Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

В липні 2019 року позивач акціонерне товариство КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н від 03.02.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3040 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 21 травня 2019 року утворилась загальна заборгованість в сумі 12256,39 гривень, з яких: 3 924,98 гривень - тіло кредиту; 2302,25 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4019,33 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн.- нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 559,83 грн. - штраф (процентна складова). АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача - АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково в частині стягнення тіла кредиту. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 лютого 2011 року АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3040 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивач АТ КБ «Приватбанк» виконав свій обов`язок за договором і надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором про надання банківських послуг в межах встановленого кредитного ліміту. В той же час, [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 21 травня 2019 року утворилась загальна заборгованість в сумі 12256,39 гривень, з яких: 3 924,98 гривень - тіло кредиту; 2302,25 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4019,33 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн.- нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 559,83 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] перед позивачем заборгованість по договору № б/н від 03.02.2011 року в повному обсязі не погашена. Протягом тривалого часу належних розрахунків відповідач не веде, тобто, ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищенаведеного, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 3924,98 грн. - заборгованість за тілом кредита, 2302,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4019,33 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн. наразовано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., підтверджуються відповідним розрахунком і підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, зокрема штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 559,83 грн. - штраф (процентна складова), то в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме - пп.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, п.2.1.1.7.6, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічні правові позиції висловлені ВСУ у постановах від 21.10.2015 №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року №347/1910/15-ц, які в силу вимог ст.263 ЦПК України мають враховуватися судами при застосуванні таких норм права. На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 1921 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 549, 610 - 612, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial