Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, в обґрунтування позову вказавши наступне. Відповідачі мешкають в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства в повному обсязі не вносять, у зв`язку з чим, за період 01.07.2007 року по 01.12.2011 року за ними утворилась заборгованість у розмірі 15622 грн. 90 коп. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь КП «Водоканал» заборгованість за водопостачання та водовідведення у розмірі 15622 грн. 90 коп. та стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 гривень. Ухвалою суду від 27.11.2017 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 13). Ухвалою суду від 31.01.2018 року на підставі пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, визначено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи (т. 1 а.с.52). 01.03.2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 1 а.с.76-79). 14.03.2018 року від представника позивача КП «Водоканал» Панікар Н.В. надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому представник позивача підтримала позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити (т. 1 ас. 90-91). 02.07.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності, оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості з 01.07.2007 року, а позов подано у листопаді 2017 року, тобто поза межами позовної давності, у зв`язку з чим, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 2 а.с. 193-194). 20.07.2020 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення кримінального провадження у справі № 334/2188/20, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 400-1 КК України (т. 3 а.с. 206-207). Ухвалою суду від 20.10.2020 року клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі залишено без задоволення. В судове засідання представник позивача КП «Водоканал» Герасименко О.В. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовну заву в повному обсязі, просила позов задовольнити на підставах викладених у ньому та відповіді на відзив відповідача. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзивів або клопотань на адресу суду не надходило. 11.11.2020 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поширенням захворювань короновірусною інфекцією. Розглянувши клопотання відповідача, суд залишає його без задоволення, оскільки\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~не було запроваджено змін до\~ст. 210 ЦПК України\~щодо строків розгляду справи. Окрім того, нез`явлення у судове засідання відповідача, враховуючи доведення його позиції безпосередньо із відзиву на позовну заяву та не використання останнім можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ч. 4\~ст.\~121\~ЦПК України, а також достатність матеріалів справи необхідних для здійснення розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так відповідно до ч. 4 ст. 121 ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному\~Законом України\~"Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України. Аналогічна практика викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.10.2020 року №922/2575/19. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на час подання позовної заяви до суду, що підтверджується наданими відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, які надійшли на адресу суду 24.11.2017 року (т. 1 а.с. 10-12). Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до яких входять послуги з водопостачання і каналізації. Як передбачено ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ними, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водопостачання та водовідведення», збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг на розрахунковий рахунок КП «Водоканал». Згідно розрахунку КП «Водоканал» заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , за період з 01.07.2007 року по 01.12.2011 року відповідачі мають заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації загальним розміром 15622 гривні 90 копійок (а.с. 5-6). Відносини з приводу надання фізичним особам послуг з постачання питної води та водовідведення регулюються ст.ст. 19-23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі Правила),Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Житловим Кодексом України\~та іншими нормативно-правовими актами. Послуги з централізованого водопостачання та каналізації відносяться до комунальних послуг. Постачання фізичним особам питної води та водовідведення за загальним правилом має здійснюватися на підставі договору про надання цих послуг. Як вбачається з матеріалів справи за адресою: [ADDRESS] , відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 5-6). КП „Водоканал\~надавав відповідачам, як споживачам, за адресою проживання послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись. Отже, фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених\~Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами. Відповідно до ст.\~901\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений\~Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Здійснення нарахування тарифів за водопостачання та водовідведення КП «Водоканал» здійснює на підставі Рішення міськвиконкома або на підставі Постанови Національної комісії. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що КП „Водоканал\~були надані, а відповідачами по справі спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. Однак, відповідачі оплату за послуги КП „Водоканал вносять не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення. Водночас, суд враховує заяву відповідача [PERSON] , про застосування позовної давності, з таких підстав. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 12.03.2012 року, відповідно до якого з відповідачів було стягнуто заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 15662 грн. 50 коп., тобто відповідно до ч. 1 ст. 264 УК України, відбулося переривання позовної давності (т. 1 а.с. 100 зворот). З огляду на вищевикладене, обов`язок сплати за спожиту воду і послуги водовідведення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2009 року по 30.11.2011 року у розмірі 10989 грн. 39 коп., тобто в межах строку позовної давності, та вважає за необхідне стягнути, відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарно з відповідачів на користь позивача вказану суму заборгованості. За змістом\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей\~1\~та\~17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 600 гривень, на підставі ст. 540 ЦК України, у рівних частках.

Outcome: partial