Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON], є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Закарпатської області. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №26182748 від 14.05.2018 на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2018 у справі №305/1659/15-ц. Відповідно до будинкової книги, у вказаному будинку зареєстрована [PERSON], яка була дружиною попереднього власника будинку. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Рахівської міської ради від 17.08.2015, [PERSON] зареєстрована, але вже більше п'яти років не проживає у відповідному будинку. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2018 у справі №305/1659/15-ц, яке набуло законної сили 11.05.2018, встановлено, що [PERSON] не прийняла спадщину за попереднім власником та тривалий час не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] Закарпатської області. Вона зареєструвала право власності на житловий будинок для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї. Той факт, що в будинку досі зареєстрована член сім'ї попереднього власника будинку, заважає їй повноцінно ним користуватися, адже вона зі своєю сім'єю не має до відповідача жодного відношення та не зобов'язана узгоджувати з останньою в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження будинком. Окрім того, вона змушена буде нести безпідставні додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що нараховуються у відповідності до затверджених норм на кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідач добровільно не вчиняє дій, направлених на зняття з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, чим порушує її право власності. На підставі наведеного, просила винести рішення, за яким усунути їй, [PERSON], перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] в м. Рахів, Закарпатської області, шляхом визнання [PERSON], такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON], в судове засідання, не з'явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подавала. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності позивача, [PERSON] на житловий будинок, [ADDRESS], у м. Рахів, Закарпатської області, в цілій частині, стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №124230041 від 17.05.2018. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] у м. Рахів, Закарпатської області, зареєстрована відповідач, [PERSON], що стверджується копією будинкової книги. При цьому, відповідач, [PERSON], з квітня 2010 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Вказана обставина стверджена актом обстеження матеріально-побутових умов від 17.08.2018 та рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2018 у справі №305/1659/15-ц, яке набуло законної сили 11.05.2018. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів, що з відповідачем, договору найму житла не укладала, членом сім'ї позивача, відповідач, [PERSON], не являється, за місцем своєї реєстрації відповідач не проживає більше 8 років, отже врахувавши всі зазначені обставини, суд, приходить до висновку, що відповідач втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], у м. Рахів, Закарпатської області. Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved