.151 т.2), вартість правової допомоги наданої [PERSON] адвокатом Чобанюком М.М. на підставі договору від 25.11.2020 становить 5 000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт (а.с.155-156 т.2), за договором від 23.11.2020 року, укладеного між адвокатом Чобанюком М.М. та [PERSON] у справі за позовом [PERSON] , якого представляє адвокат Давчук Анжела Юріївна, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Верховинська селищна рада, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування реєстрації земельних ділянок в державному реєстрі прав і визнання недійсними державних актів, надано юридичні послуги: усні консультації та попереднє вивчення матеріалів, що стосуються позову, - 200 грн.; опрацювання законодавства у спірних правовідносинах, огляд судової практики - 300 грн.; підготовка адвокатського запиту - 500 грн.; формування правової позиції - 500 грн.; складення відзиву на позовну заяву - 2000 грн.; участь в якості представника відповідача у судових засіданнях - 1500 грн.; всього вартість наданих послуг - 5 000 грн. Як вбачається з квитанції серії ААІ №166363 від 25.02.2021 року (а.с.157 т.2), вартість правової допомоги наданої [PERSON] адвокатом Чобанюком М.М. на підставі договору від 23.11.2020 становить 5 000 грн. Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення не співмірності таких витрат. 24.03.2021 року вказані заяви з додатками до них вручено позивачу та його представнику, а також їм судом роз`яснено вимоги ст. 137 ЦПК України та оголошено перерву в судовому засіданні на 22.04.2021 року (а.с.146, 152 , 160 т.2) У даній справі таке клопотання заявлено, оскільки позивач та його представник висловили свої позиції щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З актів виконаних робіт за договорами від 23.11.2020 року та від 25.11.2020 року, укладених між адвокатом Чобанюком М.М. та [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що до вартості послуг адвоката включено опрацювання законодавства у спірних правовідносинах, огляд судової практики вартістю 300 грн. та участь у якості представника відповідача у судових засіданнях вартістю 1500 грн. Однак, суд враховує, що адвокат Чобанюк М.М. приймав участь, як представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у спільних судових засіданнях, опрацьовував спільне законодавство та вивчав спільну судову практику в правовідносинах, пов`язаних між позивачем та відповідачами, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зменшити вартість цих послуг на половину ( (300+1500):2=900 грн.), стягнувши на користь цих відповідачів не по 5000 грн, а по 4100 грн (5000-900=4100 грн.), як витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved